РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Справа № 902/884/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І. , суддя Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився;

відповідача: представник не з'явився;

третіх осіб: представники не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації на рішення господарського суду Вінницької області від 25.10.17р. у справі № 902/884/17 (суддя Банасько О.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до відповідача ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної державної адміністрації

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Літинська районна рада;

2) Департамент фінансів Вінницької обласної державної адміністрації;

3) Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про стягнення 96 986,81 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25.10.2017р. у справі №902/884/17 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Літинської районної ради, Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області; стягнуто з відповідача на користь позивача 96 986,81грн. - боргу, та 1600,00грн.- відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що враховуючи норми чинного законодавства щодо порядку здійснення розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів, зокрема, норм Бюджетного кодексу України та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету від 04.03.2002 №256 відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, в даному випадку, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій (державного та місцевих бюджетів), а тому заявлений позивачем позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках бюджету не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації звернулося до суду з апеляційної скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 25.10.2017р. у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укртелеком" про стягнення 96986,81грн. боргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Апелянт вважає оскаржуване рішення упередженим та необґрунтованим. Скаржник зазначає, що суд повністю не взяв до уваги заперечення відповідача та третіх осіб, та звів свої висновки до того, що чинне законодавство не передбачає обов'язку укладання договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавчих актів і не залежать від бажання сторін. Такі висновки суду є однобокими, оскільки правовідносини між відповідачем та позивачем завжди були договірними про що свідчать укладені договори про надання послуг по встановленню телефонів та користуванню телекомунікаційними послугами пільгових категорій населення. Про відсутність потреби в укладенні такого договору на 2016 рік з ПАТ "Укртелеком", через врегулювання даних правовідносин законодавчо, УПСЗН райдержадміністрації не відало, а тому і надалі було зорієнтоване на співпрацю та фінансування витрат за надані послуги за рахунок субвенцій з державного бюджету. Також апелянт зазначає, що неможливість проведення розрахунків з позивачем було обґрунтовано не лише відсутністю відповідного договору, але й поданим останнім неправдивими розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на послуги зв'язку (звіт Ф-2), у яких були включені особи, що зняті з обліку в Єдиному Державному реєстрі осіб, які мають право на пільги, з різних причин. Також скаржник, звертає увагу суду на те, що приписи законодавства України щодо порядку компенсації витрат по пільгам з оплати за послуги зв'язку на які суд послався у рішенні та у подальшому врахував при його винесенні були чинними й у попередні роки коли сторони укладали вищезгадані договори і керувалися ними. Разом з тим, апелянт зазначає, що ПАТ "Укртелеком" у 2016 році надавав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян без наявного договору з ОСОБА_1 не лише як у вигляді оформленого документу, але й без будь-яких повідомлень чи роз'яснень про те, що останнє має певні зобов'язання щодо останнього. Натомість зі свого боку УПСЗН райдержадміністрації своїм листом від 12.02.2016р. №298/04 попереджало про те, що воно не буде здійснювати відшкодування наданих пільг на послуги зв'язку до врегулювання питання фінансування на зазначені цілі на законодавчому рівні. ЗУ "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не було передбачено відшкодування з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати послуг зв'язку та встановлення телефону. Крім того, незважаючи на звернення до місцевих органів самоврядування видатки на послуги зв'язку при прийнятті районного бюджету на 2016 рік також були відсутні, а отже кошти районного бюджету у 2016 році на ці цілі не виділялись. Таким чином, УПСЗН райдержадміністрації борг в сумі 96986,81 грн. не визнає, вважає що суд не розглянув справу всебічно, відхиливши повністю заперечення проти позову та докази у справі надані управлінням, а отже неповно з'ясував обставини справи та прийняв незаконне та необ'єктивне рішення.

Позивач - ПАТ "Укртелеком" у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення господарського суду Вінницької області від 25.10.2017р. у даній справі без змін, а апеляційну скаргу - ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської РДА - без задоволення, з підстав викладених у відзиві.

У клопотанні від 24.11.2017р. позивач - ПАТ "Укртелеком" зазначив, що позицію викладену у відзиві на апеляційну скаргу підтримує; у звязку із неможливістю зявитися у судове засідання просить розглядати дану справу за відсутності представника позивача.

27.11.2017р. на адресу апеляційного суду надійшов лист від ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації, в якому відповідач (апелянт) також просив розглянути справу №902/884/17, яка слухається 29.11.2017р. о 12:00год по суті без участі представника ОСОБА_1 та надіслати копію рішення по справі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не скористалися правом подачі відзиву на апеляційну скаргу та явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, причини не явки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони та треті особи належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників третіх осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 25.10.2017р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є надавачем телекомунікаційних послуг та на підставі публічного договору надає споживачам послуги зв'язку.

Згідно частини 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу" від 22.10.1993 №3551-XII, Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" від 23.03.2000 № 584-ІІІ, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" від 24.03.2008 №203/98-ВР та Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 №2402-ІІІ для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р., визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян при цьому, зобов'язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

Так, Вінницька філія Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів, визначених вказаними законами з урахуванням пільг, що ними встановлені.

Матеріалами справи встановлено, що у період з листопада 2015 р. по грудень 2016р. (включно) надано пільговим категоріям споживачів послуги зв'язку на пільговій основі, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету на суму 96 984,14грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за відповідні періоди.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не було перераховано ПАТ "Укртелеком" вказані кошти - відшкодування компенсації витрат позивача на надання послуг зв'язку пільговим категоріям споживачів, внаслідок чого утворилася заборгованість.

За наведених обставин, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Вінницької філії у вересні 2017 року звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації про стягнення 96 986,81грн. заборгованості по компенсації пільг на телекомунікаційні послуги (а.с. 2-5).

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 25.09.2017р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №902/884/17.

Даною ухвалою суду також залучено до участі у розгляді справив якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Літинську районну раду, Департамент фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Як уже зазначалося, позивачем за період з листопада 2015 року по грудень 2016 року (включно) надано пільговим категоріям населення послуги на пільговій основі вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету на суму 96 984,14грн.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 13.11.2015 р. та 15.12.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області (сторона 1), Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації (сторона 2), Вінницькою філією ПАТ "Укртелеком" (сторона 3), Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" (сторона 4) та ДП "Енергоринок" (остання сторона) підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків. Даними протокольними рішеннями визначено порядок взаєморозрахунку між сторонами на суму 9 198,00грн. та 9 572,00грн. відповідно.

Так, в рахунок компенсації послуг на пільговій основі шляхом проведення зарахування зустрічних вимог зараховано суму 18 770грн. (9 198,00+9 572,00).

Разом з тим, відповідачем частково погашено заборгованість в листопаді та грудні 2015 р. шляхом оплати на суму 00грн 87 коп.

При цьому, на початок спірного періоду (листопад 2015 р.) у відповідача перед позивачем рахувалась заборгованість в сумі 18 773,54грн.

Таким чином, заборгованість відповідача з оплати компенсації витрат позивачу за надання послуг звязку пільговим категоріям споживачів становить 96 986грн 81 коп. (18 773грн 54 коп. + 96 984грн 14 коп. - 18 770грн 87 коп. = 96 986грн 81 коп.).

Вказана сума відшкодування компенсації витрат позивача на надання послуг зв'язку пільговим категоріям споживачів виникла в тому числі і за період з листопада 2015 р. по грудень 2016 р. (включно).

Несплата відповідачем компенсації витрат на надання послуг зв'язку на пільговій основі слугувала підставою звернення позивача з даним до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 96 986,81грн.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", як оператор телекомунікацій, надає послуги зв'язку споживачам на підставі публічного договору, тому між сторонами склались правовідносини щодо надання послуг зв'язку окремим категоріям споживачів на пільговій основі.

Таким чином, між сторонами у даному випадку виник спір у зв'язку з несвоєчасною компенсацією відповідачем послуг зв'язку окремим категоріям споживачів, надання яких було здійснено позивачем на пільговій основі.

Як уже зазначалося, порядок компенсації витрат по пільгам з оплати за послуги зв'язку визначено у Бюджетному кодексі України, Законах України "Про телекомунікації", Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства", а також Законі України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Положенні про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" та постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2002р. №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів регулюються Бюджетним кодексом України.

Статтею 2 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки бюджету - кошти, що спрямовуються на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом. До видатків бюджету не належать: погашення боргу; надання кредитів з бюджету; розміщення бюджетних коштів на депозитах; придбання цінних паперів; повернення надміру сплачених до бюджету сум податків і зборів та інших доходів бюджету, проведення їх бюджетного відшкодування. Головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень. Субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному тим органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Згідно статей 21, 23 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 30 Бюджетного кодексу України видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 цього Кодексу.

Пунктом 9 статті 87 Бюджетного кодексу України передбачено, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі на державні програми соціальної допомоги, державну підтримку громадських організацій інвалідів і ветеранів.

Відповідно до підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню), пільги окремим категоріям громадян, що надаються: ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому, частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини 1 статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", згідно пунктів 2-4 якого, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Таким чином, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації за рахунок державних субвенцій (державного та місцевих бюджетів).

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (головні розпорядники коштів).

Отже, ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації є головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів м. Києва та Севастополя.

Згідно пункту 5 Порядку, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20.

Пункт 6 вказаного Порядку визначає, що фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі.

Абзацом 2 пункту 12 Порядку погашення кредиторської заборгованості за зазначеними державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на початок року, провадиться першочергово.

Відповідно до пункту 8 згаданого Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Відповідно до пункту 12 Порядку суми субвенцій, не використані головним розпорядником коштів за призначенням протягом бюджетного року, перераховуються органами Державної казначейської служби до державного бюджету в останній робочий день бюджетного року.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки позивач - ПАТ "Укртелеком", як оператор телекомунікацій, надає відповідні послуги зв'язку споживачам на підставі публічного договору, тобто зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавчих актів.

Разом з тим, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, або повне чи часткове звільнення від обов'язку щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Згідно частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин першої - четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно, позивач - ПАТ "Укртелеком" за своїм правовим статусом є особою приватного права, суб'єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність на власний ризик та має право на оплату наданих ним споживачам послуг у повному обсязі.

Разом з тим, відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а тому посилання відповідача на те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не звільняють його від обов'язку сплатити цю компенсацію.

Таким чином, відповідні доводи та заперечення відповідача - ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації, з цього приводу є безпідставними.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача боргу перед позивачем щодо компенсації витрат за надання послуг зв'язку на пільговій основі в розмірі 96 986,81грн. та відсутність оплати останнього з боку відповідача.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що були досліджені в ході судових засідань під час розгляду даного спору.

Доводи, заперечення відповідача та пояснення третьої особи (Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації) щодо відсутності субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, правомірно не прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

За наведених обставин, враховуючи норми чинного законодавства, наявні матеріали справи, господарський суд Вінницької області правомірно прийняв рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 96 986,81грн. компенсації витрат на надання послуг звязку на пільгових умовах, оскільки позовні вимоги заявлені ПАТ "Укртелеком" у відповідності до вимог чинного законодавства та підлягають до задоволення у повному обсязі.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевикладеними обставинами та зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону та не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 25 жовтня 2017 року у справі №902/884/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/884/17 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І. Ю.