ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017 року Справа № 904/7359/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1784 від 26.10.2017

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №52-16/119 від 27.12.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 у справі №904/7359/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у сумі 124923,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 у справі №904/7359/17 (суддя Суховаров А.В.) позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" суму 121598,28 грн. плати за користування вагонами, 3324,84 грн. збору за зберігання вантажу, 1873,85 грн. судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач правомірно нарахував відповідачу плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу, оскільки затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу ПАТ "Південний ГЗК"; причиною скупчення вагонів було неприйняття вагонів вантажовласником ПАТ "Південний ГЗК" і несвоєчасне вивільнення колій від вантажу, що прибув на його адресу.

Відповідач (ПАТ "Південний ГЗК"), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017р. у справі №904/7359/17 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, при цьому на його думку, суд неповно з'ясував обставини справи, що є підставою для його скасування. Вказує, що місцевий господарський суд не врахував ті обставини, що у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти твердження, що затримка вагонів відбулась з його вини і наполягає, що зайнятість колій на станції призначення була спричинена саме залізницею і його вина у затримці спірних вагонів відсутня, тобто причини затримки вагонів, викладені позивачем у актах загальної форми ГУ-23 не відповідають дійсності і документально не підтверджені. Стверджує, що місцевим господарським судом невмотивовано відхилено клопотання відповідача про витребування у РФ "Придніпровська залізниця" графіків виконаного руху поїздів, графік виконаного руху та положення (пояснення) про зайнятість колій. Вказує, що позивачем не надано належних доказів (зокрема актів загальної форми) правомірності затримки спірних вагонів за весь час їх знаходження на підходах до станції призначення та затримки одних і тих вагонів, звертає особливу увагу на той факт, що позивачем одні й ті ж вагони затримувались на станції Девладово три рази за наказами №241 від 27.01.2017, №252 від 28.01.2017, №277 від 31.01.2017. Вказує, що вагони простоювали на ст. Девладово безпідставно, жодних технологічних операцій з вагонами не проводилось, а колії на станції призначення були вільні, що підтверджується відповідними довідками. Стверджує, що позивачем не надано жодних пояснень з яких причин спірні вагони не направлялись на станцію призначення, а знаходились на підходах зазначений час і лише потім були затримані на підставі спірних наказів. На думку відповідача, сам факт затримки вагонів свідчить лише про те, що позивачем не належним чином виконуються взяті на себе зобов'язання по договору щодо доставки вагонів своїм локомотивом вантажоодержувачу. Також зазначає, що відповідачем заявлено клопотання про призначення судової експертизи, яке судом залишено без задоволення. Відповідач наполягає, що позивачем нарахування плати за користування вагонами здійснене з порушенням вимог Правил користування вагонами та контейнерами, оскільки позивач здійснив розрахунок за сумарним часом затримки за всіма наказами, а не за кожним наказом окремо, у зв'язку з чим, нарахована плата є завищеною і повинна становити 78849,78 грн. з урахуванням ПДВ. Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції не надав юридичної оцінки запереченням відповідача щодо нарахування позивачем збору за зберігання вантажу. Вказує, що вимоги позивача є необґрунтованими з огляду на те, що одночасне стягнення або вимога про одночасне стягнення плати за користування вагонами та їх зберігання це дії, які не можуть співпадати у часі і одне виключає інше.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому суду апеляційної інстанції 27.11.2017 не погоджується з доводами відповідача та вважає, що судом першої інстанції було повно і всебічно встановлено та розглянуті обставини цієї справи, досліджені надані сторонами докази та пояснення, на підставі чого було прийнято законне і обґрунтоване рішення без будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права. Вважає, що підставою для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу є доведений залізницею факт затримки на підходах до станції призначення Кривий Ріг завантажених власних вагонів, які прямували на адресу ПАТ "Південний ГЗК" по перевізним документам, через скупченість вагонів на станції призначення по причині несвоєчасного забирання з колій станції одержувачем ПАТ "Південний ГЗК" вантажів, які вже прибули на його адресу і це підтверджено документами, залученими до матеріалів справи, зокрема актами загальної форми ГУ-23, складеними на станції призначення Кривий Ріг за період з моменту прибуття спірних вагонів на станцію підходу до часу закінчення дії наказу на їх затримку, які без заперечень підписані представниками комбінату та представниками залізниці. Звертає увагу суду, що з наданих відповідачем довідок про зайнятість колій на станції Допоміжна вбачається, що на момент видачі наказів на станції Допоміжна були вільні колії, на які ПАТ "Південний ГЗК" готовий був прийняти вантаж, а відтак, не забираючи вагони, які раніше прибули на його адресу при наявності вільних колій, відповідач навмисно спричинив скупчення вагонів на станції Кривий Ріг і саме через недбалість відповідача залізниця була змушена затримувати вагони на підходах до станції призначення. Вважає, що плата за користування вагонами по відомостям ф.ГУ-46 залізницею розрахована вірно та вказує на безпідставність розрахунку відповідачем спірної суми на свій розсуд, який розраховує плату за затримку вагонів на підході до станції призначення і за затримку на коліях станції призначення окремо.

За результатами перегляду даної справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом у судовому засіданні 27.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, 28.11.2013 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (Залізниця) та Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (Власник колії) укладено договір №ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч/2013/у/ТО/1466 про експлуатацію залізничної під'їзної колії Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці (а.с.100-102 т.1).

Пунктом 1 вказаного Договору сторонами погоджено, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів на умовах цього договору експлуатується під'їзна колія, яка належить Власнику, що примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці стрілкою №2/4 в парній горловині станції. Під'їзна колія обслуговується власним локомотивом.

Відповідно до п. 5 Договору, передача (здача) вагонів для під'їзної колії здійснюється:

- порожніх вагонів під навантаження через інтервал часу - 1,5 год.;

- маршрутів, завантажених аглорудою через інтервал часу - 5,0 год.;

- маршрутів, завантажених вапняком через інтервал часу - 4,5 год.;

- передача розбірних поїздів - за повідомленнями.

Повідомлення про подачу вагонів на під'їзну колію передаються старшим прийомоздавальником станції Кривий Ріг по телефону оператору диспетчера зовнішнього транспорту УЗТ не пізніше, ніж за 2,0 години до фактичного подавання вагонів з реєстрацією у книзі повідомлень форми ГУ-2 (пункт 5 Договору).

Пунктом 6 Договору встановлено, що вагони для під'їзної колії подаються локомотивом Залізниці на одну з приймально-здавальних колій станції Допоміжна. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Власника колії. Здавання вагонів проводиться на одній з приймально-здавальних колій станції Допоміжна.

В п. 8 Договору передбачено, що про готовність вагонів до забирання диспетчер цеху зовнішнього транспорту УЗТ по прямому телефонному зв'язку повідомляє старшого прийомоздавальника або маневрового диспетчера станції Кривий Ріг, повідомлення передається не пізніше, ніж за 2,0 години до фактичної здачі вагонів з реєстрацією у книзі повідомлень форми ГУ-2.

В п. 11 Договору сторонами узгоджено, що час перебування вагонів на під'їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею Власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів Залізниці.

Відповідно до пункту 15 Договору, Власник колії сплачує Залізниці плату, у тому числі: за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України; за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання, яка сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів.

15.12.2015 між сторонами укладено Додаткову угоду №9 до Договору, якою у зв'язку з проведенням реєстрації ПАТ "Укрзалізниця", яке є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"; назву договору викладено в новій редакції: "Договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (а.с.99 т.1).

В період січня - лютого 2017 року залізницею за накладними було прийнято до перевезення порожні власні вагони на адресу одержувача - ПАТ "Південний ГЗК".

По прибутті вагонів на станцію призначення позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони, про що зроблено відповідні записи у книгах повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2 (а.с.145-159 т.1).

Однак на шляху прямування дані вагони були затримані, у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ПАТ "Південний ГЗК" на свою під'їзну колію по причині скупчення вагонів на станції Кривий Ріг і несвоєчасного вивільнення колій від вантажу, що прибув на його адресу, на станцію:

Девладово (за наказом №241 від 27.01.2017 о 3 год. 15 хв. затримані вагони за №№ голова 53502845 хвіст 61247904 у кількості 51 вагонів індекс поїзда 4671-245-4672, з вантажем на своїх осях, поїзд №3502);

Девладово (за наказом №252 від 28.01.2017 о 21 год. 25 хв. затримані вагони за №№ голова 53502845 хвіст 61247904 у кількості 51 вагонів індекс поїзда 4671-245-4672, з вантажем на своїх осях, поїзд №3502);

Девладово (за наказом №277 від 31.01.2017 о 16 год. 02 хв. затримані вагони за №№ голова 53502845 хвіст 61247904 у кількості 51 вагонів індекс поїзда 4671-245-4672, з вантажем на своїх осях, поїзд №3502).

Про затримку вагонів відповідачу вручені повідомлення про затримку вагонів:

- за наказом №241 повідомлення отримане відповідачем 27.01.2017 о 5:15 год. (а.с.44 т.1);

- за наказом №252 повідомлення отримане відповідачем 28.01.2017 о 22:20 год. (а.с.45 т.1);

- за наказом №277 повідомлення отримане відповідачем 31.01.2017 о 17:15 год. (а.с.46 т.1).

За фактом затримки вагонів станцією Девладово в порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами, складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а: №6 від 27.01.2017 (а.с.38 т.1), №7 від 28.01.2017 (а.с.39 т.1), №8 від 31.01.2017 (а.с.40 т.1); акти загальної форми ГУ-23: №28 від 27.01.2017 (а.с.41 т.1), №29 від 28.01.2017 (а.с.42 т.1), №33 від 31.01.2017 (а.с.43 т.1).

Відповідно до акту про затримку вагонів форми ГУ-23а №6 від 27.01.2017, затримані вагони, що прибули поїздом 3502 27.01.2017 о 3 год. 00 хв. відправлені поїздом №3501 04.02.2017 о 14 год. 40 хв.

Відповідно до акту про затримку вагонів форми ГУ-23а №7 від 28.01.2017, затримані вагони, що прибули поїздом 3502 27.01.2017 о 3 год. 00 хв. відправлені поїздом №3501 04.02.2017 о 14 год. 40 хв.

Відповідно до акту про затримку вагонів форми ГУ-23а №8 від 31.01.2017, затримані вагони, що прибули поїздом 3502 27.01.2017 о 3 год. 00 хв. відправлені поїздом №3501 04.02.2017 о 14 год. 40 хв.

За час затримки вагонів з вини вантажовласника нараховано плату за користування спірними вагонами у розмірі 121598,28 грн. та збір за зберігання вантажу у розмірі 3324,84 грн. за відомостями ф. ГУ-46 №№ 07029162, 107029163, 08029171, 19029220, 07029164 (а.с.28-35 т.1) та накопичувальними картками ф. ФДУ-92 №08029040 та №08029041 (а.с.36-37 т.1).

Відомості плати за користування вагонами та накопичувальні картки працівниками відповідача підписано з зауваженням, що ПАТ "ПГЗК" у виплаті відмовляє, колії приймання були вільні, готові прийняти вагони.

Відтак, предметом спору є вимога ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про стягнення з ПАТ "Південний ГЗК" плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, статті 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положеннями абзацу 1 статті 42 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, залізниця зобов'язана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня.

Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Статтею 71 Статуту залізниць України визначено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Згідно ч.ч. 1, 2 та 7-9 статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків, зазначених розмірів плати. Порядок розрахунків та перелік операцій з вагонами (контейнерами), за час виконання яких не стягується плата, встановлюється Правилами. У розрахунках затримка до 30 хвилин не враховується, затримка 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Пунктом 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів встановлено, що порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагона (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)". Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 17 розділу 1 Тарифного керівництва №1. Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов'язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці чи на станціях підходу, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом №1, а також інші права та обов'язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до абз. 3 п. 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

За приписами п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №113 від 25.02.1999, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів ф.ГУ-45, Актів про затримку вагонів ф.ГУ-23а, Актів загальної ф.ГУ-23.

Пунктом 4 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

За приписами п. 8 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно з п. 9 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Пунктом 10 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Відповідно до п. 12 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Згідно п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акти загальної форми складаються (окрім іншого), як у випадку затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства, так і в інших випадках для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, місцевий господарський суд виходив із того, що станцією затримки були оформлені відповідні документи, у тому числі акти про затримку вагонів форми ГУ-23а №6 від 27.01.2017, №7 від 28.01.2017, №8 від 31.01.2017, акти загальної форми ГУ-23 №28 від 27.01.2017, №29 від 28.01.2017, №33 від 31.01.2017 на підставі яких за час знаходження спірних вагонів на станції підходу за наказами №241 від 27.01.2017, №252 від 28.01.2017, №277 від 31.01.2017 відповідно до Тарифного керівництва №1 розрахована плата за користування спірними вагонами за відомостями ф. ГУ-46 №№ 07029162, 107029163, 08029171, 19029220, 07029164 у розмірі 121598,28 грн. та збір за зберігання вантажу за накопичувальними картками ф. ФДУ-92 №08029040, №08029041 у розмірі 3324,84 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що накази про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення були видані через наявність на коліях станції призначення Кривий Ріг своєчасно неприйнятих відповідачем вагонів, що надійшли на його адресу. Залізниця своєчасно повідомила ПАТ "Південний ГЗК" про свою готовність передати вагони на під'їзну колію відповідача, щодо яких складено вищевказані акти загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника; відповідні записи-повідомлення відображені у Книгах повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2.

В силу ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач не надав жодного документального доказу в обґрунтування відсутності вини в затримці вагонів на станціях підходу та викладених у відомостях ф. ГУ-46 та накопичувальних картках зауважень, які не підпадають під жоден з випадків звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, передбачених пунктом 16 Правил користування вагонами та контейнерами. Письмові зауваження представників відповідача, викладені ними при підписанні відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток, не свідчать самі по собі, без підтвердження належними та допустимими доказами викладених в цих зауваженнях обставин, про недоведеність позивачем позовних вимог.

Так, факти скупчення вагонів через несвоєчасного забирання відповідачем з колій станції призначення на свою під'їзну колію вантажів, які прибули на його адресу, підтверджується вказаними вище актами загальної форми ГУ-23 №28 від 27.01.2017, №29 від 28.01.2017, №33 від 31.01.2017 та є порушенням вимог п. 33 Правил видачі вантажів та ст.ст. 46, 47 Статуту залізниць України, якими визначено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом, договором, контрактом, замовленням тощо.

За змістом п. 6 укладеного між сторонами у справі Договору "Про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПАТ "Південний ГЗК", вагони для під'їзної колії подаються локомотивом Залізниці на одну з приймально-здавальних колій станції Допоміжна. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Власника колії. Здавання вагонів проводиться на одній з приймально-здавальних колій станції Допоміжна.

Відповідно до пунктів 3, 5 Інструкції "Про порядок обслуговування і організації руху на під'їзному шляху ВАТ ПГЗК", узгодженої сторонами у справі, перегін Кривий Ріг - Допоміжна - одноколійний, обладнаний релейним напівавтоматичним блокуванням. Планування та організація роботи по обміну вагонопотоками між станціями Кривий Ріг та Допоміжна здійснюється маневровими диспетчерами станції Кривий Ріг та диспетчером зовнішнього транспорту УЖДТ ПГЗК по прямому міжстанційному зв'язку або телефонному зв'язку.

Основні положення та порядок роботи залізниць України встановлені Правилами технічної експлуатації - нормативним відомчім документом Укрзалізниці, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 №411 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 за №50/1854, в пункті 16.3. яких зазначено, що порядок використання колій для приймання та відправлення поїздів має бути вказаний в технічно-розпорядчому акті станції. Технічно-розпорядчий акт (ТРА) - нормативний документ, що регламентує безпечне і безперешкодне приймання, відправлення та проходження поїздів через станцію, безпеку внутрішньостанційної маневрової роботи й дотримання техніки безпеки.

Додатком №3 до ТРА є Інструкція "Про порядок користування пристроями маршрутно-релейної централізації станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці", згідно пунктів 1- 4 якої ДСП ст. Кривий Ріг запитує сусідню станцію про відправлення поїзда по телефону, ДСП станції Допоміжна натискає кнопку "дача згоди", загоряється зелена лампочка "отримання згоди" і після цього ДСП станції Кривий Ріг натискає поїзну кнопку початку маршруту і здійснюється рух поїзда на ст. Допоміжна.

Відповідно до п. 8 Договору "Про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПАТ "Південний ГЗК" про готовність вагонів до забирання диспетчер цеху зовнішнього транспорту УЗТ по прямому телефонному зв'язку повідомляє старшого прийомоздавальника або маневрового диспетчера станції Кривий Ріг. Повідомлення передається не пізніше ніж за 2,0 години до фактичної здачі вагонів з реєстрацією у книзі повідомлень форми ГУ-2.

Відповідно до ч.2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказів на підтвердження повідомлення залізниці прямим телефонним зв'язком відповідно до умов договору або іншим чином щодо готовності забрати на свою під'їзну колію вагони та доказів на підтвердження прийняття заходів до залізниці з приводу порушення нею умов договору в частині дотримання строку здачі вагонів на під'їзну колію вантажовласника скаржник зі свого боку не надав.

Скаржник також вказує на те, що затримка вагонів відбулася з вини залізниці, оскільки відповідач надав суду до відзиву на позовну заяву довідки про наявність вільних колій на станції Допоміжна на момент видачі наказів №№ 241, 252 і 277 на підтвердження можливості прийняти спірні вагони зі станції Кривий Ріг (179-181 т.1).

Дійсно, з довідок щодо зайнятості колій на станції Допоміжна вбачається, що на момент видачі наказу №241 від 27.01.2017 (03:15 год.) вільними були колії №№ 2,3,6, на момент видачі наказу №252 від 28.01.2017 (21:25 год.) вільними були колії №№ 3,5, на момент видачі наказу №277 від 31.01.2017 (16:02 год.) вільними були колії №№ 2,4,6. Проте відповідачем не представлено суду доказів щодо підтвердження факту прийняття ним заходів по реагуванню на повідомлення позивача про подавання вагонів, у тому числі доказів повідомлення позивача про готовність вагонів до забирання, виконання ним вимог Інструкції "Про порядок користування пристроями маршрутно-релейної централізації станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці". Факт здійснення відповідачем зазначених дій позивач заперечує.

За таких обставин слід визнати, що за відсутності згоди відповідача на прийняття вагонів на свою під'їзну колію, не включення "зеленого" вхідного сигналу світлофора, який дозволяє залізниці своїм локомотивом доставити запитуємі вагони на приймально-здавальні колії станції Допоміжна, залізниця була позбавлена можливості виконати покладені на неї зобов'язання за договором, тому посилання відповідача на те, що у залізниці була можливість подати спірні вагони на колії станції Кривий Ріг судом вірно визнано безпідставним.

Що стосується решти доводів скаржника про те, що затримка вагонів відбулася з вини залізниці, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зайнятість приймально-відправних колій на станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку "Укрзалізниці" і власних вагонів з вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з ПАТ "Південний ГЗК", обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції. При цьому, підпунктом 14.2.1. пункту 14.2. Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язків України від 30.08.2005 за №5076 визначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись тільки на вільні колії, які призначені для цього технічно - розпорядчим актом станції.

Жодним нормативним актом чи будь-яким іншим документом не передбачено, що за умов проведення технологічних операцій по прибуттю та відправленню поїздів всі колії станції повинні бути вільними. Визначеної Договором домовленості між залізницею та ПАТ "Південний ГЗК" про незайнятість всіх або певних колій також не існує.

Таким чином, наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями ЄТП.

Отже, на станції призначення окрім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів, у т.ч. поїздів відповідача.

Крім того, наявність вільних під'їзних колій на станції Допоміжна, з урахуванням відсутності з боку відповідача доказів на підтвердження вживання ним передбачених договором заходів до забирання вагонів зі станції призначення, що прибули на його адресу, є свідченням саме вини останнього у такому скупченні, внаслідок допущеної бездіяльності у забиранні вагонів зі станції призначення за наявності вільних під'їзних колій.

Викладеним спростовується твердження відповідача про його готовність прийняти спірні вагони на свою під'їзну колію та відсутність його вини у їх затримці.

Таким чином, відповідачем наявними матеріалами справи не доведена відсутність своєї вини у спричиненні скупчення вагонів на станції призначення, тому твердження відповідача про відсутність законних підстав для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу підлягає відхиленню, як необґрунтоване.

Судова колегія також вважає правомірною відмову місцевим господарським судом в задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивача графіків виконаного руху поїздів по вузлу Кривий Ріг на дату затримки вагонів, оскільки акти загальної форми ГУ-23, акти про затримку вагонів форми ГУ-23а, витяги із Книг повідомлення про прибуття вантажу форми ГУ-2, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, накопичувальні картки форми ФДУ-92 та накладні, додані до матеріалів справи є достатніми доказами правомірності нарахування позивачем плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

При цьому, згідно наказу ДП "Придніпровська залізниця" №99-К від 17.12.1999 графіки руху поїздів входять до переліку відомостей, що мають гриф "конфіденціально".

Розглядаючи клопотання відповідача про призначення у даній справі судової експертизи з питання можливості або відсутності у залізниці доставити спірні вагони на станцію призначення з урахуванням ситуації, що склалася на станції призначення в момент затримки спірних вагонів на станціях підходу, місцевий господарський суд відзначив, що відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Як зазначається в п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

За встановлених вище обставин, колегія суддів вважає, що є правильним висновок, що вирішення господарського спору у даній справі не потребує спеціальних знань, а матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору по суті, що виключає доцільність проведення експертних досліджень у справі, а тому клопотання відповідача про призначення експертизи задоволенню не підлягають.

Доводи відповідача про подвійне обрахування залізницею своїх послуг, з огляду на те, що одночасне стягнення або вимога про одночасне стягнення плати за користування вагонами та їх зберігання це дії, які не можуть співпадати у часі і одне виключає інше, не приймаються апеляційним господарським судом з огляду на те, що підставою для здійснення залізницею означених нарахувань є зобов'язання, що виникають відповідно до зазначених вище умов договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії, а також норм Статуту залізниць України та відповідних Правил.

Відтак, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме своєчасного повідомлення відповідача про готовність залізниці подати вагони, які прибули на його адресу, неприйняття цих вагонів відповідачем, що призвело до їх затримки на підходах до станції призначення, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про правомірність нарахування залізницею плати за користування вагонами в сумі 121598,28 грн. та збору за зберігання вантажу в сумі 3324,84 грн.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 у справі №904/7359/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складений та підписаний 30.11.2017.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна