ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.11.2017 Справа № 920/1044/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІТРЕЙД ЛТД», м. Київ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Коренчука Євгенія Анатолійовича,

м. Суми

про стягнення 10 073 грн. 35 коп.,

СУДДЯ ЗАЄЦЬ С.В.

Представники сторін:

Від позивача - представник Щерба Т.М. (довіреність № 5 від 01.11.2017);

Від відповідача - не прибув;

При секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

Суть спору: позивач подав позовну заяву № 42 від 11 жовтня 2017 року, в якій просить суд стягнути з відповідача 10 073 грн. 35 коп. заборгованості за поставлений товар відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки № С/729 від 24.10.2016, а також 1600 грн. 00 коп. судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2017 надав усні пояснення в обґрунтування позовних вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 28.11.2017 не прибув, письмового відзиву на позовну заяву з обґрунтування своєї позиції не подав. Ухвала суду про порушення провадження у справі направлялася відповідачу за його юридичною адресою.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, відповідач вважається повідомленим про час та місце судового розгляду справи.

Господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд, встановив:

24 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІТРЕЙД ЛТД» (позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Євгенієм Анатолійовичем (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № С/729 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 якого, постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність покупцю (відповідачу) продукцію (товар), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених Договором.

Згідно з п. 3.7. Договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається в момент отримання товару покупцем та підписання (з печаткою) ним накладних за поставлений товар.

З матеріалів справи вбачається, що факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме:

- № С1023415 від 25.10.16 на суму 522,35 грн.;

- № С1023432 від 25.10.16 на суму 534,02 грн.;

- № С1024027 від 25.10.16 на суму 2443,49 грн.;

- № С1025102 від 25.10.16 на суму 3453,77 грн.;

- № С1030227 від 01.11.16 на суму 989,50 грн.;

- № С1106315 від 08.11.16 на суму 2227,20 грн.;

- № С1106314 від 09.11.16 на суму 437,04 грн.;

- № С1115291 від 17.11.16 на суму 1640.36 грн.

Загальна сума за товар по вищезазначеним товарно-транспортним накладним складає 12 247 грн. 73 коп.

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що покупець зобов'язується сплатити вартість поставленої партії товару протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар, на загальну суму 2174 грн. 38 коп., про що свідчать наступні фіскальні чеки:

- № 42759 від 12.04.2017 на суму 534,02 грн.;

- № 42995 від 20.04.2017 на суму 1640,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що ним договірні зобов'язання виконані, проте відповідачем не сплачено в повному обсязі та в обумовлений договором строк, вартість поставленого товару, через, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 10073 грн. 35 коп.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, як встановлено матеріалами справи відповідач, в установленому порядку, обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених позивачем, не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 10073 грн. 35 коп.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця Коренчука Євгенія Анатолійовича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІТРЕЙД ЛТД» (04112, м. Київ, вул. Куренівська, 14Б, ) 10073 грн. 35 коп. боргу, 1600 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.11.2017 року

Суддя С.В. Заєць