ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017р. Справа № 917/1590/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітчизна", вул. Є. Коновальця 6, м. Конотоп, Сумська область, 41600

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир - Україна", вул. Героїв Майдану 82, офіс 21, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 47226,86 грн. (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Суддя Семчук О.С.

Представники сторін:

від позивача: Кумпан В.О. (довіреність № 8 від 24.10.2017р.);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітчизна" (далі - позивач/ ТОВ «Вітчизна») звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир - Україна" (далі - відповідач/ ТОВ "ТД "Гадячсир - Україна") про стягнення 97226,86 грн., в тому числі 92214,44 грн. основного боргу, 4610,72 грн. штрафу та 401,70 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 0112/Б16 від 01.12.2016р.

16.11.2017р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 47226,86 грн., в тому числі 42214,44 грн. основного боргу, 4610,72 штрафу та 401,70 грн. річних.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси, заява про зменшення позовних вимог приймається судом до розгляду.

У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір (п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду, в зв'язку з цим спір вирішується виходячи з нової ціни позову, а саме: про стягнення з відповідача 47226,86 грн., в тому числі 42214,44 грн. основного боргу, 4610,72 штрафу та 401,70 грн. річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.10.2017р. порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 31.10.2017р.

31.10.2017р. суд за клопотанням відповідача виніс ухвалу про відкладення розгляду справи на 28.11.2017р.

В судове засідання 28.11.2017р. представник відповідача не з'явився. Про час, дату та місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням позивача відповідно до ст. 74-1 Господарського процесуального кодексу України представник позивача брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує у повному обсязі.

В судовому засіданні 28.11.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2016р. між ТОВ "Вітчизна" (постачальник) та ТОВ "ТД "Гадячсир - Україна" (покупець) було укладено договір поставки № 0112/Б16 (далі - договір).

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, передавати у власність покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97 (далі - товар/ молоко), а покупець зобов'язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору планова кількість молока та графік його передачі покупцю зазначається сторонами в плані постачання товару (додаток № 2 до договору). Кількість молока, що поставляється, може коригуватися сторонами в межах +/- 10% без обов'язкового підписання додаткової угоди до договору. Остаточна кількість молока зазначається у спеціалізованій товарній накладній (далі - СТН) на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС).

Згідно п. 5.1. договору ціна на молоко встановлюється в національній валюті України - гривні та погоджується сторонами шляхом підписання протоколу узгодження цін (додаток № 1), який є невід'ємною частиною цього договору. Ціна, за якою покупець здійснює кінцеву оплату за поставлений товар, розраховується з урахуванням ПДВ, а також в залежності від фактичних показників якості, вмісту жиру та білку, гатунковості.

Базова ціна на товар може корегуватися за домовленістю сторін шляхом підписання нового додатку № 1. Про зміну ціни на молоко сторона, що ініціює такі зміни, повідомляє іншу сторону не пізніше ніж за 7 календарних днів до запланованої дати зміни, без зміни графіку постачання молока, шляхом направлення на адресу уповноваженого представника, що зазначена у цьому договорі нового додатку № 1 до цього договору (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору у разі, якщо одна із сторін цього договору відмовилася погоджувати додаток № 1 в новій редакції в такому разі, кожна із сторін має право в односторонньому порядку розірвати договір за умови письмового попередження іншої сторони за 10 календарних днів до такого розірвання.

Позивачем надано докази направлення плану поставок товару та протоколів узгодження цін на електронну адресу представника відповідача, яка вказана у договорі.

Як стверджує позивач, відповідач направлені йому вищевказані документи не підписав, але і розірвання договору жодна із сторін не ініціювала.

Згідно п. 5.4. договору розрахунки за молоко здійснюються на розрахунковий рахунок постачальника, що вказаний у даному договорі, на умовах 100% попередньої оплати.

На виконання умов договору постачальник за період з 01.07.2017р. по 31.07.2017р. передав у власність покупця молоко в кількості 80427 кг на загальну суму 683515,52 грн., що підтверджується приймальною квитанцією № 1 від 31.07.2017р. (форма № 3-ПК (МС), а також спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини форми № 1-ТН (МС), копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, на суму 641301,08 грн. В зв'язку з цим за ним утворилася заборгованість в розмірі 42214,44 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу, а також штраф у розмірі 5% від суми заборгованості 92214,44 грн., що складає 4610,72 грн. і 3% річних на суму боргу 92214,44 грн. за період прострочення з 31.07.2017р. по 21.09.2017р. в сумі 401,70 грн.

Також судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 702 від 18.08.2017р. про сплату заборгованості за договором (копія претензії та копія фіскального чеку на підтвердження направлення - в матеріалах справи).

Відповідач жодних заперечень на позов не надав.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 538 ЦК України передбачено, що якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (далі - Закон).

Відповідно до ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Докази, на які посилається позивач і копії яких наявні в матеріалах справи, а саме приймальна квитанція № 1 від 31.07.2017р. і спеціалізовані товарні накладні на перевезення молочної сировини форми № 1-ТН (МС) є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують проведення господарських операцій, і, відповідно, підтверджують факт отримання товару. В матеріалах справи також є копія довіреності відповідача № 279 від 01.07.2017р. на отримання від позивача вищевказаного товару.

Оригінали доказів були надані позивачем та оглянуті судом в судовому засіданні.

В матеріалах справи відсутні докази оплати товару в повному обсязі.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 42214,44 грн. основної заборгованості за поставлений товар підлягають задоволенню у повному обсязі.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача штрафу та 3 % річних суд виходить з наступного.

Згідно п. 6.3. договору у разі односторонньої відмови від виконання зобов'язань по даному договору, а саме відмова від поставки, відмова від отримання та оплати молока, сторона сплачує на користь іншої сторони штраф у розмірі 5% від вартості непоставленого/ неоплаченого/ неотриманого молока чи неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Так, позивачем на підставі п. 6.3. договору нараховано штраф у розмірі 5% від суми заборгованості 92214,44 грн., що складає 4610,72 грн.

Судом встановлено, що на момент звернення позивачем до суду з даним позовом прострочена заборгованість відповідача становила 92214,44 грн. (50000,00 грн. боргу відповідачем було сплачено 30.10.2017р.).

Тобто, позивач правомірно нарахував штраф у розмірі 5% на суму боргу 92214,44 грн., що склав 4610,72 грн.

Так само правомірно позивачем нараховано 3% річних на суму боргу 92214,44 грн. за період прострочення з 31.07.2017р. по 21.09.2017р. в сумі 401,70 грн. Оскільки у вказаний період за відповідачем рахувалася заборгованість по договору на суму 92214,44 грн.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення 4610,72 грн. штрафу та 401,70 грн. річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир - Україна" (вул. Героїв Майдану 82, офіс 21, м. Гадяч, Полтавська область, 37300; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітчизна" (вул. Євгена Коновальця, 6, м. Конотоп, Сумська область, 41600; ) 42214 грн. 44 коп. основного боргу, 4610 грн. 72 коп. штрафу, 401 грн. 70 коп. 3% річних, 1600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2017р.

Суддя О.С. Семчук