ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Справа № 922/2720/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І. , суддя Плахов О.В.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю 13/08-1260 від 11.07.2017р.,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх.№3064 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 17 серпня 2017 року у справі №922/2720/17

за позовом Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сакура Вест, м.Харків

про стягнення 20000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 серпня 2017 року у справі №922/2720/17 (суддя Яризько В.О.) відмовлено у прийнятті позовної заяви Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю Сакура Вест про стягнення 20000,00 грн. на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України; повернуто позовну заяву та додані до неї документи.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 17 серпня 2017 року у справі №922/2720/17 та направити справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що відмова у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України є безпідставною, оскільки справа за позовною заявою на підставі частини 7 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» згідно з пунктом 3 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України підвідомча господарським судам.

Крім того, посилаючись на правові висновки Верховного суду України, викладені у постанові від 24.12.2013р. у справі 922/770/13-г, зазначає, що подання даного позову є належним способам стягнення на підставі рішення органу Антимонопольного комітету України із субєкта господарювання штрафу та пені згідно з частиною 7 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

У поясненнях по справі (вх. 1842 від 22.11.2017р.) позивач, посилаючись на положення пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.05.2014р. № 01-06/646/2014р., також вказує на те, що подання вказаної позовної заяви є належним способом стягнення у судовому порядку з суб'єкта господарювання.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2017 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 24 жовтня 2017 року.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23 жовтня 2017 року, у звязку із перебуванням у відпустці судді Лакізи В.В., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

24 жовтня 2017 року засобами електронного звязку від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості Львівському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України забезпечити явку свого повноважного представника.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2017 року задоволено клопотання Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд справи на 07 листопада 2017 року о 15:00 год.

31 жовтня 2017 року до Харківського апеляційного господарського суду від Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому позивач просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 922/2720/17, що призначене на 07.11.2017р. о 15.00 год., у режимі відеоконференції у господарському суді Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2017 року задоволено клопотання Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2720/17 в режимі відеоконференції. Доручено господарському суду Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128) забезпечити проведення відеоконференції у справі №922/2720/17, розгляд якої відбудеться 07 листопада 2017 року.

У судовому засіданні 07.11.2017р., що розпочалось в режимі відеоконференції, представник апелянта заявив усне клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів та відкладення розгляду справи на інший день. Крім того, представник апелянта просив забезпечити проведення судового засідання у справі № 922/2720/17 в режимі відеоконференції у господарському суді Львівської області.

В подальшому, від позивача засобами поштового звязку до Харківського апеляційного господарського суду надійшло письмове клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у справі (вх. № 11841) та клопотання про продовження розгляду справи № 922/2720/17 на 15 днів (вх. № 11842 від 20.11.2017р.).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07 листопада 2017 року задоволено клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів; відкладено розгляд справи на 23 листопада. Задоволено клопотання Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2720/17 в режимі відео конференції; доручено Господарському суду Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128) забезпечити проведення відеоконференції у справі №922/2720/17, розгляд якої відбудеться 23 листопада 2017 року о 09:30 год. Запропоновано Львівському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України надати суду апеляційної інстанції оригінал позовної заяви разом з додатками.

На виконання вимог вказаної ухвали Харківського апеляційного господарського суду Львівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України надіслано оригінал позовної заяви від 10.08.2017р. № 13/09-1431 про стягнення штрафу та пені на підставі рішення адміністративної колегії ЛОВТ АМК України від 23.122016р. № 56 р/к з доданими до неї документами (вх. № 11843 від 20.11.2017р.).

У призначене судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на апеляційну скаргу не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 56).

Враховуючи приписи пункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також зважаючи на невідкладне розміщення ухвал Харківського апеляційного господарського суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень, колегія суддів зазначає, що всіх учасників процесу належним чином повідомлено про час та місце судового засідання.

Відповідно до пункту 3.9.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання та обмеження процесуального строку розгляду скарги на ухвалу місцевого господарського суду у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Судове засідання з розгляду апеляційної скарги Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу господарського суду Харківської області від 17 серпня 2017 року у справі №922/2720/17 розпочалось в режимі відеоконференції, за участю представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив апеляційну скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу господарського суду Харківської області від 17 серпня 2017 року у справі №922/2720/17 задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У серпні 2017 року позивач - Львівське обласне територіальне відділення Антимонопольного Комітету України, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій, посилаючись на положення Закону України «Про захист економічної конкуренції», просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сакура Вест" штраф та пеню на підставі рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.12.2016р. № 50.

В обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилається, зокрема, на такі обставини:

- 23.12.2016р. адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 50, відповідно до якого визнано, що Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Авіас» і «Сакура Вест» вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій. Накладено на «Сакура Вест» штраф у розмірі 10000,00 грн.;

- вказане рішення разом з повідомленням Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету Українивід 27.12.2016р. № 13/04-2034 одержано «Сакура Вест» 17.01.2017р.;

- враховуючи, що «Сакура Вест» не сплатив штраф у двомісячний строк, встановлений частиною 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», то стягненню підлягає штраф у розмірі 10000,00 грн. та пеня у сумі 10000,00 грн., а всього 20000,00 грн.

Крім того, у прохальній частині позову позивач просив відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви до прийняття господарським судом Харківської області рішення за результатами її розгляду, посилаючись на відсутність у 2017 році відповідного фінансування та відсутність коштів у належному обсязі на сплату судового збору.

Водночас, як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою господарського суду Харківської області від 02.02.2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сакура Вест" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (справа №922/4568/16), ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії ОСОБА_2, встановлено строк для пред`явлення кредиторами своїх вимог до боржника - один місяць з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

На офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України 03.02.2017 р. оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Визначено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника. Зазначено відомості про ліквідатора.

При прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, керуючись приписами частини 2 статті 4-1, пунктами 2, 7 частини першої статті 12, частиною дев'ятою статті 16 Господарського процесуального кодексу України, частиною 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", посилаючись на правову позицію Верховного Суду України (судова палата у господарських справах) у постанові від 13.04.2016р. у справі № 3-304гс16 про виключну підсудність майнових спорів за участю особи, яка перебуває в процедурі банкрутства, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого позовного провадження, у звязку з чим відмовив у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи за наступного.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Відповідно до положень статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 Господарського процесуального кодексу України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 4212-VI від 22.12.2011р., чинній з 19.01.2013р.), відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

При цьому, пунктом 1-1 Розділу X Прикінцеві та Перехідні положення Закону про банкрутство (в редакції Закону України № 4212-VI від 22.12.2011р., чинній з 19.01.2013р.) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Отже, згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013р. внесено доповнення до статті 16 ГПК України частиною такого змісту: "справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство", а також доповнено частину 1 статті 12 пунктом 7 про підвідомчість господарським судам справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено, однак передбачено винятки щодо спорів, пов'язаних з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів) за позовом контролюючих органів, визначених Податковим кодексом України.

Верховний Суд України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №908/4804/14, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 Господарського процесуального кодексу України в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ, дійшов правового висновку, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Висновки Верховного Суду України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №908/4804/14 щодо застосування норм процесуального права, відповідно до статті 111-28 ГПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують положення статей 12, 16 ГПК України.

У даному випадку предметом судового розгляду є спір про стягнення штрафу та пені з боржника у розмірі 20000,00 грн. Отже, даний спір стосується питань щодо формування ліквідаційної маси у справі про банкрутство, а тому безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство.

Отже, з урахуванням змін до Господарського процесуального кодексу України, внесених Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 4212-VI від 22.12.2011р., що набрав чинності 19.01.2013р., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спори з майновими вимогами до боржника, який порушується особою, чиї майнові права порушено, належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Натомість, доводи апелянта не спростовують правомірності посилань місцевого господарського суду на положення вищевказаних процесуальних норм, оскільки вони підлягають застосуванню до вимог Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про стягнення з боржника грошових коштів.

Разом з тим, відмовляючи у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають розгляду в господарських судах України, а саме: в порядку позовного провадження.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

З метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства господарським судам Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано роз'яснення, зокрема у пункті 3.2 визначено, що на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку (наприклад, про визнання недійсним листа, накладної, акта експертизи тощо).

Водночас, у пункті 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що до компетенції господарських судів віднесено розгляд усіх справ про банкрутство, а також справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, за певними винятками (пункт 7 частини першої статті 12 ГПК). Зазначені справи відповідно до частини другої статті 4-1 ГПК розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законами України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Законами України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до положень пункту 54 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 15 «Про судову практику в справах про банкрутство» Закон про банкрутство та ГПК України не містять приписів стосовно заборони прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також стосовно вирішення спору за цим позовом по суті. Порушення справи про банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 925/762/16.

Отже, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України щодо виключної підсудності майнових спорів за участю особи, яка перебуває в процедурі банкрутства, суд першої інстанції помилково відмовив у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такі заяви розглядаються за правилами спеціальної підсудності саме у господарських судах за місцезнаходженням боржника у межах справи про банкрутство із застосуванням процесуального інструментарію, встановленому Господарським процесуальним кодексом України для позовного провадження.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов'язків цивільного характеру становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об'єднаного Королівства" (980_086) (Golder v. United Kingdom), рішення від 21 лютого 1975 року, ОСОБА_1 A, 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції" (Bellet v. France), рішення від 4 грудня 1995 року, ОСОБА_1 A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Суду у справі Андрієвська проти України, no. 34036/06, від 01.12.2011р.). Судові провадження в національних судах мають бути організовані таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010р.).

Згідно з положеннями статті 8 Конституції України, статей 2, 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Отже, відмова у прийнятті позовної заяви Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з майновими вимогами до боржника, яке звернулось із позовом до господарського суду у відповідності до встановленої законом підсудності, призведе до порушення права позивача на розгляд його справи та позбавлення судового захисту його прав та інтересів, оскільки позивач змушений повторно звертатись до суду з аналогічною вимогою до боржника (у межах зазначеної справи про банкрутство), незважаючи на те, що при зверненні до суду з позовом у даній справі №920/2720/17 вимоги процесуального закону ним не порушено.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що ні частина 9 статті 16 ГПК України, ні інші процесуальні норми, так само як і постанова Верховного Суду України, на яку посилається місцевий господарський суд, не містять положень про те, що у разі порушення провадження у справі про банкрутство стосовно відповідача та у разі, якщо суд дійде висновку про розгляд певного господарського спору в межах справи про банкрутство, то суд відмовляє у прийнятті позовної заяви.

Натомість, відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 20.12.2016р. у справі №910/5266/16, від 12.10.2016р. у справі 922/4705/15, у разі помилкового порушення окремого позовного провадження суд повинен прийняти відповідне рішення щодо передачі справи за підсудністю для розгляду спору в межах справи про банкрутство.

Враховуючи зазначені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що відмова господарським судом у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України є безпідставною. Оскільки має місце порушення провадження у справі про банкрутство стосовно відповідача, то колегія суддів дійшла висновку, що справа №922/2720/17 підлягає поверненню до господарського суду Харківської області для вирішення питання щодо прийняття такої заяви в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Сакура Вест №922/4568/16.

Колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов помилкового висновку про відмову у прийнятті позовної заяви та її повернення, неправильно застосував норми процесуального права та неповно зясував обставини, що мають значення для справи, у звязку з чим ухвала господарського суду Харківської області від 17 серпня 2017 року у справі №922/2720/17 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 91, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 17 серпня 2017 року у справі №922/2720/17 скасувати.

Справу №922/2720/17 передати до господарського суду Харківської області на стадію прийняття позовної заяви Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в межах справи про банкрутство ТОВ Сакура Вест.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Плахов О.В.