РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017Справа №910/15150/17

За позовомНаціонального антикорупційного бюро України
до1. Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Котлас»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів -Приватне акціонерне товариство «Українська міжбанківська валютна біржа»
провизнання правочинів недійсними
Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача - 1: Кисельов Є.В., Перепелиця А.В., Бунечко В.І., за довіреностями;

від відповідача - 2: Майборода О.М., за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Національного антикорупційного бюро України (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Котлас» (далі - відповідач) про визнання правочинів недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Додаткові угоди № 1, Додаткові угоди від 31.05.2015 та Додаткова угода від 15.06.2015 підлягають визнанню недійсними у судовому порядку на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, суперечать статті 6 ЦК України, статті 4-1 Закону України «Про нафту і газ», пункту 51 Порядку організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 570.

Також, як на підставу для визнання Додаткових угод № 1, Додаткових угод від 31.05.2015 та Додаткової угод від 15.06.2015, Національне антикорупційне бюро України вказує, що вони суперечать ч. 1 ст. 651 ЦК України, оскільки укладені лише з боку ПАТ «Укрнафта» і ТОВ «Котлас», без згоди ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа», як установи, яка була стороною в Договорах купівлі-продажу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.09.2017 порушено провадження у справі №910/15150/17, залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Українська міжбанківська валютна біржа» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, розгляд справи призначено на 02.10.2017.

29.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про фіксування судового процесу технічними засобами та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

02.10.2017 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору.

У судове засідання 02.10.2017 представники позивача з'явились.

Представники відповідачів з'явились, представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву.

Представник третьої особи не з'явився.

Враховуючи неявку представника третьої особи в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням відповідачем-2 та третьою особою вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 08.09.2017 про порушення провадження у справі, розгляд справи було відкладено на 23.10.2017.

05.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Також, 05.10.2017 представником відповідача-1 було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

23.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача -1 було подано клопотання про витребування доказів.

Також, 23.10.2017 представником позивача було подано додаткові пояснення.

У судове засідання 23.10.2017 представники позивача з'явились.

Представник відповідача-2 з'явився та подав відзив на позовну заяву.

Представники відповідача-1 з'явились, подали доповнення до відзиву, подане клопотання про витребування доказів підтримали.

Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши усні пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Враховуючи неявку представника третьої особи в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням третьою особою вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 08.09.2017 про порушення провадження у справі, розгляд справи було відкладено на 06.11.2017.

01.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача-1 було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

06.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача-1 було подано клопотання про витребування доказів.

Також, 06.11.2017 представником третьої особи було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника останнього.

У судове засідання 06.11.2017 представники позивача з'явились.

Представники відповідача-1 з'явились та подали клопотання про витребування доказів.

Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши усні пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про необхідність його часткового задоволення та витребування у позивача доказів.

В свою чергу, розглянувши клопотання представника відповідача-1 про витребування у позивача доказів на підтвердження підслідності кримінальної справи саме позивачу, суд відмовив у його задоволенні.

У судовому засіданні представники відповідачів подали клопотання про продовження строків розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене клопотання та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд його задовольнив та продовжив строк вирішення спору у справі №910/15150/17 на п'ятнадцять днів.

Враховуючи неявку представника третьої особи в судове засідання, а також у зв'язку із частковим задоволенням клопотання про витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 20.11.2017.

10.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано додаткові письмові пояснення.

20.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про призначення колегіального розгляду справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

Також, 20.11.2017 представником відповідача-1 було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 20.11.2017 представники відповідачів з'явились.

У судовому засіданні 20.11.2017 судом розглянуто клопотання позивача про призначення колегіального розгляду даної справи та вирішено в його задоволенні відмовити, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи власне клопотання, позивач зазначає, що матеріали справи № 910/15150/17 містять велику кількість документів, що свідчить про значний об'єм доказової бази, яка підлягає дослідженню судом при розгляді даної справи. Також, позивач зазначає, що предметом спору у справі № 910/15150/17 є визнання недійсним 98 додаткових угод до Договорів купівлі-продажу, які укладені на підставі аукціонних свідоцтв, що свідчить про необхідність встановлення судом великого обсягу обставин дотримання законодавства при вчиненні 98 правочинів (вивчення умов договорів купівлі-продажу та додаткових угод), дослідження обставин щодо наявності наміру у сторін правочинів на порушення інтересів держави і суспільства в момент вчинення правочину тощо.

Відтак, на думку позивача наявні підстави для призначення колегіального розгляду спарви.

Так, відповідно до п. 1 ст. 4-6 ГПК України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Проте, з поданого позивачем клопотання не вбачається жодних обставин, які б обґрунтовували саме складність справи № 910/15150/17, а його твердження, що справа є складною зводяться лише до великого об'єму матеріалів справи, що не свідчить про складність справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, та те, що станом на день розгляду клопотання позивача, справа № 910/15150/17 не викликає тієї складності, яка потребує колегіального розгляду, суд не вбачає достатніх підстав для введення до складу додатково двох суддів.

Суд, розглянувши у судовому засіданні 20.11.2017 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, відхилив його, з огляду на наступне.

В обґрунтування поданого клопотання про відкладення розгляду справи, позивач зазначає, що представник позивача буде здійснювати представництво інтересів під час розгляду справи № 926/7341/17 за позовом ОСОБА_6 до Національного бюро про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення.

При цьому, зазначене клопотання, підписане представником позивача - ОСОБА_7

Так, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Зазначені обставини та підстави оцінюються судом, який розглядає справу з метою реалізації наданого йому права на відкладення розгляду справи.

Неможливість бути присутнім в судовому засіданні представника позивача не являється такими обставинами. При цьому, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість представника позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні.

При цьому, як вбачається з протоколів судового засідання у справі № 910/15150/17, у судовому засіданні 02.10.2017 інтереси позивача представляв - ОСОБА_8, ОСОБА_9, у судових засіданнях 23.10.2017 та 06.11.2017 інтереси позивача у суді представляли ОСОБА_10 та ОСОБА_9

При цьому, клопотання не містить жодних обґрунтувань та посилань на неможливість бути присутніми у судовому засіданні представників позивача, які вже здійснювали представництво позивача при розгляді даної справи.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався).

При цьому, суд зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Однак, відповідачем двічі заявлялось клопотання про відкладення розгляду з аналогічних підстав.

Також судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні представники відповідачів надали усні пояснення по суті спору, проти позову заперечили.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився.

Приймаючи до уваги п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце проведення наступного судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом. Зважаючи, що неявка повноважних представників третьої особи не перешкоджає розгляду спору по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (далі - продавець, відповідач - 1), Товариством з обмеженою відповідальністю «Котлас» (далі - покупець, відповідач - 2) та Приватним акціонерним товариством «Українська міжбанківська біржа», сторони, керуючись Порядком організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 570 та на підставі аукціонних свідоцтв, згідно яких, покупець визначений переможцем аукціону № 198 від 20.05.2015, уклали Договори купівлі-продажу нафти № А198/7901-Н, А198/7902-Н, А198/7903-Н, А198/7904-Н, А198/7905-Н, А198/7906-Н, А198/7907-Н, А198/7908-Н, А198/7909-Н, А198/7910-Н, А198/7911-Н, А198/7912-Н, А198/7913-Н, А198/7914-Н, А198/7915-Н, А198/7916-Н, А198/7917-Н, А198/7918-Н, А198/7919-Н, А198/7920-Н, А198/7921-Н, А198/7922-Н, А198/7923-Н, А198/7924-Н, А198/7925-Н, А198/7926-Н, А198/7927-Н, А198/7928-Н, А198/7929-Н, А198/7930-Н, А198/7931-Н, А198/7932-Н, А198/7933-Н, А198/7934-Н, А198/7935-Н, А198/7936-Н, А198/7937-Н, А198/7938-Н, А198/7939-Н, А198/7940-Н, А198/7941-Н, А198/7942-Н, А198/7943-Н, А198/7944-Н, А198/7945-Н, А198/7946-Н, А198/7947-Н, А198/7948-Н, А198/7949-Н, А198/7950-Н, А198/7951-Н, А198/7952-Н, А198/7953-Н, А198/7954-Н, А198/7955-Н, А198/7956-Н, А198/7957-Н, А198/7958-Н, А198/7959-Н, А198/7960-Н, А198/7961-Н, А198/7962-Н, А198/7963-Н, А198/7964-Н, А198/7965-Н, А198/7966-Н, А198/7967-Н, А198/7968-Н, А198/7969-Н, А198/7970-Н, А198/7971-Н, А198/7972-Н, А198/7973-Н, А198/7974-Н, А198/7975-Н, А198/7976-Н, А198/7977-Н, А198/7978-Н, А198/7979-Н, А198/7980-Н, А198/7981-Н, А198/7982-Н, А198/7983-Н, А198/7984-Н, А198/7985-Н, А198/7986-Н, А198/7987-Н, А198/7988-Н, А198/7989-Н, А198/7990-Н, А198/7991-Н (далі - Договори).

З умов означених Договорів вбачається, що вони є аналогічними.

Так, відповідно до п. 1.1 Договорів на аукціоні № 198 з продажу нафти, що відбувся 20.05.2015 за результатами проведення торгів покупець купує у продавця нафту власного видобутку (далі - нафта).

Згідно з п. 1.2 Договорів покупець зобов'язується оплатити та прийняти нафту на умовах цих Договорів, а продавець зобов'язується передати покупцю нафту відповідно до графіка поставки, вказаного в Додатках № 1 до цих Договорів.

За умовами п. 3.2 Договорів, відвантаження і передача нафти здійснюється після отримання продавцем оплати згідно з п. 5.2 цих Договорів, про що складаються відповідні акти приймання-передачі.

У відповідності до п. 3.4 Договорів продавець має право не поставляти нафту в разі відсутності передоплати за нафту згідно з п. 5.2 цих Договорів та невиконанні вимог пп. 4.2.2 або 4.2.3 цих Договорів.

Пунктом 5.1 Договорів визначено, що покупець проводить оплату нафти по цих Договорах шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, вказаний в розділі 10 цих Договорів.

За умовами пункту 5.2 Договорів, покупець здійснює попередню оплату за нафту відповідно до п 5.1 Договорів за наступним графіком:

Термін відвантаження нафтиДата оплати нафти
1 декада травня 2015 рокуПротягом першого банківського дня першої декади місяця
2 декада травня 2015 рокуПротягом трьох діб до початку декади
3 декада травня 2015 року Протягом двох банківських днів з дати підписання договорів
Договір вступає в дію з дати його підписання сторонами та реєстрації біржею і діє до 31 липня 2015, з можливою пролонгацією в окремих випадках за згодою сторін при умові укладення додаткової угоди, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх закінчення.

Листом № 12/1 від 12.05.2015, відповідач-2 звернувся до відповідача-1 із проханням відтермінувати оплату за Договорами.

21.05.2015 між відповідачами було укладено Додаткові угоди № 1 до Договорів купівлі-продажу нафти № А198/7901-Н, А198/7902-Н, А198/7903-Н, А198/7904-Н, А198/7905-Н, А198/7906-Н, А198/7907-Н, А198/7908-Н, А198/7909-Н, А198/7910-Н, А198/7911-Н, А198/7912-Н, А198/7913-Н, А198/7914-Н, А198/7915-Н, А198/7916-Н, А198/7917-Н, А198/7918-Н, А198/7919-Н, А198/7920-Н, А198/7921-Н, А198/7922-Н, А198/7923-Н, А198/7924-Н, А198/7925-Н, А198/7926-Н, А198/7927-Н, А198/7928-Н, А198/7929-Н, А198/7930-Н, А198/7931-Н, А198/7932-Н, А198/7933-Н, А198/7934-Н, А198/7935-Н, А198/7936-Н, А198/7937-Н, А198/7938-Н, А198/7939-Н, А198/7940-Н, А198/7941-Н, А198/7942-Н, А198/7943-Н, А198/7944-Н, А198/7945-Н, А198/7946-Н, А198/7948-Н, А198/7949-Н, А198/7950-Н, А198/7951-Н, А198/7952-Н, А198/7953-Н, А198/7954-Н, А198/7955-Н, А198/7956-Н, А198/7957-Н, А198/7958-Н, А198/7959-Н, А198/7960-Н, А198/7961-Н, А198/7962-Н, А198/7963-Н, А198/7964-Н, А198/7965-Н, А198/7966-Н, А198/7967-Н, А198/7968-Н, А198/7969-Н, А198/7970-Н, А198/7971-Н, А198/7972-Н, А198/7973-Н, А198/7974-Н, А198/7975-Н, А198/7976-Н, А198/7977-Н, А198/7978-Н, А198/7979-Н, А198/7980-Н, А198/7981-Н, А198/7982-Н, А198/7983-Н, А198/7984-Н, А198/7985-Н, А198/7986-Н, А198/7987-Н, А198/7988-Н, А198/7989-Н, А198/7990-Н, А198/7991-Н.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7901-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 2 000 тонн до 1999,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 23 511 620 грн. до 23 533 205,29 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7902-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 2500 тонн до 2499,60 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 29 389 525 грн. до 29 400 316,48 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7903-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,70 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 294 020,21 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7904-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7905-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7906-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7907-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7908-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7909-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7910-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7911-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7912-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 307 364,50 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7913-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2999 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 289 697,35 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7917-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,300 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 661,55 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7918-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,300 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 661,55 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7919-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,300 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 661,55 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7920-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,300 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 661,55 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7921-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,400 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 639,74 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7922-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,400 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 639,74 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7923-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,400 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 639,74 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7924-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,400 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 639,74 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7925-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,400 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 639,74 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7926-Н було змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 267 831,55 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7929-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,300 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 661,55 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7930-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,300 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 306 661,55 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7931-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,700 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 273 962,22 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7932-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2998,700 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 273 962,22 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7945-Н було змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 36 824 220 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору № А198/7946-Н було змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 36 474 932,89 грн.

Додатковими угодами № 1 до Договорів купівлі-продажу нафти № А198/7901-Н, А198/7902-Н, А198/7903-Н, А198/7904-Н, А198/7905-Н, А198/7906-Н, А198/7907-Н, А198/7908-Н, А198/7909-Н, А198/7910-Н, А198/7911-Н, А198/7912-Н, А198/7913-Н, А198/7914-Н, А198/7915-Н, А198/7916-Н, А198/7917-Н, А198/7918-Н, А198/7919-Н, А198/7920-Н, А198/7921-Н, А198/7922-Н, А198/7923-Н, А198/7924-Н, А198/7925-Н, А198/7926-Н, А198/7927-Н, А198/7928-Н, А198/7929-Н, А198/7930-Н, А198/7931-Н, А198/7932-Н, А198/7933-Н, А198/7934-Н, А198/7935-Н, А198/7936-Н, А198/7937-Н, А198/7938-Н, А198/7939-Н, А198/7940-Н, А198/7941-Н, А198/7942-Н, А198/7943-Н, А198/7944-Н, А198/7945-Н, А198/7946-Н, А198/7948-Н, А198/7949-Н, А198/7950-Н, А198/7951-Н, А198/7952-Н, А198/7953-Н, А198/7954-Н, А198/7955-Н, А198/7956-Н, А198/7957-Н, А198/7958-Н, А198/7959-Н, А198/7960-Н, А198/7961-Н, А198/7962-Н, А198/7963-Н, А198/7964-Н, А198/7965-Н, А198/7966-Н, А198/7967-Н, А198/7968-Н, А198/7969-Н, А198/7970-Н, А198/7971-Н, А198/7972-Н, А198/7973-Н, А198/7974-Н, А198/7975-Н, А198/7976-Н, А198/7977-Н, А198/7978-Н, А198/7979-Н, А198/7980-Н, А198/7981-Н, А198/7982-Н, А198/7983-Н, А198/7984-Н, А198/7985-Н, А198/7986-Н, А198/7987-Н, А198/7988-Н, А198/7989-Н, А198/7990-Н, А198/7991-Н, сторони дійшли згоди змінити п. 5.2 Договорів, шляхом зміни кінцевого строку оплати, встановивши кінцевою датою виконання покупцем обов'язку з оплати не пізніше 31.12.2015.

Також, 31.05.2015 між сторонами було укладено Додаткові угоди до Договорів № А198/7934-Н, № А198/7935-Н, № А198/7936-Н, № А198/7938-Н, № А198/7939-Н, № А198/7940-Н, № А198/7941-Н.

Так, Додатковою угодою до Договору № А198/7934-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2996,100 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 36 747 136,54 грн.

Додатковою угодою до Договору № А198/7935-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2996,000 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 36 748 486 грн.

Додатковою угодою до Договору № А198/7936-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2999,900 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 35 290 572,02 грн.

Додатковою угодою до Договору № А198/7938-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2995,600 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 36 818 080,83 грн.

Додатковою угодою до Договору № А198/7939-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2995,600 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 36 818 080,83 грн.

Додатковою угодою до Договору № А198/7940-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2995,600 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 36 818 080,83 грн.

Додатковою угодою до Договору № А198/7941-Н було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2939,615 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 34 578 700,87 грн.

15.06.2015 сторонами було також укладено Додаткову угоду до Договору № А198/7941-Н, якою було зменшено кількість нафти, яка передається з 3000 тонн до 2999,800 тонн, та змінено вартість нафти у бік збільшення, а саме з 35 267 430 грн. до 352 952 49,64 грн.

Зазначеними додатковими угодами сторонами було також змінено п. 5.2 Договорів, шляхом зміни кінцевого строку оплати, встановивши кінцевою датою виконання покупцем обов'язку з оплати не пізніше 31.12.2015.

Національне антикорупційне бюро України, як позивач, стверджує, що Додаткові угоди № 1, Додаткові угоди від 31.05.2015 та Додаткова угода від 15.06.2015 підлягають визнанню недійсними у судовому порядку на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, суперечать статті 6 ЦК України, статті 4-1 Закону України «Про нафту і газ», пункту 51 Порядку організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 570.

Також, як на підставу для визнання Додаткових угод № 1, Додаткових угод від 31.05.2015 та Додаткової угод від 15.06.2015, Національне антикорупційне бюро України зазначає, що вони суперечать ч. 1 ст. 651 ЦК України, оскільки укладені лише з боку ПАТ «Укрнафта» і ТОВ «Котлас», без згоди ПАТ «Українська міжбанківська валютна біржа», як установи, яка була стороною в Договорах купівлі-продажу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Закон України «Про нафту і газ» визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності нафтогазової галузі України та регулює відносини, пов'язані з особливостями користування нафтогазоносними надрами, видобутком, транспортуванням, зберіганням та використанням нафти, газу та продуктів їх переробки з метою забезпечення енергетичної безпеки України, розвитку конкурентних відносин у нафтогазовій галузі, захисту прав усіх суб'єктів відносин, що виникають у зв'язку з геологічним вивченням нафтогазоносності надр, розробкою родовищ нафти і газу, переробкою нафти і газу, зберіганням, транспортуванням та реалізацією нафти, газу та продуктів їх переробки, споживачів нафти і газу та працівників галузі.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про нафту і газ» підприємства, частка держави у статутному капіталі яких 50 відсотків та більше, господарські товариства, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутних капіталах інших господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність, та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісячно здійснюють продаж нафти сирої і газового конденсату власного видобутку, видобутих на підставі спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами (крім обсягів, що використовуються на власні технологічні потреби), а також скрапленого газу - виключно на біржових аукціонах.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» належить 50 % та одна акція статутного капіталу ПАТ «Укрнафта».

В свою чергу, як встановлено судом постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 р. № 1044 затверджено Статут Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Згідно з п. 15 Статуту Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" засновником та єдиним акціонером Компанії є держава. Функції з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі Компанії здійснює Кабінет Міністрів України.

Таким чином, беручи до уваги визначення підприємств, які мають здійснювати продаж нафти сирої виключно на біржових аукціонах, викладене в ч. 1 ст. 41 Закону України «Про нафту і газ», враховуючи, що єдиним акціонером ПАТ «Нафтогаз України» є держава, а 50% акцій та одна акція ПАТ «Укрнафта» належать ПАТ «Нафтогаз України», суд дійшов висновку, що на ПАТ «Укрнафта» поширюється ст. 41 Закону України «Про нафту і газ».

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про нафту і газ» порядок організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої і газового конденсату власного видобутку, скрапленого газу, визначення стартових цін на таких аукціонах, надбавок за якість для нафти сирої і газового конденсату, а також порядок визначення обсягів реалізації на біржових аукціонах скрапленого газу для потреб населення встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №570 від 16 жовтня 2014 р. затверджено Порядок організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу (далі - Порядок), який визначає механізм організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу на внутрішньому ринку, в тому числі спеціалізованих аукціонів з продажу скрапленого газу для потреб населення.

Дія цього Порядку поширюється на підприємства, частка держави у статутному капіталі яких становить 50 відсотків і більше, господарські товариства, 50 відсотків і більше акцій (часток, паїв) яких належать до статутного капіталу інших господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність, відповідно до яких вартість вкладу зазначених підприємств, товариств, дочірніх підприємств, представництв та філій становить 50 відсотків і більше загальної вартості вкладів учасників договорів, та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю таких підприємств.

Відповідно до п. 22 Порядку оголошення про проведення аукціону публікується біржею, на якій проводиться аукціон, у газеті "Урядовий кур'єр", розміщується на веб-сайтах зазначеної біржі та Міненерговугілля не пізніше ніж за п'ять робочих днів (у разі проведення додаткового аукціону - три робочих дні) до дня його проведення і містить відомості про:

1) найменування родовища, обсяг, стартову ціну, кількість та розміри лотів, паспортні характеристики, умови постачання, види договорів;

2) порядок подання заявки на участь в аукціоні та кінцевий строк її подання (до 18.00 робочого дня, що передує дню проведення аукціону);

3) перелік документів, що додаються до заявки на участь в аукціоні;

4) час та місце проведення аукціону;

5) найменування, місцезнаходження, номер телефону і режим роботи біржі;

6) розмір гарантійного внеску (5 відсотків заявленого обсягу закупівлі) та порядок його сплати.

Судом встановлено, що у газеті "Урядовий кур'єр" № 83 (5457) від 13.05.2017 було розміщено оголошення про проведення аукціону № 198 з продажу енергоресурсів на базі ПАТ «УМВБ».

Згідно з ч. 1 п. 13 Порядку, біржа, на якій проводиться аукціон розробляє регламент організації та проведення аукціону і подає його на затвердження аукціонному комітетові.

Протоколом № 2 від 19.11.2014 Аукціонного комітету з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу затверджено Регламент організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу на ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа» (далі - Регламент), який розроблений відповідно до п.п. 1 п. 13 Порядку організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014р. № 570 «Про організацію та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу» та визначає порядок організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу (надалі - аукціонів).

Відповідно до п. 10.1-10.4 Регламенту після закінчення аукціону складається аукціонне свідоцтво у чотирьох примірниках, які підписуються уповноваженими особами покупця, продавця, Біржі та Аукціонного комітету, по одному для кожної сторони. Аукціонні свідоцтва затверджуються Аукціонним комітетом. По одному примірнику аукціонних свідоцтв надається Аукціонному комітету. На підставі аукціонного свідоцтва покупець - переможець аукціону і продавець протягом 3 (трьох) днів зобов'язані підписати договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого продавець зобов'язаний поставити нафту сиру, газовий конденсат і скраплений газ відповідно до визначеного базису поставки та якісної характеристики, а покупець - прийняти та оплатити їх. У договорі купівлі-продажу також зазначається, що передача покупцям нафти сирої та газового конденсату здійснюватиметься на родовищах або вузлах обліку відповідних суб'єктів господарювання, та визначається спосіб відвантаження і напрямок транспортування. Реєстрація договорів купівлі-продажу здійснюється Біржею за умови надходження на рахунок Біржі від покупців, які підписали аукціонне свідоцтво, комісійного збору в повному обсязі, згідно п.11.9 даного Регламенту.

Згідно з п. 46 Порядку, після закінчення аукціону складається аукціонне свідоцтво у чотирьох примірниках, які підписуються уповноваженими особами покупця, продавця, біржі та аукціонного комітету.

За результатом аукціону № 198, який відбувся 20.05.2015 на біржі Приватного акціонерного товариства «Українська міжбанківська валютна біржа», було оформлено аукціонні свідоцтва №№ Н-198-1, Н-198-2, Н-198-3, Н-198-4, Н-198-5, Н-198-6, Н-198-7, Н-198-8, Н-198-9, Н-198-10, Н-198-11, Н-198-12, Н-198-13, Н-198-14, Н-198-15, Н-198-16, Н-198-17, Н-198-18, Н-198-19, Н-198-20, Н-198-21, Н-198-22, Н-198-23, Н-198-24, Н-198-15, Н-198-26, Н-198-27, Н-198-28, Н-198-29, Н-198-30, Н-198-31, Н-198-32, Н-198-33, Н-198-34, Н-198-35, Н-198-36, Н-198-37, Н-198-38, Н-198-39, Н-198-40, Н-198-41, Н-198-42, Н-198-43, Н-198-44, Н-198-45, Н-198-46, Н-198-47, Н-198-48, Н-198-49, Н-198-50, Н-198-51, Н-198-52, Н-198-53, Н-198-54, Н-198-55, Н-198-56, Н-198-57, Н-198-58, Н-198-59, Н-198-60, Н-198-61, Н-198-62, Н-198-63, Н-198-64, Н-198-65, Н-198-66, Н-198-67, Н-198-68, Н-198-69, Н-198-70, Н-198-71, Н-198-72, Н-198-73, Н-198-74, Н-198-75, Н-198-76, Н-198-77, Н-198-78, Н-198-79, Н-198-80, Н-198-81, Н-198-82, Н-198-83, Н-198-84, Н-198-85, Н-198-86, Н-198-87, Н-198-88, Н-198-89, Н-198-90, Н-198-91.

Відповідно до п. 47 Порядку, на підставі аукціонного свідоцтва покупець - переможець аукціону і продавець протягом трьох днів зобов'язані підписати договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого продавець зобов'язаний поставити нафту сиру, газовий конденсат і скраплений газ відповідно до визначеного базису поставки та якісної характеристики, а покупець - прийняти та оплатити їх.

Відповідно до ст. 185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

21.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта», Товариством з обмеженою відповідальністю «Котлас» та Приватним акціонерним товариством «Українська міжбанківська біржа», керуючись Порядком організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 570 та на підставі аукціонних свідоцтв, згідно яких, покупець визначений переможцем аукціону № 198 від 20.05.2015, уклали Договори купівлі-продажу нафти № А198/7901-Н, А198/7902-Н, А198/7903-Н, А198/7904-Н, А198/7905-Н, А198/7906-Н, А198/7907-Н, А198/7908-Н, А198/7909-Н, А198/7910-Н, А198/7911-Н, А198/7912-Н, А198/7913-Н, А198/7914-Н, А198/7915-Н, А198/7916-Н, А198/7917-Н, А198/7918-Н, А198/7919-Н, А198/7920-Н, А198/7921-Н, А198/7922-Н, А198/7923-Н, А198/7924-Н, А198/7925-Н, А198/7926-Н, А198/7927-Н, А198/7928-Н, А198/7929-Н, А198/7930-Н, А198/7931-Н, А198/7932-Н, А198/7933-Н, А198/7934-Н, А198/7935-Н, А198/7936-Н, А198/7937-Н, А198/7938-Н, А198/7939-Н, А198/7940-Н, А198/7941-Н, А198/7942-Н, А198/7943-Н, А198/7944-Н, А198/7945-Н, А198/7946-Н, А198/7947-Н, А198/7948-Н, А198/7949-Н, А198/7950-Н, А198/7951-Н, А198/7952-Н, А198/7953-Н, А198/7954-Н, А198/7955-Н, А198/7956-Н, А198/7957-Н, А198/7958-Н, А198/7959-Н, А198/7960-Н, А198/7961-Н, А198/7962-Н, А198/7963-Н, А198/7964-Н, А198/7965-Н, А198/7966-Н, А198/7967-Н, А198/7968-Н, А198/7969-Н, А198/7970-Н, А198/7971-Н, А198/7972-Н, А198/7973-Н, А198/7974-Н, А198/7975-Н, А198/7976-Н, А198/7977-Н, А198/7978-Н, А198/7979-Н, А198/7980-Н, А198/7981-Н, А198/7982-Н, А198/7983-Н, А198/7984-Н, А198/7985-Н, А198/7986-Н, А198/7987-Н, А198/7988-Н, А198/7989-Н, А198/7990-Н, А198/7991-Н.

Як вбачається з матеріалів справи, Листом № 12/1 від 12.05.2015, відповідач-2 звернувся до відповідач-1 із проханням відтермінувати оплату за Договорами.

21.05.2015 між відповідачами було укладено Додаткові угоди № 1 до Договорів купівлі-продажу нафти № А198/7901-Н, А198/7902-Н, А198/7903-Н, А198/7904-Н, А198/7905-Н, А198/7906-Н, А198/7907-Н, А198/7908-Н, А198/7909-Н, А198/7910-Н, А198/7911-Н, А198/7912-Н, А198/7913-Н, А198/7914-Н, А198/7915-Н, А198/7916-Н, А198/7917-Н, А198/7918-Н, А198/7919-Н, А198/7920-Н, А198/7921-Н, А198/7922-Н, А198/7923-Н, А198/7924-Н, А198/7925-Н, А198/7926-Н, А198/7927-Н, А198/7928-Н, А198/7929-Н, А198/7930-Н, А198/7931-Н, А198/7932-Н, А198/7933-Н, А198/7934-Н, А198/7935-Н, А198/7936-Н, А198/7937-Н, А198/7938-Н, А198/7939-Н, А198/7940-Н, А198/7941-Н, А198/7942-Н, А198/7943-Н, А198/7944-Н, А198/7945-Н, А198/7946-Н, А198/7948-Н, А198/7949-Н, А198/7950-Н, А198/7951-Н, А198/7952-Н, А198/7953-Н, А198/7954-Н, А198/7955-Н, А198/7956-Н, А198/7957-Н, А198/7958-Н, А198/7959-Н, А198/7960-Н, А198/7961-Н, А198/7962-Н, А198/7963-Н, А198/7964-Н, А198/7965-Н, А198/7966-Н, А198/7967-Н, А198/7968-Н, А198/7969-Н, А198/7970-Н, А198/7971-Н, А198/7972-Н, А198/7973-Н, А198/7974-Н, А198/7975-Н, А198/7976-Н, А198/7977-Н, А198/7978-Н, А198/7979-Н, А198/7980-Н, А198/7981-Н, А198/7982-Н, А198/7983-Н, А198/7984-Н, А198/7985-Н, А198/7986-Н, А198/7987-Н, А198/7988-Н, А198/7989-Н, А198/7990-Н, А198/7991-Н.

Також, 31.05.2015 між сторонами було укладено Додаткові угоди до Договорів № А198/7934-Н, № А198/7935-Н, № А198/7936-Н, № А198/7938-Н, № А198/7939-Н, № А198/7940-Н, № А198/7941-Н.

15.06.2015 сторонами було також укладено Додаткову угоду до Договору № А198/7941-Н.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до п. 51 Порядку розрахунки між продавцем та покупцем проводяться з урахуванням суми гарантійного внеску, перерахованого покупцем на рахунок біржі.

На вимогу продавця розрахунки за договором купівлі-продажу можуть проводитися через біржу.

Продавець виконує свої зобов'язання щодо постачання нафти сирої, газового конденсату і скрапленого газу після надходження коштів від покупця у повному обсязі відповідно до умов договору купівлі-продажу. Якщо покупець не перерахував кошти у повному обсязі на рахунок продавця у строки, визначені таким договором, продавець негайно інформує про це аукціонний комітет.

Так, за умовами пункту 5.2 Договорів в першочерговій редакції, покупець мав здійснити оплату протягом двох банківських днів з дати підписання договорів.

В свою чергу, з укладених між відповідачами 21.05.2015 Додаткових угод № 1 до Договорів купівлі-продажу нафти № А198/7901-Н, А198/7902-Н, А198/7903-Н, А198/7904-Н, А198/7905-Н, А198/7906-Н, А198/7907-Н, А198/7908-Н, А198/7909-Н, А198/7910-Н, А198/7911-Н, А198/7912-Н, А198/7913-Н, А198/7914-Н, А198/7915-Н, А198/7916-Н, А198/7917-Н, А198/7918-Н, А198/7919-Н, А198/7920-Н, А198/7921-Н, А198/7922-Н, А198/7923-Н, А198/7924-Н, А198/7925-Н, А198/7926-Н, А198/7927-Н, А198/7928-Н, А198/7929-Н, А198/7930-Н, А198/7931-Н, А198/7932-Н, А198/7933-Н, А198/7934-Н, А198/7935-Н, А198/7936-Н, А198/7937-Н, А198/7938-Н, А198/7939-Н, А198/7940-Н, А198/7941-Н, А198/7942-Н, А198/7943-Н, А198/7944-Н, А198/7945-Н, А198/7946-Н, А198/7948-Н, А198/7949-Н, А198/7950-Н, А198/7951-Н, А198/7952-Н, А198/7953-Н, А198/7954-Н, А198/7955-Н, А198/7956-Н, А198/7957-Н, А198/7958-Н, А198/7959-Н, А198/7960-Н, А198/7961-Н, А198/7962-Н, А198/7963-Н, А198/7964-Н, А198/7965-Н, А198/7966-Н, А198/7967-Н, А198/7968-Н, А198/7969-Н, А198/7970-Н, А198/7971-Н, А198/7972-Н, А198/7973-Н, А198/7974-Н, А198/7975-Н, А198/7976-Н, А198/7977-Н, А198/7978-Н, А198/7979-Н, А198/7980-Н, А198/7981-Н, А198/7982-Н, А198/7983-Н, А198/7984-Н, А198/7985-Н, А198/7986-Н, А198/7987-Н, А198/7988-Н, А198/7989-Н, А198/7990-Н, А198/7991-Н, вбачається, що сторони дійшли згоди, зокрема змінити п. 5.2 Договорів, шляхом зміни кінцевого строку оплати, встановивши кінцевою датою виконання покупцем обов'язку з оплати не пізніше 31.12.2015.

Також, укладеними між відповідачам Додатковими угодами від 31.05.2015 до Договорів № А198/7934-Н, № А198/7935-Н, № А198/7936-Н, № А198/7938-Н, № А198/7939-Н, № А198/7940-Н, № А198/7941-Н та укладеною Додатковою угодою від 15.06.2015 до Договору № А198/7941-Н було змінено п. 5.2 Договорів, шляхом зміни кінцевого строку оплати, встановивши кінцевою датою виконання покупцем обов'язку з оплати не пізніше 31.12.2015.

В свою чергу, відвантаження нафти на виконання умов Договорів та подальша її реалізація, без отримання повної оплати сторонами не заперечується.

Як на підставу для визнання Додаткових угод № 1, Додаткових угод від 31.05.2015 та Додаткової угод від 15.06.2015, Національне антикорупційне бюро України зазначає, що вони суперечать ч. 1 ст. 651 ЦК України, оскільки укладені лише з боку ПАТ «Укрнафта» і ТОВ «Котлас», без згоди ПАТ «Українська міжбанківська валютна біржа», як установи, яка була стороною в Договорах купівлі-продажу.

Укладені відповідачами спірні Договори є договорами купівлі-продажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказані Договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що сторонами правочину купівлі-продажу є покупець та продавець, у яких наявні взаємні права та обов'язки (передати майно, прийняти майно, сплатити кошти тощо).

Предметом спірних Договорів є купівля-продаж нафти, відповідно до яких ПАТ «Укрнафта» (продавець) зобов'язується передати майно - нафту у власність ТОВ «Котлас» (покупець), а ТОВ «Котлас» (покупець) зобов'язується її прийняти та оплатити.

В той же час, пунктом 4.3.1 спірних Договорів встановлено, що біржа зобов'язана перерахувати продавцю гарантійний внесок, який біржа отримала від покупця для участі в аукціоні, тільки згідно з термінами оплати та реквізитами, вказаними в листах продавця, що надають продавцем відповідно до п. 4.1.4 цього Договору.

Як вбачається із наведеного пункту Договорів, обов'язок третьої особи із перерахування продавцю гарантійного внеску, який біржа отримала від покупця для участі в аукціоні, не може вважатись наявністю прав та обов'язків у третьої особи як сторони договору купівлі-продажу, оскільки такий обов'язок виник у останньої не в силу правочину купівлі-продажу, а в силу специфіки діяльності такої установи як біржа.

Тобто, третя особа не є стороною правочину купівлі-продажу, оскільки у неї відсутній об'єм прав та обов'язків, які виникають у сторін за договором купівлі продажу.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

З огляду на те, що судом встановлено, що сторонами спірних правочинів купівлі-продажу є покупець (ТОВ «Котлас») та продавець (ПАТ «Укрнафта»), то укладення останніми Додаткових угод, спрямованих на зміну умов договорів купівлі-продажу (в той час як умови спірних Договорів, що стосуються обов'язків третьої особи, зумовлених специфікою її діяльності залишились незмінними) не суперечить положенням ст.ст. 651, 654 ЦК України.

При цьому, судом враховано, що безпосередньо третя особа не заперечує проти укладених в подальшому додаткових угод до Договорів, оскільки зазначені додаткові угоди не спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, які склались між відповідачами та третьою особою, як біржою.

Крім того, обґрунтовуючи порушення укладеними між відповідачами Додатковими угодами інтересів держави та суспільства, позивач у судових засіданнях зазначав, що у випадку визнання судом оспорюваних правочинів недійсними, інтереси держави та суспільства будуть відновлені, шляхом повернення нафти до ПАТ «Укрнафта».

З такими доводами позивача суд не може погодитись з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відвантаження нафти відбулось на виконання саме Договору як такого, а не Додаткових угод, в свою чергу, основні Договори позивачем не оспорюються, доказів на підтвердження оспорювання їх у судовому порядку, сторонами не надано.

В той же час, недійсність Додаткових угод до Договорів не свідчить про недійсність самого правочину - Договору, як такого.

Так, сторонами не заперечується виконання продавцем (ПАТ «Укрнафта») свого обов'язку за Договорами із поставки нафти покупцю (ТОВ «Котлас») без отримання повної оплати.

Як вбачається із змісту спірних Договорів у первинній редакції та не заперечується сторонами, відповідачами було погоджено, що поставка нафти здійснюватиметься на умовах повної передоплати товару протягом 2 банківських днів з дати підписання цих договорів.

Спірними Додатковими угодами, відповідачі фактично змінили строки оплати товару за Договорами та визначили, що така оплата повинна бути здійснена покупцем не пізніше 31.12.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. При цьому, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до п. 3.4 Договорів (який залишився незмінним навіть після укладення осопорюваних Додаткових угод) продавець має право не поставляти нафту у разі відсутності передоплати за нафту згідно пункту 5.2 цього Договору та невиконанні вимог п.п. 4.2.2 або 4.2.3 цього Договору.

Абзацом 2 пункту 6.3 Договорів, передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати за нафту відповідно до п. 5.2 Договору продавець не несе відповідальності за не поставку нафти в повному обсязі. Обсяг поставки нафти може бути зменшений на величину щодобового відвантаження нафти пропорційно кількості днів неоплати нафти або невідвантаження оплаченого обсягу. Непоставлені обсяги реалізуються на наступному аукціоні.

Сторонами не заперечується, що поставка нафти відбулась без здійснення відповідачем попередньої оплати, а відповідач прийняв поставлену нафту.

У разі визнання недійсними оспорюваних Додаткових угод такі дії відповідачів свідчитимуть про те, що сторони шляхом вчинення конклюдентних дій фактично змінили умови договору щодо порядку розрахунків за Договорами, погодившись, що поставка відбувається не на умовах попередньої оплати. Втім, нового порядку та строків розрахунків за поставлену нафту сторонами не погоджено.

При цьому, з огляду на те, що момент виконання зобов'язання по оплаті за нафту, поставлену без попередньої оплати, Договорами встановлено не було, а відповідні зміни до них у письмовій формі не внесені, строк виконання такого зобов'язання за договором необхідно буде визначати моментом пред'явлення кредитором відповідної вимоги.

Аналогічний правовий висновок у тотожній справі наведений у постанові Вищого господарського суду України від 10.12.2013 у справі №901/1052/13.

Згідно положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на наведене вбачається, що визнання недійсними оспорюваних Додаткових угод зумовить ситуацію, що у ПАТ «Укрнафта» виникне право нараховування штрафних санкцій за невиконання відповідачем-2 своїх зобов'язань за Договорами лише після пред'явлення відповідної вимоги ТОВ «Котлас» сплатити кошти за поставлений товар та у випадку невиконання такої вимоги останнім протягом 7 днів з дати такого пред'явлення.

В той же час, Додатковими угодами Передбачено обов'язок зі сплати ТОВ «Котлас» поставленої йому нафти до 31.12.2015, та з 01.01.2016 відповідач-2 є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов'язання, а відтак у відповідача-1 наявне право застосувати до нього штрафні санкції.

Таким чином, дійсність Додаткових угод надає право на нарахування та стягнення штрафних санкцій з відповідача-2 починаючи з 01.01.2016 як передбачених законодавством, так і умовами Договорів, в той час як їх недійсність нівелює можливість їх нарахування та стягнення, а тому суд вважає, що позивачем не доведено наявності інтересу держави в визнання оспорюваних угод недійсними.

Разом з тим, окрім зміна строків оплати, що надасть право на стягнення додаткових штрафних санкція, оскільки зазначеними Додатковими угодами було зменшено обсяг нафти, що була в подальшому передана відповідачу - 2, та збільшено її вартість, а відтак визнання судом недійсним Додаткових угод змінить не лише строки оплати, а й зменшить вартість такої нафти та створить додатковий обов'язок з поставки нафти, обсяг якої було зменшено саме оспорюваними Додатковими угодами.

Відтак, відновлення порушеного на думку позивача інтересу держави та суспільства, за наслідками визнання укладених між відповідачами Додаткових угод матиме наступні юридичні наслідки:

- встановлення для ПАТ «Укрнафта» права з нарахування штрафних санкцій за менший період;

- встановлення для ПАТ «Укрнафта» обов'язку з постачання додаткової кількості нафти ТОВ «Котлас» у відповідності до умов Основних договорів;

- зменшення вартості нафти та відповідно зменшення заборгованості ТОВ «Котлас» перед ПАТ «Укрнафта».

Відтак, суд не погоджується з доводами позивача, що наслідком визнання судом недійсними Додаткових угод матиме місце саме відновлення порушеного інтересу держави та суспільства.

Поряд з цим, права на звернення до суду державних та інших органів у випадках, передбачених законодавчими актами України, то у разі відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів такого органу спірним правочином, останній має обґрунтувати своє право на звернення до суду з позовом, яким оспорює правочин, стороною якого він не є.

Позивач, у даному випадку, посилається на п. 13 ст. 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро», що надає право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України. Такими підставами позивач зазначає невідповідність спірного правочину ч. 1 ст. 207 ГК України, ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на: використання всупереч законові державної або комунальної власності; незаконне заволодіння, користування розпорядження (в тому числі відчуження) об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14, 15 Конституції України); відчуження викраденого майна; виробництво і відчуження певних об'єктів, вилучених або обмежених у цивільному обігу (відповідні види зброї, боєприпасів, наркотичних засобів, іншої продукції, що має властивості, небезпечні для життя та здоров'я громадян, тощо); виготовлення і поширення літератури та іншої продукції, що пропагує війну, національну, расову чи релігійну ворожнечу; приховування від оподаткування доходів, інше ухилення від сплати податків; виготовлення чи збут підробних документів і цінних паперів; незаконне вивезення за кордон валютних коштів, матеріальних чи культурних цінностей; використання власного майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян.

Так у пункті 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» - Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а тому обов'язком позивача відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

В обґрунтування підстав на звернення із даним позовом до суду позивач посилається на реалізацію свого права, наданого Законом України «Про Національне антикорупційне бюро», для виконання покладених на нього обов'язків, а саме права подання позову про визнання недійсними угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Як зазначає Національне антикорупційне бюро України, укладення Додаткових угод мало на меті відвантаження нафти без надходження коштів у повному обсязі від ТОВ «Котлас», що свідчить про наявність наміру відповідачів на вчинення правочинів, що суперечать інтересам держави та суспільства.

Національне антикорупційне бюро України зазначає, що враховуючи наявність у відповідачів наміру на ухилення від умов Порядку № 570, відступлення від яких було неможливим, з метою реалізації ПАТ «Укрнафти» нафти без своєчасного надходження коштів від ТОВ «Котлас» у повному обсязі, вчинення оспорюваним правочинів має наслідком незабезпечення дотримання інтересів держави та суспільства в особі НАК «Нафтогаз України», єдиним акціонером якої є Держава Україна в особі суб'єкта управління об'єктами державної власності Кабінету Міністрів України.

У абзаці 4 пункту 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 вказано, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 13 статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» встановлено, що за наявності підстав, передбачених законом, Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надано право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України. Таким правом Національне антикорупційне бюро України також наділене в силу приписів ст. 129 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, чітке нормативне регулювання порядку та підстав подання позову Національним антикорупційним бюро України про визнання правочину, укладеного іншими особами, недійсним відсутнє у відповідному Законі. В той же час, статтею 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" визначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Приймаючи до уваги обов'язки Національного антикорупційного бюро України, передбачені ст. 16 Закону, вказаний орган в силу покладених на нього обов'язків та визначеної законом компетенції уповноважений вживати заходів (в тому числі, шляхом подання відповідного позову до суду) виключно у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення. Приймаючи до уваги зобов'язання держави Україна за Конвенцією ООН проти корупції, зокрема в частині забезпечення проведення ефективної скоординованої політики протидії корупції (ч. 1 ст. 5), надання такому органу (створеному з метою протидії корупції) можливості виконувати свої функції ефективно (ч. 2 ст. 6), запобігання зловживанню процедурами, які регулюють діяльність приватних юридичних осіб (п. d ч. 2 ст. 12), попередження, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень в публічній і приватній сферах суспільних відносин є пріоритетним завданням держави України, і порушення інтересів держави може вважатися наявність ознак такого правопорушення у відповідному правочині.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" до господарських договорів, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на: використання всупереч законові державної або комунальної власності; незаконне заволодіння, користування розпорядження (в тому числі відчуження) об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України); відчуження викраденого майна; виробництво і відчуження певних об'єктів, вилучених або обмежених у цивільному обігу (відповідні види зброї, боєприпасів, наркотичних засобів, іншої продукції, що має властивості, небезпечні для життя та здоров'я громадян, тощо); виготовлення і поширення літератури та іншої продукції, що пропагує війну, національну, расову чи релігійну ворожнечу; приховування від оподаткування доходів, інше ухилення від сплати податків; виготовлення чи збут підробних документів і цінних паперів; незаконне вивезення за кордон валютних коштів, матеріальних чи культурних цінностей; використання власного майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Разом із цим, позивач зазначає про недійсність оспорюваних правочинів на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9).

В матеріалах справи відсутні, а Національним бюро не надано доказів наявності у діях відповідачів ознак корупційного діяння при укладанні Додаткових угод. Посилання Національного бюро на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000722, за відсутності будь-яких інших доказів вчинення Договорів купівлі-продажу з метою, що суперечить інтересам держави, є неналежним.

Більше того, наразі, зазначене кримінальне провадження перебуває лише на стадії досудового розслідування, а враховуючи, що закінчення досудового розслідування не має безумовним наслідком встановлення вини особи, щодо якої воно провадилось, посилання позивача в цьому випадку на здійснення досудового розслідування не може бути підтвердженням умислу вказаних осіб в укладенні правочину, що не відповідає ч. 3 ст. 228 ЦК України.

У силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивач не надано доказів наявності в діях сторін Договорів завідомого умислу на вчинення Додаткових угод з метою, що не відповідає інтересам держави, доказів заподіяння шкоди інтересам держави, а також не обґрунтовано яким саме чином визнання недійсними оспорюваних Додаткових угод відновить порушені інтереси держави, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.11.2017.

Суддя О.А. Грєхова