ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року Справа № 904/6650/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: Швець О.І., фізична особа-підприємець, паспорт НОМЕР_1 виданий Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 21.10.1999

від відповідача: ОСОБА_2, голова ФГ, наказ №1 к від 03.10.1996

від відповідача: Савченко С.А., адвокат, довіреність 03-С-14 від 27.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 у справі №904/6650/17

за позовом фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича, м.Павлоград, Дніпропетровська область

до Фермерського господарства "Конкурент", с.Оженківка, Павлоградський район, Дніпропетровська область

про стягнення 18696,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року фізична особа - підприємець Швець Олександр Іванович звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.09.2017, з посиланням на норми статей 16,799, 1212 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, статей 18, 20, 21, 35 Закону України "Про оренду землі", позивач просив суд стягнути з Фермерського господарства "Конкурент" заборгованість за договором оренди №14/10-11 від 14.10.2011 у загальному розмірі 18696 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 у справі №904/6650/17 (суддя Фещенко Ю.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Позивач (ФОП Швець О.І.), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 у справі №904/6650/17, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що означене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким стягнути з ФГ "Конкурент" на свою користь орендну плату за землю в розмірі 17250,00 грн., яка отримана відповідачем без відповідної правової підстави та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманої орендної плати, без відповідної правової основи, в розмірі 17250,00 грн., з посиланням на статті 387, 1212 Цивільного кодексу України. Разом з тим, у вступній, описовій та резолютивній частинах рішення суд зазначив, що розглядає справу про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди, що потім потягло за собою тлумачення та застосування матеріальних норм права за межами предмету спору та помилкового ухвалення вказаного рішення суду. Зазначає, що у позивача немає боргу перед відповідачем. На думку скаржника, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що укладений між сторонами договір №14/10-11 оренди земельної ділянки від 14.10.2011 не зареєстрований до цього часу, не набрав чинності, але відповідач отримав без відповідної правової основи від позивача орендну плату. У позивача вимога одна - стягнути з відповідача незаконно отриману оренду плату за землю і немає вимоги про визнання дійсним чи недійсним, укладеним чи неукладеним договору оренди. Скаржник вказує, що закон, матеріальні норми права, які передбачені статтями 18, 20 Закону України "Про оренду землі" ще до розгляду справи визначили, що без державної реєстрації договір не набирає чинності; вважає, що замість вказаних норм права, суд застосував статтю 215 Цивільного кодексу України і це є підставою для скасування рішення. За твердженням позивача, помилка виникла від того, що суд розглядав справу про стягнення заборгованості, а не безпідставно отриманої відповідачем орендної плати і саме за оренду землі.

Відповідач (ФГ "Конкурент") у запереченнях на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача. Вказує, що норма матеріального права, на яку посилався позивач в первісному позові (стаття 387 Цивільного кодексу України) не передбачає захист прав за правовідносинами, викладеними в позовній заяві, поданій до початку розгляду справи по суті, а посилання на статтю 1212 Цивільного кодексу України з'явилося вже після початку розгляду справи по суті в уточненій позовній заяві від 19.09.2017. Вважає, що суд правильно застосував статтю 35 ГПК України та факти встановлені судом, якими підтверджується факт виконання договору оренди №14/10-11 від 14.11.2011. Вказує, що судами встановлено також, що в загальному розмірі ФОП Швець О.І. сплачено орендну плату за землю за договором №14/10-11 від 14.10.2011 суму 3500,00 грн.; що судом вже було відмовлено в вимогах про визнання договору оренди неукладеним. Звертає увагу на те, що 08.11.2016 судом встановлено, що ФОП Швець О.І. надав письмову згоду на розірвання вищевказаного договору оренди, датовану 21.10.2013 за вих. №3, згідно якої він погодився на розірвання договору з 20.10.2013 на запропонованих ФГ "Конкурент" підставах та умовах, де вказав, що будь-яких претензій до ФГ "Конкурент" не має в зв'язку з тим, що за згодою сторін договір розірвано. Відповідач вказує, що позов у даній справі пред'явлений 12.06.2017, тобто більше ніж через 3 роки після його розірвання та більше ніж через 5 років після сплати коштів за оренду, тобто з пропуском строку позовної давності. Окремо відповідач звертає увагу, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2017 у справі №904/210/17 за позовом ФОП Швець О.І. до ФГ "Конкурент" про зобов'язання повернути орендну плату у сумі 18696 грн. в позові було відмовлено, але 12.06.2017 ФОП Швець О.І. подав до ФГ "Конкурент" аналогічний позов про стягнення на свою користь 18696 грн., які він сплатив як орендну плату. Відповідач зазначає, що згідно п.2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду , який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. За вказаних обставин відповідач просить апеляційну скаргу ФОП Швець О.І. відхилити.

В судовому засіданні 22.11.2017 позивач підтримав доводи своєї апеляційної скарги, а представники відповідача заперечували на її задоволенні з підстав, наведених у своїх запереченнях.

За результатами перегляду справи в судовому засіданні 22.11.2017 Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Відповідно до статті 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між Фермерським господарством "Конкурент" (Орендодавець) та Приватним підприємцем Швець О. І. (Орендар) укладений договір оренди №14/10-11 від 14.10.2011, відповідно до умов розділу 1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає земельну ділянку площею 50 га, що знаходиться на території Межирічської сільської ради та належить фермерському господарству; сіялку СЗТ-3,6; культиватор КПС-4,2; сарай, площею 100 кв. м; трактор ЮМЗ.

Відповідно до розділу 1.1. договору, об'єкт оренди передається орендодавцем орендарю для використання останнім у господарській діяльності.

Передача - приймання майна здійснюється на підставі відповідного Акту приймання-передачі. При переданні об'єкта складається акт прийому-передачі. В акті відображається стан об'єкта. Об'єкт вважається переданим в оренду з моменту підписання Акту (п. 2.1. договору).

В пункті 3.1. договору сторони визначили, що строк оренди становить 3 роки з дати приймання об'єкта за актом приймання - передачі. Якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично продовжується на тих самих умовах.

Відповідно до пункту 4.1. договору загальний розмір орендної плати за об'єкт становить 30 тис. грн. на рік.

Договір набуває чинності в момент його підписання і діє протягом 3 років (п. 7.2. договору).

01.12.2011 сторони підписали Акт №1 приймання-передачі транспортного засобу (акт приймання-передачі техніки), за яким Орендодавець в особі ОСОБА_2 передав, а Орендар прийняв відповідно до договору №14/10-11 від 14.10.2011: сівалку СЗТ - 3,6, культиватор КПС - 4,2, трактор ЮМЗ (а.с.11).

01.12.2011 за Актом прийому-передачі земельної ділянки громадянин ОСОБА_2 (Орендодавець) передав, а ПП Швець Олександр Іванович (Орендар) прийняв земельну ділянку площею 50 га (а.с.10).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт виконання сторонами договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011, а саме: актами приймання-передачі в оренду (а.с. 10-11), платіжними документами про сплату орендної плати за період з 09.12.2011 по 03.01.2013, а також наявним у справі листуванням щодо розірвання цього договору оренди через два роки з дня його укладання (лист відповідача від 20.10.2013 та лист позивача від 21.10.2013 - а.с. 97-98).

12.06.2017 позивач звернувся до відповідача із позовом, в якому з урахуванням заяви від 25.09.2017 про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 17250,00 грн. незаконно отриманої орендної плати, посилаючись на те, що договір оренди є нікчемним на момент його вчинення та не вважається вчиненим, бо відсутні передбачені законом умови, необхідні для укладення договору, не досягнуто згоди за всіма істотними для цього правочину умовами, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, яке відповідно до законодавства необхідна його передача, не здійснено державну реєстрацію та нотаріальне посвідчення, необхідне для вчинення угоди тощо, що є доказом отримання відповідачем орендної плати без відповідної правової підстави.

Відмовляючи в таких позовних вимогах, місцевий господарський суд виходив із того, що доказів визнання недійсним договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 матеріали справи не містять, а визнання договору неукладеним може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами. Між тим факт виконання означеного договору встановлений судом під час розгляду справи №904/9407/13. Тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належним та допустимими доказами наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої ним орендної плати за вказаним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

За твердженням позивача, він, як орендар, майном не користався і не міг користатися через відсутність державної реєстрації договору на землю, нотаріального посвідчення договору оренди трактора, відсутність правовстановлюючих документів на трактор, але відповідач, як орендодавець, безпідставно отримав від орендаря орендну плату, яку повернути позивачу не бажає.

Також за твердженням позивача договір оренди не вважається вчиненим, бо відсутні передбачені законом умови, необхідні для укладання договору, не досягнуто згоди за всіма істотними для цього правочину умовами, не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, яке відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію та нотаріальне посвідчення, необхідне для вчинення угоди тощо.

Тому, за твердженням позивача, своїми діями відповідач завдав позивачу збитки на суму незаконно отриманої орендної плати в розмірі 17250,00 грн., яку позивач й просить стягнути на свою користь з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (абзац 1 частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України.

За статтею 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами частини 6 статті 21 Закону України "Про оренду землі" у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про оренду землі" спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, питання неукладеності та недійсності Договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 неодноразово досліджувалося судами у інших справах між цими ж сторонами.

Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016 у справі №904/10561/16 за позовом фізичної особи - підприємця Швеця Олександра Івановича до Фермерського господарства "Конкурент" про визнання договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 неукладеним у задоволенні позовних вимог було відмовлено, але в мотивувальній частині судом вказано, що суд встановив наявність фактичних обставин для визнання цього договору оренди неукладеним на момент вчинення. Це рішення суду не оскаржене сторонами та набрало законної сили 10.01.2017, що вбачається з листа господарського суду Дніпропетровської області, наявного в матеріалах справи.

В подальшому, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2017 у справі №904/210/17 за позовом фізичної особи - підприємця Швеця Олександра Івановича до Фермерського господарства "Конкурент" про визнання договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 недійсним та зобов'язання повернути орендну плату у сумі 18696,00 грн. у задоволення позовних вимог було відмовлено, у зв'язку з тим, що господарським судом у справі №904/10561/16 були встановлені преюдиційні факти щодо наявності фактичних обставин для визнання договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 неукладеним на момент його вчинення, а встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним; наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Також питання неукладеності та недійсності договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 досліджувалося під час розгляду справи №904/9407/13.

Так рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2015 у справі №904/9407/13, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2016, було відмовлено у вимогах Фермерського господарства "Конкурент" до приватного підприємця Швеця Олександра Івановича про розірвання договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 з 15.10.2013 та відмовлено у вимогах про стягнення з відповідача 55000 грн. заборгованості з орендної плати згідно з пунктом 4.1. договору оренди; 20000 грн. заборгованості з орендної плати згідно з пунктом 5 акта приймання-передачі до договору оренди; 29500 грн. збитків від втрати сівалки СЗТ-3,6; 60500 грн. неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна та 3% річних за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 3450 грн. При розгляді цієї справи суди дійшли висновку про необґрунтованість цих вимог, оскільки встановили, що спірна сільськогосподарська техніка відповідачем не використовувалась; що згідно з пунктами 5, 6 акта приймання-передачі техніки №1 від 01.12.2011 (який визначений підставою позову) оплата за оренду техніки нараховується за фактом роботи такої техніки ; що ця техніка в порядку примусового виконання судового рішення була арештована і вилучена державним виконавцем, тобто у відповідача не знаходиться. Водночас, господарські суди встановили, з підтвердженням матеріалами справи, що спірна сівалка СЗТ-3,6 відповідачем втрачена не була та, відповідно, збитки від її втрати відповідачем позивачеві нанесені не були. Установили суди і те, що згідно з пунктом 4.1 договору плата за передане в оренду майно становить 30000 грн. за рік; що позивачем не виставлялися відповідачеві вимоги на оплату за спірним договором, а відтак у позивача не було підстав для відмови від договору згідно з приписами статті 782 Цивільного кодексу України. Враховуючи установлені обставини справи господарські суди визнали позовні вимоги необґрунтованими та відмовили у їх задоволенні.

Таким чином, факт виконання договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 встановлений як матеріалами даної справи, так і зазначеними вище судовими рішеннями, зокрема під час розгляду справи №904/9407/13.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Місцевий господарський суд, застосувавши положення статті 35 ГПК України, правильно встановив, що у спорі між цими ж особами у визнанні договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 недійсним судами було відмовлено, а визнання цього договору неукладеним може мати місце лише на стадії його укладення, а не за наслідками його виконання сторонами.

При цьому, як правильно зазначив місцевий господарський суд у даній справі, під час розгляду справи №904/210/17 за позовом фізичної особи - підприємця Швеця Олександра Івановича до Фермерського господарства "Конкурент" про визнання договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 недійсним та зобов'язання повернути орендну плату у сумі 18696 грн., вимоги щодо 18696 грн. орендної плати були заявлені позивачем у відповідності до норм щодо застосування наслідків недійсності правочину, а у даній справі спірна сума заявлена до стягнення як така, що отримана без достатньої правової підстави, отже, підстави позову у даній справі та у справі №904/210/17 є різними, як наслідок, підстави для припинення провадження у даній справі (передбачені пунктом 2 частини 1 статті 80 ГПК України) відсутні.

Відтак матеріалами даної справи підтверджено, що сплату позивачем відповідачу спірної суми 17250,00 грн. було здійснено на виконання договору №14/10-11 від 14.10.2011.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України, положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Однак, у даному випадку судом не встановлено набуття відповідачем спірної суми грошових коштів за рахунок позивача незаконно, без достатньої правової підстави.

Цим спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин наведених вище положень статей 387 та 1212 Цивільного кодексу України.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов підставного висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 17250,00 грн. є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

За вказаних обставин місцевий господарський суд також правильно відмовив відповідачу в застосуванні до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, оскільки, як зазначено в пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, коли право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 ГПК України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 у справі №904/6650/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складений та підписаний - 27.11.2017.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна