ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 р.Справа № 922/298/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (Харківська обл., с. Кутузівка)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс" (Харківська обл., м. Зміїв)
про стягнення 295152,12 грн.
за участю представників:

позивача - юриста Козуб В.А. (довіреність №7/2017 від 25.07.2017 р.),

відповідача - ОСОБА_1 (довіреність від 11.09.2017 р.),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Державне підприємство "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (надалі - ДП "Кутузівка", позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс" (надалі - ТОВ "С-Транс", відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача основний борг у розмірі 251764,48 грн. за договором поставки сільськогосподарської продукції №3 від 01.01.2016 р., а також пеню у сумі 28101,05 грн., інфляційні втрати в сумі 12286,11 грн., 3% річних в сумі 3000,48 грн., що нараховані за період прострочення з 21.10.2016 р. по 14.03.2017 р.

Відповідач визнав позов лише в частині заборгованості у розмірі 155764,50 грн., яка підтверджується підписаними щомісяця актами звіряння розрахунків за період з 01.01.2016 р. по 31.10.2016 р., а також у частині пені, інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на цю суму. Відповідач надав контррозрахунок, у якому вказує, що з 01.01.2016 р. по 17.10.2016 р. йому було поставлено молока на суму 6423906,90 грн., яке оплачено лише на суму 6268142,40 грн., у зв'язку з чим борг становить лише 155764,50 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.03.2017 р. у справі №922/298/17 (суддя Бринцев О.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 року (колегія у складі головуючого-судді Істоміної О.А., суддів: Білецької А.М., Гребенюк Н.В.), позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 251764,48 грн. основного боргу, 28101,05 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 12286,11 грн., 3% річних у розмірі 3000,48 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2017 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 р. та рішення господарського суду Харківської області від 14.03.2017 р. у справі №922/298/17 в частині стягнення 96000,00 грн. заборгованості, 10695,36 грн. пені, 4689,16 грн. інфляційних втрат, 1144,11 грн. 3% річних, а також в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано.

Справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Відповідно до протоколу від 27.09.2017 р. автоматизованого розподілу судової справи між суддями господарського суду Харківської області, справу №922/298/17 призначено судді-доповідачу ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.09.2017 р. була призначена справа до розгляду у судовому засіданні на 11.10.2017 р. о 15:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.10.2017 р. задоволено клопотання відповідача про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України частково, витребувано у Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України копії актів планових та позапланових виїзних ревізій інших документів стосовно Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" за 2015 - 2016 р.р., та розгляд справи був відкладений на 25.10.2017 р. о 14:30 год.

Північно-східний офіс Державної аудиторської служби України надав супровідним листом без номеру та без дати (за вх.№34849 від 24.10.2017 р.) копію акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" за період з 01.07.2014 р. по 31.05.2015 р. №07-10/10 від 28.09.2015 р.

Також, у наданому листі, Північно-східний офіс Державної аудиторської служби України повідомив, що протягом періоду з 01.06.2015 р. по 24.10.2017 р. ревізії фінансово-господарської діяльності або аудиторські перевірки позивача по даній справі ним не проводились.

25.10.2017 р. розгляд справи був відкладений на 06.11.2017 р. о 15:00 год. в звязку з ненаданням сторонами витребуваних судом документів.

06.11.2017 р. розгляд справи був знову відкладений на 20.11.2017 р. о 14:30 год. в звязку з ненаданням сторонами витребуваних судом документів.

Позивач надав клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

Розглянувши надане клопотання, суд вважає за можливе задовольнити його.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач не надав витребувані судом документи.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що у платіжних дорученнях: №868 від 30.08.2016 р. на суму 32000,00 грн., №882 від 31.08.2016 р. на суму 32000,00 грн. та №892 від 01.09.2016 р. на суму 32000,00 грн. відповідачем було допущено помилку у призначенні платежу, замість: «сплата за дог. №3 від 01.01.2016 р. в т.ч. ПДВ» помилково вказано попередній договір: «сплата за дог. №3 від 01.01.2015 р. в т.ч. ПДВ», що на думку відповідача, підтверджується висновком фахівця ТОВ «Лампарус», в якому досліджувались правовідносини сторін за 2015 рік, та висновком судової економічної експертизи №6185 від 12.07.2017 р. по справі №922/410/17.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.01.2016 р. між сторонами був укладений договір №3 поставки сільськогосподарської продукції (надалі - договір), за яким постачальник (позивач) зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коровяче), що відповідає вимогам ДСТУ №3662-97 (надалі - товар), а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п. 1.4 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням постачальника, підписання представником покупця всіх необхідних документів та наявності підпису представника покупця про прийом товару на накладній та/або товарно-транспортній накладній.

Пунктом 1.5 договору визначено сторонами, що поставки товару здійснюється партіями, автотранспортом покупця відповідно правил «Інкотермс» (СРТ перевезення сплачено до). Після завантаження молцистерни повинні бути опломбовані постачальником.

Згідно з п. 2.1 вказаного договору оплату за товар покупець самостійно проводить по договірним цінам, що визначаються у протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.4 договору сторони визначили, що загальна ціна на товар, поставлений за даним договором, складається по закінченню терміну дії договору на підставі первинної бухгалтерської документації (накладних на прийом-передачу товару, товарно-транспортних накладних, протоколів погодження ціни, тощо).

Відповідно до п. 2.5 договору покупець сплачує за товар, поставлений за цим договором протягом трьох банківських днів за кожну щоденну партію товару шляхом безготівкового та/або готівкового розрахунку.

Згідно з п. 3.1.6 вказаного договору постачальник (позивач) зобов'язується щомісяця проводити звірку з покупцем по взаєморозрахунках за поставлений товар.

Пунктом 3.2.3 договору сторони визначили, що покупець (відповідач) зобов'язується підписати щомісячні акти звірки, які складаються постачальником.

Як убачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, у період з 01.01.2016 р. по 01.10.2016 р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 96000,00 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних.

Однак, відповідач не оплатив отриманий товар у строки, встановлені договором.

17.10.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору на підставі пункту 7.3 договору.

01.12.2016 р. позивач звернувся до відповідача із претензією №311, в якій вимагав протягом 7 (семи) днів з дня отримання претензії погасити суму основного боргу.

За твердженнями позивача, відповіді на заяву від 17.10.2016 р. та на претензію від 01.12.2016 р. відповідач не надав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обовязковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочку оплати основного боргу в сумі 96000,00 грн. позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 4689,16 грн. та 3% річних в сумі 1144,11 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правові основи господарської діяльності суб'єктів господарювання регулюються Господарським кодексом України, статтею 230 якого встановлено, що учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені).

Відповідно до п. 4.5. договору за несвоєчасне, понад встановлений пунктом 2.5. цього договору строк, проведення розрахунків за поставлений товар, постачальник має право вимагати від покупця сплати заборгованості з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Позивач нарахував відповідачу пеню за прострочку оплати товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу в сумі 10695,36 грн.

Заперечення відповідача на допущену помилку у платіжних дорученнях, суд вважає безпідставними, оскільки сума отриманого товару не відповідає сумі здійсненій відповідачем оплати у 2016 році.

Перевіривши стан здійснення сторонами розрахунків за договором №3 від 01.01.2015 р., суд встановив відсутність у позивача правових підстав для зарахування спірної суми коштів в рахунок оплати товару за договором від 01.01.2015 р.

Станом на січень 2016 року у відповідача наявна заборгованість за договором №3 від 01.01.2015 р., що підтверджується постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р. по справі №922/410/17.

Посилання відповідача на висновок фахівця ТОВ «Лампарус», в якому нібито досліджувались правовідносини сторін за 2015 рік, та висновок судової економічної експертизи №6185 від 12.07.2017 р. у справі №922/410/17, як на доказ відсутності заборгованості за договором №3 від 01.01.2015 р., суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Як вбачається зі вступної частини висновку, фахівцем ТОВ «Лампарус» не було здійснено перевірку первинних документів за договорами №3 від 01.01.2015 р. та 01.01.2016 р., при цьому, цей висновок ґрунтується лише на припущені того, що заборгованість за договором №3 від 01.01.2015 р. за продукцію, отриману у 2015 році, відсутня, оскільки вона оплачена в січні 2016 року в повному обсязі.

В основу висновків судової експертизи покладено, зокрема, висновок фахівця, який надано за умов припущень.

Також, у висновку судової економічної експертизи №6185 від 12.07.2017 р. по справі №922/410/17 експертом було встановлено (арк. 9 експертизи), що ТОВ С-Транс не веде облік зобов'язань в розрізі договорів, а веде суцільним порядком.

Ведення обліку зазначеним чином унеможливлює встановлення дійсного розміру заборгованості по окремим зобов'язанням.

Як вбачається із додатку до висновку судової експертизи, для обліку заборгованості за договором №3 від 01.01.2014 р. експертом було застосовано вхідне сальдо станом на 01.01.2014 р. в розмірі 132374,00 грн. Експерт не обґрунтував яке відношення мають розрахунки, що здійснювалися між відповідачем і позивачем в 2013 році до укладеного у майбутньому договору №3 від 01.01.2014 р. та до оплати поставок товару, які за ним здійснювалися в 2014 році.

Розрахунки по договорам №3 від 01.01.2015 р. та від 01.01.2016 р. взагалі не досліджувалися, що ставить під сумнів достовірність зробленого експертом висновку по четвертому питанню щодо відсутності у відповідача заборгованості за отриману продукцію у 2015 році та її повне погашення у січні 2016 року.

Зі змісту судової експертизи вбачається, що експерт не перевіряв стан заборгованості по договорам №3 від 01.01.2015 р. та від 01.01.2016 р. і таких розрахунків в експертизі не має.

Також, експерт не визначав у своїй експертизі наявність та розмір заборгованості відповідача за 2015 рік станом на 01.01.2016 р. по договору поставки №3 від 19.10.2015 р.

Відтак, вищезазначені платіжні доручення не можуть бути належним та допустимим доказом оплати відповідачем товару, отриманого від позивача за договором №3 від 01.01.2016 р.

Надані позивачем копії балансів (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015 р. 31.12.2017 р., звітів про фінансові результати за 2015 р. 2017 р., звіти про рух грошових коштів за 2015 р. 2017 р. не підтверджують позицію відповідача щодо помилкової оплати ним у 2016 році 96000,00 грн. за 2015 рік.

Відповідач не надав докази відсутності заборгованості за договором №3 від 01.01.2015 р. та погашення заборгованості в сумі 96000,00 грн. за договором №3 від 01.01.2016 р., докази допущення ним помилки у призначенні платежу у вказаних платіжних дорученнях, а також докази повідомлення про це позивача та звернення до нього з пропозицією зарахування помилково сплачених коштів платіжним дорученням №868 від 30.08.2016 р., №882 від 31.08.2016 р., №892 від 01.01.2016 р. в рахунок оплати товару за договором №3 від 01.01.2016 р.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 193, 230 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 611, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 32-35, 43, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги, в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс" 96000,00 грн. заборгованості, 10695,36 грн. пені, 4689,16 грн. інфляційних втрат, 1144,11 грн. 3% річних, задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс" (63403, Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Таранівське шосе, буд. 5. Код ) на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (62405, Харківська область, Харківський район, с. Кутузівка, вул. Шкільна, буд. 6. Код ) 96000,00 грн. заборгованості, 10695,36 грн. пені, 4689,16 грн. інфляційних втрат, 1144,11 грн. 3% річних та 1687,93 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_2