ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р.Справа № 922/3815/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "СІ-ПІ-ЕМ", м. Харків
до Azteca Development Ltd третя сторона - ТОВ" Макропак Девелопмент України" м.Харків
про розірвання договору
за участю учасників:

позивача -не з*явився

відповідача - не з*явився

третя особа - не з*явилась

третя сторона ( ОСОБА_1А.)- ОСОБА_2

вільні слухачі- Хижняк І.І., ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІ-ПІ-ЕМ" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача Azteca Development Ltd, Домініканська Республіка в якій позивач просить розірвати договір про спільну діяльність від 31.03.1998 р. №31/03/01.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі є Azteca Development Ltd, Домініканська Республіка.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно зі ст. 125 ГПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

За приписами ст. 126 ГПК України зміст і форма судового доручення про надання правової допомоги повинні відповідати вимогам міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено, - вимогам частин другої - четвертої цієї статті.

Згідно п. 2.6. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, якщо у відносинах з запитуваною державою відсутній чинний міжнародний договір України, доручення надсилається Міністерству юстиції України для його направлення через дипломатичні канали.

Отже, якщо з певною країною походження іноземного суб'єкта господарювання не укладено двостороннього договору про правову допомогу, а також якщо ця країни не приєдналася до міжнародних конвенцій з цих питань, суд надсилає відповідне судове доручення до Міністерства юстиції. В свою чергу Міністерство юстиції передає це доручення до Міністерства закордонних справ для надсилання доручення дипломатичними каналами.

Враховуючи відсутність міжнародних договорів про надання правової допомоги чи вручення судових та позасудових документів, сторонами яких одночасно є Україна та Домініканською Республікою, для дотримання прав відповідача та належного повідомлення про розгляд справи, господарський суд при зверненні з судовим дорученням керується ст. 125-126 ГПК України.

Судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У звязку з необхідністю вручення документів нерезидентові шляхом направлення судового доручення в порядку ст. 125 ГПК України, розгляд справи судом призначено з урахуванням розумного строку, необхідного для пересилання документів та виконання судового доручення за кордоном.

24.10.2017 року до суду звернувся позивач з клопотанням щодо поновлення провадження у справі оскільки, відповідач по справі не знаходиться за адресою реєстрації компанії , місцезнаходження не відоме. ( а.с.183-187).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» зазначено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (дохід) або досягається соціальний ефект. Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода) (ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону).

Інвестиційний договір на будівництво житла це двостороння угода між особою, яка володіє правами на обєкт будівництва (забудовником), та інвестором. Відповідно до умов такого договору інвестор зобовязаний вносити інвестиції в порядку, передбаченому договором, та має право отримати у власність житло після закінчення будівництва, а забудовник несе обовязок спрямовувати інвестиції, отримані від інвестора, на будівництво житла або збудувати житло за рахунок інвестицій, наданих інвестором.

На підставі інвестиційного договору перехід права власності не відбувається, оскільки особа, що отримує інвестиції не є власником житла ( будівлі) , а лише зобовязується його збудувати, а отже і віджучувати його до завершення будівництва не може. Інвестор стає першим власником житла лише після того, як житло буде здане в експлуатацію.

Так, згідно постанови Вищого господарського суду України від 01.02.2007 року зазначається, що предметом договору інвестування є зобовязання інвестора внести кошти, а інша сторона за рахунок цих коштів зобовязана передати конкретно визначену квартиру ( приміщення).

Фактично, даний договір знаходиться за межами так званого правового поля. Але цей договір не суперечить чинному законодавству, бо відповідає загальним положенням цивільного законодавства.

Враховуючи припис ст. 2 Закону України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю обєктом інвестування вважається квартира інвестиції у будівництво або приміщення соціально-побутового призначення, яке після здачі обєкта будівництва стає окремим майном.

У розумінні ст. 190 Цивільного кодексу України, зазначено, що майном вважається окрема річ, їх сукупність, майнові права чи обовязки. Майновими правами вважаються права учасників цивільних відносин, повязані з розпорядженням, користуванням та володінням речама . Майнові права і будуть предметом цього договору.

У відповідності до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. 2. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. 3. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. 4. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. 5. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

31.03.1998 році між ЗАТ" Макрокан Девелопмент Україна" ( Україна м. Харків) та Стіллінгтон імпорт /експорт Лімітед" ( Британські Вергінські острови) надалі "Інвестор" з метою залучення іноземних інвестицій для здійснення житлового будівництва в м. Харкові та розвитку співпраці між сторонами, позивач та відповідач уклали даний договір ( а.с.42-47).

У відповідності до предмету договору "Інвестор" ( відповідач по справі) здійснює інвестування в діяльність ЗАТ ( третьої особи) по житловому будівництву в м. Харкові, шляхом прямих капіталовкладень в сумі 1.000.000 ( один мільйон ) доларів США на умовах, визначених даним договором . Сторони домовились, що валюта інвестиції ( долари США) будуть вноситься частинами у відповідності з інвестиційною необхідністю за погодженням сторін ( п.1.1 сторін). Діяльність сторін буде проводиться з метою, швидкого та якісного виконання комплексу будівельних робіт та рішення організаційних проблем, пов*язаних з будівництвом та послідуючій експлуатації будівель . ( п.1.2 договору). У відповідності до п. 3.2 договору , сторони передбачили, що кожна із сторін вправі поставити питання про дострокове розірвання договору при збитковості у сумісній діяльності або отримання негативного результату. Така пропозиція, повинна бути розглянута іншою стороною на протязі 20 днів. Договір вважається розірваним з моменту підписання представниками обох сторін протоколу про його розірвання. Після розірвання договору сторони договору, передбачили в короткі строки, але не більше як шість місяців після його розірвання, повернути Інвестору суму, яка дорівнює розміру інвестицій в тій же валюті, в якій була здійснена інвестиція, а доходи від інвестування в грошовій формі або товарній формі ( вартість товару визначається із ринкових цін).

Розірвання договору в односторонньому порядку тягне за собою відповідальність у вигляді виплати в повному об*ємі збитків, причинених таким розірванням договору, якщо причиною такого розірвання не являлись неправомірні дії іншої ї сторони або непереборна сила ( п. 3.4 договору).

В разі виникнення спорів по даному договору, сторони будуть намагатися вирішити їх шляхом переговорів ( п.10.1 договору). Якщо сторони не дійдуть згоди, на протязі 30 днів з моменту початку переговорів, спір передається на розгляд Міжнародного Арбітражного суду країни відповідача ( п.10.2 договору).

31.07.1998 року сторони уклали доповнення до договору № 31/03/01 яким, погодили залучати до участі у діяльності підприємства , фізичних осіб. Залучення фізичних осіб до сумісної діяльності по даному договору погоджується шляхом укладання з ними договорів про участь в будівництві ( а.с.48).

20.03.2002 року між АТЗТ "Макрокап Девелопмент Україна" та "Ацтека девелопмент ЛТД" ( м.Розо, Домініканська республіка") було укладено додаткову угоду. ( а.с.49-50). Даною угодою, сторони визначили розмір інвестицій у даний договір в розмірі 152.359 доларів США.( п.1 угоди).

01.10.2013 року між ТОВ" "Макрокап Девелопмент Україна", "Ацтека девелопмент ЛТД" ( м.Розо, Домініканська республіка") та ТОВ" СІ-ПІ-ЕМ" було підписано договір про внесення змін до договору про інвестування в житлове будівництво № 31/03/01 від 31.03.1998 року. За своє редакцією, це є новий договір про інвестування за участю трьох засновників, ТОВ" "Макрокап Девелопмент Україна", "Ацтека девелопмент ЛТД" та ТОВ" СІ-ПІ-ЕМ". ( а.с.51-56).

У відповідності до предмету договору, сторони зобов*язалися об*єднати свої вклади та сумісно діяти для досягнення загальної господарської цілі, завершити будівництво житлових та нежитлових об*єктів в м. Харкові, початих у відповідності до договору 31/03/01 від 31.03.1998 року та будівництво нових об*єктів.

У даному договорі про внесення змін, сторони передбачили, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного досягнення сторонами цілі договору - закінчення будівництва об*єктів, вказаних в додатку за № 1, а саме :

- третя черга офісно-житлового комплексу з підземною та надземною автостоянкою та об*єктами інфраструктури на земельній ділянці, яка розташована по р. Леніан,77 ( район НДІ "Низькі температури" в м.Харкові ) ;

- адміністративно-торгівельний центр на земельній ділянці по вул. Клочківській ( ріг вул. Космічної) в м. Харкові ;

- багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщенням та підземною автостоянкою на земельній ділянці по вул. Леніна ( в районі СШ№ 116). ( а.57).

Сторони вказаного договору передбачили, що в разі розірвання договору на вимогу однієї із сторін при наявності поважної причини, договір зберігає свою дію для інших учасників , а сторона, яка відмовилась від договору, зобов*язується компенсувати їм збитки, нанесені розірванням договору. Вихід якої не-будь із сторін із сумісної діяльності, здійснюється шляхом продажу належній її долі в загальній долі власності. ( п. 7.2 договору).

Пунктом 8.2 договору, сторони передбачили, що при розгляді спорів, а також при вирішенні питань не врегульованих даним договором, сторони виходять із того, що всі правовідносини, які виникають із даного договору або пов*язані з його укладенням, виконанням, змінами та припиненням, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушенням даного договору, регулюються даним договором та діючим законодавством України, та також застосуванням до таких правовідносин звичаїв ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

27.12.2002 року між ТОВ" "Макрокап Девелопмент Україна", "Ацтека девелопмент ЛТД" ( г. Розо, Домініканська республіка") було укладено угоду про часткове повернення інвестицій, яким сторони домовились про часткове припинення інвестиційної діяльності з 01.09.2003 року та поверненні частини інвестицій в сумі 140 000,00 доларів США. Інша частина інвестицій залишається в користуванні ЗАТ до тих пір, поки сторони не приймуть рішення про повне припинення інвестиційної діяльності ( а.с.117). ( 152.359 ,00 - 140.000,00 = 12.359,00 дол. США).

08.08.2003 року між ТОВ" "Макрокап Девелопмент Україна", "Ацтека девелопмент ЛТД" ( г. Розо, Домініканська республіка") було укладено угоду про часткове повернення інвестицій, в сумі 140.000 доларів США . Інша частина інвестицій залишається в користуванні ЗАТ до тих пір, поки сторони не приймуть рішення про повне припинення інвестиційної діяльності ( а.с.118).

30.06.2006 року між ТОВ" "Макрокап Девелопмент Україна", "Ацтека девелопмент ЛТД" ( г. Розо, Домініканська республіка") було підписано протокол розподілу збитків першого етапу сумісної діяльності до договору № 31/03/01 про інвестування в житлове будівництво. Сторони визначили, що за підрахунками першого етапу діяльності , станом на кінець 2004 року по результатам здачі в експлуатцію житлового комплексу по вул.Данилевського,26 та житлового будинку по вул. Чичібабіна, 7А сторонами нараховані збитки в розмірі 1.689.778 грн. ( а.с.119).

20.12.2013 року вищевказані сторони підписали протокол до договору при визнання недоцільним продовження розробок ряду проектів період яких було заплановано 2003-2009 рік ( а.с.120).

17.09.2003 року "Ацтека девелопмент ЛТД" ( г. Розо, Домініканська республіка") (відповідач по справі ) звернувся до начальника управління міжнародних відносин та зовнішньоекономічної діяльності Харківської облдержадміністраці , з проханням анулювання реєстрації інвестицій за договором № 31/03/01 від 31.01.1998 року ( а.с.121).

27.12.2016 року до суду звернулась фізична особа ОСОБА_1 із заявою про залучення у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача ( а.с.161). В обгрунтування заявленого клопотання , третя особа надає угоду про заміну сторони в зобов*язані по договорам про участь у будівництві за № 47 та 48 від 28.09.2008 року ( а.с.162).

Представник " ТОВ" СІ-ПІ-ЕМ" проти залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору заперечує та просить суд не залучати фізичну особу ОСОБА_1 до участі у справі, оскільки між позивачем та ФО ОСОБА_1 існує угода від 19.09.2014 року про заміну сторони в зобов*язанні за якою ТОВ" Сі-ПІ-ЕМ" прийняло на себе зобов*язання закінчити будівництво адміністративно-торгового центру по індивідуальному проекту на земельній ділянці по вул.Клочківській в м. Харкові та передати у власність ФО ОСОБА_1 нежитлові приміщення. Крім того, позивач посилається на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року по справі за № 638/14101/15-ц яким визнано майнові права ФО ОСОБА_1 на нежитлові приміщення, що знаходяться по вул.Клочківській у м. Харкові. Отже, право власності за ФО ОСОБА_1 таким чином вже належить заявникові та не заперечується позивачем по справі.

Оскільки заява ФО ОСОБА_1 про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача була подана під час зупинення провадження у справі, дане заява не була розглянута в судовому засіданні.

Суд, розглянувши подану заяву ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи , які не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача , зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п.1.6 Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2015 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Таким чином, третьою особою без самостійних вимог на предмет спору може бути особа, яка перебуває у матеріально-правових відносинах з однією із сторін у справі та зацікавлена у результатах вирішення спору, оскільки рішення суду може вплинути на її права та обовязки.

Подана заява мотивована тим, що між ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» , ТОВ «Макрокап Девелпмент Україна» та ОСОБА_1 19.09.2014 року було укладено угоду про заміну сторони в зобов*язані по договорам про участь в будівництві за № 47 та 48 від 28.09.2008 року, за яким третій особі за яким забудовник зобов*язався передати ОСОБА_1 нежитлове приміщення. ( а.с.162).

Отже, між заявниками та позивачем існують зобовязання за договорами про участь в будівництві.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд задовольняє клопотання ОСОБА_1 про залучення його в якості третьої особи, яка не не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обовязки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обовязковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обовязковими.

Згідно ст. 173 ГК України один субєкт господарського зобовязання повинен вчинити певну дію на користь іншого субєкта, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати всій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Залучення іноземних інвестицій є пріоритетним напрямком розвитку української економіки, який потребує великої уваги з боку України. Під іноземною інвестицією розуміється цінності, що вкладаються іноземними інвесторами в обєкти інвестиційної діяльності відповідно до законодавства України з метою отримання прибутку або досягнення соціального ефекту.

Закон України «Про режим іноземного інвестування» визначає іноземного інвестора як субєкта, який провадить інвестиційну діяльність на території України, а саме:

- юридичні особи, створені відповідно до законодавства іншого, ніж законодавство України;

- фізичні особи іноземці, які не мають постійного місця проживання на території України і не обмежені у дієздатності;

- іноземні держави, міжнародні урядові та неурядові організації;

- інші іноземні субєкти інвестиційної діяльності, які визнаються такими відповідно до законодавства України;

Таким чином вбачається, що іноземний інвестор є дуже важливим субєктом для України, а тому держава повинна забезпечити належний рівень безпеки для нього.

Відповідно до інвестиційного законодавства України держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її субєктів. Державні органи та їх посадові особи не мають права втручатися в діяльність субєктів інвестиційної діяльності, крім випадків, коли таке втручання допускається чинним законодавством і здійснюється в межах компетенції цих органів та посадових осіб. Ніхто не має права обмежувати права інвесторів у виборі обєктів інвестування, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Одним із найефективніших засобів є судовий захист. Відповідно до статті 26 Закону України «Про режим іноземного інвестування» спори між іноземними інвесторами і державою з питань державного регулювання іноземних інвестицій та діяльності підприємств з іноземними інвестиціями підлягають розгляду в судах України, якщо інше не визначено міжнародними договорами України. Усі інші спори підлягають розгляду в судах України або за домовленістю сторін у третейських судах, у тому числі за кордоном.

Стаття 123 Господарського кодексу України закріплює, що іноземні субєкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обовязки, що і субєкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 410 Цивільного процесуального кодексу України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обовязки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Господарський суд ухвалою від 07.11.2017 року витребував у позивача докази виконання умов договору із розгляду питання про дострокове розірвання договору при збитковості у сумісній діяльності . Надати пояснення щодо розгляду пропозиції іншою стороною на протязі 20 днів. Надати підписаний представниками обох сторін протокол про його розірвання. Надати пояснення чи проводились позивачем відповідні дії на протязі шести місяців після його розірвання, та чи вчинені відповідні дії щодо повернення Інвестору суми, яка дорівнює розміру інвестицій в тій же валюті, в якій була здійснена інвестиція, а доходи від інвестування в грошовій формі або товарній формі ( вартість товару визначається із ринкових цін).

Таких доказів позивачем надано не було. На підставі викладеного судом встановлено, що позивачем порушено ст. 188 Господарського кодексу, а також умови договору щодо порядку розірвання договору про спільну діяльність № 31/03/01 з послідуючими додатками.

На підставі викладеного та керуючись ст.1,2,33,44,75,82-85 ГПК України , суд

ВИРІШИВ:

Залучити у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

В задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 27.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_4