ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Справа № 905/3376/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя суддіПоляк О.І.(доповідач), Ходаківська І.П., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавного підприємства "Енергоринок"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 01.08.2017
у справі№ 905/3376/16 Господарського суду Донецької області
за позовомДержавного підприємства "Енергоринок"
доПриватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля"
простягнення 109 348,08 грн
у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Андишула А.М.;

від відповідача: Потоцька С.С.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Державне підприємство "Енергоринок" звернулось до Господарського суду Донецької області із позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" про стягнення 109 348,08 грн штрафних санкцій за договором від 25.09.2007 №4260/02.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.02.2017 у справі №905/3376/16 (суддя Кротінова О.В.) позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення 54 674,04 грн штрафних санкцій та 1640,22 грн судового збору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2017 (головуючий суддя - Марченко О.А., судді - Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.) рішення Господарського суду Донецької області від 14.02.2017 скасовано, прийнто нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Присуджено до стягнення з ДП "Енергоринок" на користь ПрАТ "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" 1804,25 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятою у справі постановою апеляційного суду, ДП "Енергоринок" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та процесуального права, зокрема статей 23 Закону України "Про електроенергетику", статті 275 Господарського кодексу України, частини 2 статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", статей 42, 43, 34, 38, 101 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2017, а рішення Господарського суду Донецької області від 14.02.2017 залишити в силі.

До Вищого господарського суду України надійшов відзив ПрАТ "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля", у якому відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін з мотивів, у ній викладених.

Відповідно до протоколу Вищого господарського суду України від 17.11.2017, у зв'язку із призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного Суду на підставі Указу Президента України № 357/2017 від 10.11.2017, для розгляду касаційної скарги Державного підприємства "Енергоринок" у справі №905/3376/16, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляк О.І., судді - Ходаківська І.П., Яценко О.В.

У судовому засіданні 21.11.2017 оголошувалась перерва до 28.11.2017.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 25.09.2007 між Державним підприємством "Енергоринок" (далі - ДПЕ) та Відкритим акціонерним товариством "ПЕМ-Енерговугілля" (далі - ЕК) укладено договір №4260/02 (далі - Договір), згідно з яким ДП "Енергоринок" зобов'язався продавати, а Відкрите акціонерне товариство "ПЕМ-Енерговугілля" зобов'язався купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов даного договору (п.2.1 договору).

Додатковою угодою № 6910/02 від 10.05.2011, по тексту договору №4260/02 від 25.09.2007 найменування Відкритого акціонерного товариства Відкритим акціонерним товариством "ПЕМ-Енерговугілля" замінено на Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" та визначено останнє правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "ПЕМ-Енерговугілля" за договором №4260/02 від 25.09.2007.

Додатковою угодою № 12566/03 від 07.09.2016 в преамбулі договору найменування ЕК замінено на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля", а далі по договору - на ПрАТ "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" Також, правонаступником всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" за договором №4260/02 від 25.09.2007 визначено Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" (п. 1, 2 додаткової угоди).

Таким чином, сторонами за спірним договором є Державне підприємство "Енергоринок" та Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля".

Відповідно до п.3.1 Договору, сторони визнають свої зобов'язання за ДЧОРЕ (договір між членами Оптового ринку електричної енергії України) і додатками до ДЧОРЕ, що є його невід'ємними частинами, та керуються його положеннями при виконанні цього договору.

За змістом п.3.2 договору ДПЕ продає, а ЕК купує електричну енергію в точках поставки на межі балансової належності електричних мереж, визначених в Акті розмежування балансової належності електричних мереж і експлуатаційної відповідальності (додаток №4 до цього Договору) в обсягах, які визначаються згідно з розділом 4 Договору. Точки обліку електричної енергії наведені у додатку №1 до Договору "Перелік місць встановлення приладів та систем розрахункового обліку". Право власності на електричну енергію, яка постачається за цим Договором, переходить від ДПЕ до ЕК в момент передачі електричної енергії в точках поставки.

Вартість електроенергії, купленої ЕК у ДПЕ у розрахунковому місяці, визначається у відповідності до Правил ОРЕ за середньозваженою ціною та фактичними обсягами отриманої ЕК електроенергії (п.3.5 договору).

Розділом 4 "Умови визначення обсягів купівлі-продажу електроенергії" Договору зазначено, що фактичні дані про обсяги електричної енергії, проданої позивачем відповідачу відображаються у актах купівлі-продажу електроенергії, також передбачена можливість коригування платежу ЕК з урахуванням встановлених НКРЕ вирівнювальних націнок (знижок), дотацій у зв'язку із застосуванням єдиних роздрібних тарифів на електроенергію для кожного із класів споживачів, крім населення, на території України.

Перерахування коштів ЕК за куплену у ДПЕ електроенергію здійснюються кожного банківського дня розрахункового місяця з урахуванням умов пункту 6.3 і зараховується Сторонами як оплата за електричну енергію, куплену ЕК у ДПЕ у цьому місяці з урахуванням умов п. п. 6.4 та 6.5 цього Договору та окремих рішень Кабінету Міністрів України (п. 6.2 договору).

Згідно з пунктом 6.3 договору, 11-го, 21-го та останнього числа розрахункового місяця ДПЕ перевіряє суму, що надійшла на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ як оплата ЕК електричної енергії, купленої за першу, другу та третю декаду місяця відповідно. Розмір оплати ЕК за першу декаду визначається шляхом множення 30 % замовленого місячного споживання електроенергії і відповідно за другу декаду - 30 % та за третю декаду - 40 % на прогнозну оптову ринкову ціну, затверджену постановою НКРЕ з урахуванням суми місячного обсягу дотацій для компенсації втрат ЕК від здійснення постачання електричної енергії за регульованим тарифом згідно постанови НКРЕ, що встановлює суму дотацій, а також з урахуванням встановлених НКРЕ вирівнювальних націнок (знижок) для коригування платежу ЕК у зв'язку із застосуванням єдиних роздрібних тарифів на електроенергію для кожного із класів споживачів, крім населення, на території України. В залежності від структури споживання ЕК вказані відсотки можуть бути змінені за домовленістю Сторін. У цьому випадку ЕК надає до ДПЕ письмове підтвердження своєї структури споживання. В разі здійснення корегування замовленого місячного обсягу купівлі електроенергії, розмір оплати за третю декаду визначається відповідно до п. 4.15. цього договору.

У разі якщо сума оплати, здійсненої ЕК за відповідну декаду менша за визначену відповідно до п.6.3. суму оплати з врахуванням переплати за попередню декаду розрахункового місяця, ДПЕ надсилає ЕК факсимільним зв'язком попередження про неповну декадну оплату електроенергії, купленої у ДПЕ. ЕК зобов'язується здійснити перерахування недостатньої суми з поточного рахунку ЕК на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ впродовж 2 банківських днів після закінчення відповідної декади, вказавши при цьому в призначенні платежу декаду, за яку здійснюється доплата (п. 6.3.1. Договору).

Пунктом 6.4 договору встановлено, що остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобов'язана обов'язково вказати призначення платежу.

Згідно п.п. 6.3.2 Договору, у випадку нездійснення відповідачем доплати згідно з п.п. 6.3.1 Договору, позивач через 3 банківські дні після закінчення відповідної декади має право виставити відповідачу вимогу про сплату штрафу у розмірі 0,03% від недоплаченої суми. Штраф повинен бути сплачений в термін, не більший від 3-х банківських днів з моменту отримання відповідачем письмового повідомлення від позивача.

Умовами п.п. 9.2 та 9.4 Договору визначено, що сторони звільняються від виконання зобов'язань за цим договором на термін дії форс-мажорних обставин і усунення їх наслідків; а також обов'язок потерпілої сторони негайно повідомити другу сторону про виникнення такої події, що оголошується форс-мажорною.

Строк дії Договору встановлено з 01.10.2007 по 31.12.2007, разом з цим дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про намір розірвати цей договір за один місяць до дати закінчення строку його дії (п.11.6 договору).

Доказів розірвання або визнання недійсним спірного договору сторонами не представлено. Тобто, на момент виникнення вказаної заборгованості, сторони перебували у договірних правовідносинах.

Як встановлено господарським судом, на виконання умов п.п.4.1 та 4.15 договору відповідач надіслав позивачу наступні повідомлення: №1 від 31.12.2015 на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в січні 2016р. обсягом 56000000 кВт/год, вартістю 65732436,00 грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 19719731,00 грн., 2 декада - 19719731,00 грн., 3 декада - 26292974,00 грн.); №2 від 29.01.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в лютому 2016р. обсягом 51000000кВт/год, вартістю 59149613,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 17744884,00грн., 2 декада - 17744884,00грн., 3 декада - 23659845,00грн.); №2/1 від 12.02.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в лютому 2016р. (скориговане) обсягом 53000000кВт/год, вартістю 61505773,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 17744884,00грн., 2 декада - 17744884,00грн., 3 декада - 26016005,00грн.); №3 від 29.02.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в березні 2016р. обсягом 57875000кВт/год, вартістю 65341013,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 19602304,00грн., 2 декада - 19602304,00грн., 3 декада - 26136405,00грн.); №3/1 від 14.03.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в березні 2016р. (скореговане) обсягом 51000000кВт/год, вартістю 57241713,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 19602304,00грн., 2 декада - 19602304,00грн., 3 декада - 18037105,00грн.); №4 від 31.03.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в квітні 2016р. обсягом 56000000кВт/год, вартістю 62905390,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 18871617,00грн., 2 декада - 18871617,00грн., 3 декада - 25162156,00грн.); №4/1 від 12.04.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в квітні 2016р. (скореговане) обсягом 50000000кВт/год, вартістю 55836910,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 18871617,00грн., 2 декада - 18871617,00грн., 3 декада - 18093676,00грн.); №5 від 29.04.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України у травні 2016р. обсягом 57000000кВт/год, вартістю 64345125,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 19303537,00грн., 2 декада - 19303537,00грн., 3 декада - 25738050,00грн.); №5/1 від 12.05.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України у травні 2016р. (скореговане) обсягом 49000000кВт/год, вартістю 54449285,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 19303537,00грн., 2 декада - 19303537,00грн., 3 декада - 15842210,00грн.); №6 від 27.05.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України у червні 2016р. обсягом 50000000кВт/год, вартістю 58381439,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 17514432,00грн., 2 декада - 17514432,00грн., 3 декада - 23352575,00грн.); №6/1 від 14.06.2016р. на замовлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України у червні 2016р. (скореговане) обсягом 48000000кВт/год, вартістю 55907479,00грн. (встановлені етапи оплати: 1 декада - 17514432,00грн., 2 декада - 17514432,00грн., 3 декада - 20878615,00грн.).

Вартість визначена у повідомленнях без урахування податку на додану вартість.

Через неповні подекадні розрахунки за куповану у позивача електроенергію позивач направив на адресу відповідача листи-попередження №01/01 (факсограма №07/26-278 від 12.01.2016), №02/01 (факсограма №26/26-810 від 21.01.2016), №03/01 (факсограма №07/26-1072 від 01.02.2016), №01/02 (факсограма №07/26-1593 від 11.02.2016), №02/02 (факсограма №07/26-1955 від 22.02.2016), №03/02 (факсограма №07/26-2400 від 01.03.2016), №01/03 (факсограма №07/26-2787 від 12.03.2016), №02/03 (факсограма №07/26-3195 від 21.03.2016), №03/03 (факсограма №07/26-3494 від 01.04.2016), №01/04 (факсограма №07/26-3851 від 12.04.2016), №02/04 (факсограма №07/26-4318 від 21.04.2016), №03/04 (факсограма №26/26-4558 від 04.05.2016), №01/05 (факсограма №26/26-5003 від 11.05.2016), №02/05 (факсограма №07/26-5358 від 23.05.2016), №03/05 (факсограма №07/26-5627 від 01.06.2016), №01/06 (факсограма №07/26-6105 від 13.06.2016), №02/06 (факсограма №07/26-6377 від 21.06.2016), №03/06 (факсограма №07/26-6566 від 01.07.2016); претензії про сплату штрафних санкцій №01/16-877 від 29.02.2016 (вих.№07/26-2300), №02/16-894 від 04.04.2016 (вих.№07/26-3507), №03/16-908 від 04.05.2016 (вих.№07/26-4548), №04/16-922 від 30.05.2016 (вих.№07/26-5539), №05/16-938 від 24.06.2016 (вих.№07/26-6442), №06/16-949 від 27.07.2016 (вих.№07/26-7696) про необхідність термінового погашення заборгованості, яка утворилась внаслідок неповних подекадних розрахунків за куповану електричну енергію.

Також, Державним підприємством "Енергоринок" направлено на адресу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" претензії про сплату штрафних санкцій, які останнім залишені без відповіді. Факт отримання відповідачем зазначених претензій підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога позивача про стягнення штрафних санкцій у розмірі 109 348,08 грн, нарахованих за несвоєчасні подекадні розрахунки за договором від 25.09.2007.

Місцевий господарський суд, керуючись приписами статей 525, 526, 549, 610, 611, 629 Цивільного кодексу України, статті 230 Господарського кодексу України та умовами пункту 6.3.2 договору від 25.09.2007, з огляду на встановлені судом обставини виконання позивачем обов'язків за договором та несвоєчасності розрахунків відповідача за ним, дійшов висновку про наявність підстав для нарахування та стягнення штрафних санкцій у розмірі, обумовленому сторонами у договорі. Водночас, з огляду на приписи статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та статті 83 Господарського процесуального кодексу України місцевий господарський суд, задовольнивши клопотання відповідача, зменшив заявлену до стягнення суму штрафних санкцій до 50 %.

Натомість, апеляційний господарський суд, переглядаючи справу дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" від 13.01.2015 № 85-VIII (далі - Закон України № 85-VIII), яким встановлено мораторій на стягнення пені та інших штрафних санкцій, що слугувало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судами, за умовами договору від 25.09.2007 позивач зобов'язався продавати електричну енергію, а відповідач купувати та здійснювати її оплату у порядку, обумовленому договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як унормовано статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом, вміщеним у статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Водночас, порушенням зобов'язання, за статтею 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судами, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, відповідач не виконав належним чином взятих на себе за договором купівлі-продажу електроенергії №4260/02 від 25.09.2007 зобов'язань в частині подекадної оплати купованої електроенергії протягом січня 2016 року - червня 2016 року, внаслідок чого виникли підстави для нарахування штрафних санкцій, встановлених п.6.3.2 договору.

Відповідач, водночас, наголошує на наявності підстав для звільнення його від відповідальності, обумовленої пунктом 6.3.2 договору з огляду на мораторій, встановлений частиною 2 статті 2 Закону України № 85-VIII, з чим погодився апеляційний господарський суд.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів зауважує на такому.

Як унормовано статтею 1 згаданого Закону України "№ 85-VIII метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Частиною 2 статті 2 згаданого закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що від нарахування штрафних санкцій звільняються (1) виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, (2) що надають такі послуги у районі проведення АТО та (3) за умови несвоєчасного розрахунку з ними за спожиті енергетичні ресурси населенням. Таким чином, звільняючи відповідача від встановлених договором штрафних санкцій на підставі згаданого закону, апеляційний суд мав би встановити, що відповідач є виконавцем житлово-комунальних послуг із постачання електроенергії щодо населення, яке проживає у районі проведення АТО, та має перед відповідачем борг щодо оплати наданих послуг.

Наведених обставин судом не встановлено.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у редакції, чинній на момент нарахування пені, комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавцем послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про електроенергетику" у редакції, чинній на момент нарахування пені, виробництво електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на електричну енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору, а згідно з преамбулою до Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України від 15.11.1996, виробником електричної енергії, є юридична особа, яка отримала ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії, є Стороною цього Договору і дотримується тих положень цього Договору, які поширюються на його діяльність як Сторони цього Договору і/або як члена ринку.

Як встановлено апеляційним судом на підставі наявних у матеріалах справи копій ліцензій та статуту відповідача, останній є постачальником електричної енергії за регульованим та нерегульованим тарифом, та здійснює діяльність з розподілу еклектичної енергії, що виключає віднесення останнього до виробників відповідної комунальної послуги у розумінні статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Водночас, як унормовано статтею 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Поряд з цим, за приписами статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Матеріали справи не місять жодних договорів, які б укладались відповідачем як виконавцем послуг із постачання електричної енергії та населенням у зоні проведення АТО, що унеможливлює застосування до останнього встановленого частиною 2 статті 2 Закону України № 85-VIII мораторію на нарахування штрафних санкцій. Висновки місцевого суду у цій частині є мотивованими, у той час як апеляційний суд, дійшов висновку про наявність підстав для застосування згаданої 2 статті 2 Закону до спірних правовідносин за відсутності достатніх правових підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідачем заявлено клопотання №б/н від 12.02.2017 про зменшення розміру штрафних санкцій на 70%.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цієї санкції.

Як встановлено місцевим судом, відповідачем було порушено господарське зобов'язання, внаслідок чого позивачем застосовано штраф стосовно відповідача у розмірі 0,03% від недоплаченої суми на підставі пункту 6.3.2 договору.

Розмір штрафу, на стягненні якого наполягає позивач, не суперечить фактичним обставинам справи, визначений у загальному розмірі 109348,08 грн.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп.3.17.4. п.3.17 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" "вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо".

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про їх зменшення. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов'язання відповідачем.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Місцевий суд надаючи оцінку наданим сторонами доказам у сукупності із об'єктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, часу прострочення, систематичного погашення суми боргу, загального розміру нарахованих сум відповідно п.6.3.2 договору, дійшов висновку про наявність виняткових обставин для зменшення розміру штрафу до 50 % тобто до 54674,04 грн, з чим, враховуючи викладене, погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційна скарга Державного підприємства "Енергоринок" підлягає задоволенню, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі № 905/3376/16 - скасуванню, із залишенням без змін рішення Господарського суду Донецької області від 14.02.2017 у даній справі.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі № 905/3376/16 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі № 905/3376/16 скасувати. Рішення Господарського суду Донецької області від 14.02.2017 у справі № 905/3376/16 залишити в силі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" на користь Державного підприємства "Енергоринок" 1968,26 грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити місцевому господарському суду.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді І.П. Ходаківська

О.В. Яценко