ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Справа № 925/967/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівПоляк О.І.,
Данилової М.В.,

розглянувши
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову від 22.08.2017 Київського апеляційного господарського суду
у справі№925/967/16 господарського суду Черкаської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут"
простягнення 1 131 372,04 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача - Остапенко В.М. (дов. від 14.04.17)

Від відповідача - Кукуленко О.Д. (дов. від 03.01.17)

У зв'язку з призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного суду та перебуванням судді Яценко О.В. на лікарняному, справа слухається колегією суддів у складі: головуючий-Ходаківська І.П., судді-Поляк О.І., Данилова М.В. (протоколи автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.11.2017 р та 22.11.2017 р.).

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" про стягнення 195208,54 грн. інфляційних втрат в зв'язку із простроченням сплати боргу за природний газ, отриманий відповідачем протягом липня-грудня 2015 року за договором № 15-829 -Н на купівлю - продаж природного газу від 30 червня 2015 року, 195 208,54 грн. інфляційних втрат, 559 83,39 грн. 3% річних та 880 180, 11 грн. пені.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 29.09.2016 позов задоволено, з ТОВ "Уманьгаз Збут" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 195 208,54 грн. інфляційних втрат, 880 180,11 грн. пені, 55 983,39 грн. три відсотки річних, 16970,58 грн. витрат на сплату судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 рішення господарського суду Черкаської області без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 та рішення господарського суду Черкаської області від 29.09.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Ухвалою господарського суд Черкаської області від 18.04.2017 справу № 925/967/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

22.05.2017 позивачем подано до суду першої інстанції оновлений розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. У наданому розрахунку пеню визначено у розмірі 573 854,69 грн., три проценти річних - у розмірі 35 338,грн., інфляційні втрати - у розмірі 187 243,58грн.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.07.2017 позов задоволено частково, з ТОВ "Уманьгаз Збут" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 286 927,35 грн. пені, 35 338,48 грн. трьох процентів річних, 187 243,58 грн. інфляційних втрат та 11 946,55 грн. судового збору, в решті позову відмовлено. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшено пені до 286 927,35 грн.

Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2017 у складі: Разіної Т.І., Чорної Л.В., Яковлєва М.Л. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у касаційній скарзі просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати в частині відмови у стягненні пені, прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 286927,34грн. пені. В іншій частині рішення та постанову залишити без змін. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України.

ТОВ "Уманьгаз Збут" у відзиві просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.06.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Уманьгаз Збут" укладено договір № 15-829-Н купівлі - продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю в 2015 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Згідно з п.п. 6.1, 6.2 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу за розрахунковий місяць.

Пунктом 7.2 договору передбачено відповідальність відповідача за прострочення оплати фактично отриманого за Договором природного газу у вигляді сплати пені.

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до договору, зокрема, додатковою угоду № 1 від 15.10.2015 внесено зміни в розділ про ціну газу; додатковою угодою № 2 від 03.11.2015 пункт 7.2 договору викладено в новій редакції: "У разі невиконання покупцем п. 6.1 він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу"; додатковою угодою від 04.11.2015 № 3, якою внесли зміни в договір щодо ціни газу; додатковою угодою від 18.12.2015 № 4 внесено доповнення до п. 6.2. Договору: кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за Договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено Спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11 січня 2005 № 20.

На виконання умов договору протягом липня - грудня 2015 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ в узгоджених сторонами обсягах на загальну суму 75490040, 22грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 на суму 7 381 500,36грн., від 31.08.2015 на суму 4 863 074,53грн., від 30.09.2015 на суму 5 218 510,44грн., від 31.10.2015 на суму 12 855 882,04грн., від 30.11.2015 на суми 1 834 115,47грн. та 17 202 303,18грн., від 31.12.2015 на суму 26134654,20грн., які підписано повноваженими представниками та скріплено печатками сторін.

Посилаючись на те, що за отриманий протягом липня-грудня 2015 року газ кошти відповідачем сплачено у повному обсязі, проте з порушеннями строків, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось з даним позовом. а неналежне виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого газу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 195 208,54 грн. інфляційних втрат, 880 180,11 грн. пені, 55 983,39 грн. три відсотки річних.

Господарські суди при частковому задоволенні позову послались ст. 11, 629, 526, 530, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193, ст.ст.216, 217 Господарського кодексу України.

При цьому, судами взято до уваги, що підписанням Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору і обґрунтованою сумою до стягнення є пеня у розмірі 573 854,69 грн., три проценти річних - у розмірі 35 338,00 грн. та інфляційні втрати - у розмірі 187 243,58 грн.

При прийнятті рішення та постанови, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних задоволено повністю, а пеня, хоча і визнана правомірно нарахованою, була зменшена судом на 50 % (з 573 854, 69 грн. до 286 927,35 грн.).

У касаційному порядку рішення та постанова оскаржуються в частині відмови у стягненні пені в сумі 286 927,35 грн.

Колегія суддів зазначає, що статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 Господарського кодексу України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Пунктом 7.2 договору передбачено відповідальність відповідача за прострочення оплати фактично отриманого за Договором природного газу у вигляді сплати пені.

Судами встановлено, що у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання зі сплати поставленого природного газу обґрунтованою сумою пені є 573 854,69 грн.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основний борг за спірний період є погашеним, борг сплачено відповідачем у добровільному порядку ще до звернення із даним позовом. ТОВ "Уманьгаз Збут" знаходиться в скрутному матеріальному становищі, згідно балансу підприємства сума дебіторської заборгованості фактично відповідає сумі кредиторської заборгованості. Згідно довідок ПАТ "КБ "Приватбанк" від 26.06.2017 залишок коштів на рахунку відповідача становить 50 865,55 грн., АБ "Укргазбанк" - 48 297,53 грн. станом на 13.06.2017.

Згідно довідки ТОВ "Уманьгаз Збут" станом на 01.06.2017 на його балансі не обліковуються основні засоби, відповідач не володіє і не користується природними ресурсами.

Таким чином, враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, специфіку його діяльності, а також факт оплати основної заборгованості, суди дійшли обгрунтованого висновку про можливість зменшення розміру пені на 50%.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову від 22.08.2017 Київського апеляційного господарського суду у справі №925/967/16 господарського суду Черкаської області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді О. Поляк

М. Данилова