РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Справа № 924/373/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Бучинська Г.Б.

суддів Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.17 р.

у справі № 924/373/17 (суддя Димбовський В.В. )

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

відповідач ОСОБА_2 підприємство "Шепетівське лісове господарство" м. Шепетівка

відповідач ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби України

про стягнення нарахованих платежів за час затримки вагонів в розмірі 295 052,18 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_4 ( пред., дов. у справі)

відповідача 1- ОСОБА_5В.( пред., дов. у справі)

відповідача 2- не з"явився

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.09.2017 року у справі № 924/373/17 (суддя Димбовський В.В.) позов публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" про стягнення нарахованих платежів за час затримки вагонів в розмірі 295052,18 грн. задоволено.

Стягнуто з державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" (Хмельницька обл., м.Шепетівка, вул. Героїв Небесної Сотні, 133, код 00993320) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" (м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195) 295052,18 грн. (двісті дев'яносто п'ять тисяч п'ятдесят дві гривні 18 коп.) нарахованих платежів за час затримки вагонів, 4425,78 грн. (чотири тисячі чотириста двадцять п'ять гривень 78 коп.) судового збору.

У позові публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_3 Митниці Державної Фіскальної служби України про стягнення нарахованих платежів за час затримки вагонів в розмірі 295052,18 грн. відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався п.2 ст.2,ст. 5, 28, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, ст. 306 Господарського кодексу України, п.2,3,8,10,12,13,15,16 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, ч.1,2,4,ч.2 ст. 17 Статуту залізниць України, ч.1 ст. 4, ч.1 ст.4,ч.2 ст. 218, 325, 338 Митного кодексу України, п.5.15 роз"яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601" Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", ст.256, п.п.6 п.2 ст. 258, 925 Цивільного кодексу України та прийшов до висновку, що чинним законодавством не передбачено, що оплата за користування вагонами є безкоштовною, а обов"язок щодо оплати додаткових операцій, пов"язаних з митними формальностями, покладається на власників товару , а отже позовні вимоги є обґрунтованими.

Суд прийшов до висновку, що строк позовної давності належить рахувати не від акту загальної форми про затримки вагонів, а від акту загальної форми про закінчення затримки вагонів, без врахування актів неможливо визначити фактичний термін затримки вагонів, а тому суд в задоволенні клопотання про застосування позовної давності відмовив, оскільки позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Не погодившись з постановленим рішенням, ОСОБА_2 підприємство "Шепетівське лісове господарство" звернулось з апеляційною скаргою, в якій вказує, що воно прийняте з порушеням норм матеріального права та з недотриманням судом норм процесуального права ; невірно надана оцінка поданим доказам відповідача.

Серед іншого вказує, що Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення СМГС не містить вказівки щодо порядку оформлення затримок та перешкод перевезення вантажів, а також порядку оплати витрат, понесених залізницею через затримку перевезення. Натомість ст. 5 Угоди міжнародне залізничне вантажне сполучення СМГС встановлює, що при відсутності у Угоді, тарифах та Службовій інструкції до Угоди необхідних положень застосовують постанови, викладені у внутрішніх законах та правилах відповідної країни, залізниці яких є учасниками цієї Угоди.

Таким чином, щодо порядку оформлення затримок та перешкод перевезення вантажа, а також порядку оплати витрат, понесених залізницею через затримку перевезення Позивача необхідно застосовувати приписи Статуту залізниць України, Правила перевезень вантажів.

Окремо в скарзі наголошує, що оскільки затримка вагону № 68147156 мала місце на станції Чоп Львівської залізниці, яка не є станцією відправлення чи призначення, враховуючи, що відомості плати за користування вагонами, які є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, не складалися залізницею, вважає нарахування плати за користування вагоном № 68147156, в сумі 295 052,18 грн. здійснено не у відповідності до Статуту залізниць України та Правил користування вагонами та контейнерами, а тому позовні вимоги в цій частині не обґрунтовані Позивачем.

Наголосив, що Вагон № 68147156 під час простою на станції Чоп, відповідно з 13.05.2016 року по 21.11.2016 року, не перебував у розпорядженні Відповідача, так як був вилучений відповідно до вищезазначеного протоколу про порушення митних правил, складеного ОСОБА_3 митницею ДФС України від 27.10.2016 року, який оскаржено та скасований Апеляційним судом Закарпатської області від 22.12. 2016 року по справі № 308/11445/16-г (копія постанови знаходиться в матеріалах справи), провадження в даній справі закрито, що не було враховано судом першої інстанції.

Вважає, що судом першої інстанції неправомірно застосовані норми ст. 218 Митного кодексу України.

Крім того, на думку апелянта, суд не надав значення тому, що протокол про порушення митних правил був складений посадовою особою ОСОБА_3 митниці ДФС тільки 27 жовтня 2016 року, тобто з грубими порушеннями норм чинного законодавства, що і призвело до значних нарахувань Позивачем за користування та зберігання вагону за тривалий період з 13 травня - 21 листопада 2016 року.

Апелянт зауважує, що позивачем ні в позові, ні під час судового розгляду не доведено вини відповідача у затримці вагонів та не зазначено порушень норм права відповідачем при відправці вантажу у вагоні № 68147156 і не обґрунтовано позовні вимоги щодо стягнення саме з Відповідача суми в розмірі 295 052,18 грн. нарахованих платежів за час затримки вагону з вантажем деревина паливна та судового збору 4425,78 грн.

Просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.2017 року у справі № 924/37317 та прийняти нове про відмову від позовних вимог.

В доповненнях до апеляційної скарги ДП "Шепетівський лісгоп" вказує, що суд першої інстанції, з причини неналежного дослідження доказів та фактичних обставин справи, не встановив, що перевезення здійснювалось на умовах Договору, до якого Позивач не має жодного відношення в частині заявлених вимог.

Вважає, що позивач по даному перевезенню виступає тільки договірним перевізником, до компетенції якого входить прийняти вагони до перевезення від суміжного структурного підрозділу - Регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПА "Укрзалізниця" та здати по вихідних прикордонній станції, і який не має жодних юридичних підстав для заявлення позовних вимог до відповідача по відшкодуванню платежів за затримку вагонів.

Просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.2017 року та відмовити в задоволенні заявлених вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби України зазначає, що доводи відповідача стосовно неправомірності дій суб"єкта владних повноважень не можуть бути предметом розгляду в даній справі. Вважає, що стягнення завданих збитків із суб'єкта владних повноважень в порядку господарського судочинства без визнання цих дій неправомірними є безпідставними.

Позов подано ПАТ "Укрзалізниця" після спливу встановленого дев'ятимісячного строку позовної давності, що є відповідно до ст. 267 ЦК України підставою для відмови у задоволенні позову.

Вказує, що дії ОСОБА_3 митниці Державної фіскальної служби України митного огляду після митного оформлення, є митними формальностями, а тому на них розповсюджується положення ст. 218 Митного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" заперечує проти доводів апеляційної скарги ДП "Шепетівське лісове господарство" (далі - Апелянт) на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.2017 у справі № 924/373/17.

Так вказує, що місцевим судом вірно встановлено, що матеріали справи містять акти, що підтверджують розмір додаткових нарахувань Залізниці через затримку вагона № 68147156, у зв'язку із здійсненням митних формальностей.

До такого ж висновку прийшла судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду у справах № 906/372/17 постанова від 13.09.2017, № 906/373/17 постанова від 14.09.2017, № 924/1175/16, постанова від 16.02.2017, № 924/1178/16 постанова від 06.03.2017, № 903/102/16 постанова від 26.07.2016, колегії Львівського апеляційного господарського суду у справах № 907/464/16 постанова від 09.11.2016, № 907/479/16 постанова від 14.12.2016, а також судові колегії ВГСУ у справі № 908/356/14 постанова від 11.12.2014, № 924/1178/16 постанова від 29.05.2017, у справі № 924/1175/16 постанова від 31.07.2017.

Вважає, що місцевим судом правомірно відхилено заяву відповідача щодо строків позовної давності, оскільки приписи ст.ст. 9, 10 ЦК України та СМГС по-іншому регулюють цей порядок.

Крім того, Вищий господарський суд України у справі № 904/5743/16 зробив правовий висновок, що день складення акта загальної форми не може вважатися днем, коли позивач (залізниця) довідався про порушення свого права, оскільки складений позивачем акт (форми ГУ-23) не порушує право позивача, а є підставою для нарахування збору та фіксує початок та кінець затримки спірних вагонів. Отже, строк позовної давності належить рахувати не від акта загальної форми про затримку вагонів, а від актів загальної форми про закінчення затримки вагонів, без врахування яких неможливо визначити фактичний термін затримки вагонів.

Просить залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.2017 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 року ПАТ"Укрзалізниця" подала письмові пояснення (вх. № 33730/17, вх. №33731/17) де вказала, що місцевим судом правомірно відхилено заяву відповідача щодо застосування до спірних правовідносин положень про позовну давність, при цьому покликаючись на судову практику. Також, наголосила, що залізницею наданий судом обґрунтований розрахунок позовних вимог, а саме у відповідності до Збірника тарифів на перевезення залізничним транспортом у межах України та пов"язані із ними послуги.

Також, позивач в клопотанні від 23.11.2017 року ( вх. 33731/17) наголошує, що кожен окремий акт загальної форми, який складався під час проведення митного огляду вантажу, не є самостійною підставою для подання позову. Просить врахувати, що залізниця звернулась до суду першої інстанції в межах строку позовної давності.

У судовому засіданні представник апелянта повністю підтримала вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та у додаткових поясненнях . Просила задовольнити вимоги скарги та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечила вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з"явився , про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та заздалегідь.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК..

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами у справі не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їх представників в судове засідання, враховуючи обмеженість строків розгляду справи та відсутність клопотання про їх продовження , справа розглядається за наявними матеріалами.

Тому, представник відповідача 2 вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників апелянта, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із накладної №489211 від 11.05.2016р. вантажовідправником - державним підприємством "Шепетівське лісове господарство" відправлено зі ст. Шепетівка Південно-Західної залізниці вагон №68147156 із вантажем "деревина паливна" маршрутом Шепетівка-Ліскова.

13.05.2016р. заступником начальника ВМО №2 м/п "Чоп - залізничний" направлено Начальнику станції Чоп заявку №07-70-61/60/35, відповідно до якої, на підставі п.5 ПКМУ від 23.05.2012р. №467 та ст.218.338 МКУ просив подати на 13.05.2016р. вагон №68147156 з вантажем "деревина паливна", по залізничній накладній №489211 на ділянку підкрановий майданчик МЧ Львів для митного огляду та забезпечити вивантаження товару і повторне його завантаження.

Відповідно до акту загальної форми №7555 від 13.05.2016р., складеного працівниками Львівської залізниці станції Чоп та представником митниці, вагон №68147156 по накладній №489211 затримано митницею згідно заявки №07-70-61/60/35 від 13.05.2016р. на підставі п. 5 Постанови КМУ від 23.12.2012р. №467 для митного контролю.

Працівником Львівської залізниці станції Чоп та представником митниці складено акт загальної форми №45 від 16.05.2016р. про те, що за заявкою митниці за №07-70-61/60/35 від 13.05.2016р. в зоні митного контролю проводився митний огляд. По вказівці інспектора митниці, силами бригади частина вантажу вагою 9524 кг. вивантажена на майданчик. Вантаж простоював в очікуванні експерта. Митний огляд з 12:00 до 15:30 год.

Відповідно до акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 16.05.2016р., складеного працівниками станції Чоп та м/п "Залізничний" ОСОБА_3 митниці ДФС, під час здійснення митного догляду вагону №68147156 по ЕВМД №400040000/2016/002002 від 10.05.2016р. з частковим вивантаженням деревини довжиною 2,0м., яка переміщується в вагоні навалом, сторонніх вкладень не виявлено.

Згідно акту загальної форми №52 від 19.05.2016р., складеного працівниками Львівської залізниці станції Чоп та представником митниці, з вагону №68147156 по накладній №489211 частково розвантажений вантаж 16.05.2016р. згідно заявки Чопської митниці №07-70-61/60/35 від 13.05.2016р. вагою 9524 кг. в присутності інспектора митниці, завантажений назад в вагон №68147156 повністю без залишків. Закінчення завантаження - 19.05.2016р. Збір за часткове вивантаження, завантаження та кріплення вантажу згідно розрахунку склав 1003,63 грн.

15.06.2016р. заступником начальника ВМО №2 м/п "Залізничний" направлено Начальнику ВП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" ДГТО "Львівська залізниця" заявку №07-70-61/60/062, відповідно до якої, на підставі п.5 ПКМУ від 23.05.2012р. №467 та ст.218.338 МКУ просив подати на 15.06.2016р. вагон №68147156 з вантажем "деревина паливна" для зважування на ділянку ст. Батьово.

У акті загальної форми №9925 від 15.06.2016р., складеного працівниками Львівської залізниці станції Батьово, зазначається, що по заявці №07-70-61/34/1476 здійснюється контрольне переважування на тензометричних вагах станції Батьово, вага вагону №68147156 склала: брутто 62,100 т., нетто 41,850 т.

16.06.2016р. заступником начальника ВМО №2 м/п "Чоп - залізничний" направлено Начальнику станції Чоп заявку №07-70-61/60/65, відповідно до якої, на підставі п.5 ПКМУ від 23.05.2012р. №467 та ст.218.338 МКУ просив подати на 16.06.2016р. вагон №68147156 з вантажем "деревина паливна", по залізничній накладній №489211 на ділянку підкрановий майданчик МЧ Львів для митного огляду та забезпечити вивантаження товару і повторне його завантаження.

16.09.2016р. ОСОБА_3 митницею ДФС України направлено Начальнику ВСП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень", начальнику станції Батьово та начальнику станції Чоп лист №07-70-61/34/2450, у якому зазначено, що в зоні контролю "Сортувальна" станції Батьово в зоні діяльності відділу митного оформлення 4 митного посту "Залізничний" призупинено митні формальності щодо товару "деревина паливна", який слідує у залізничному вагоні №68147156 вагою 41850 кг. Зазначив про необхідність проведення митного огляду шляхом їх повного вивантаження на станції Чоп.

Відповідно до акту загальної форми №236 від 25.09.2016р., складеного працівником Львівської залізниці та представником митниці, згідно листа митниці №07-70-61/34/2450 від 16.09.2016р. вагон №68147156 по накладній №489211 був поданий для огляду. Огляд проводився в присутності інспектора митниці з повним вивантаженням вантажу масою 41850 кг.

Згідно акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 29.09.2016р., складеного працівником м/п "Залізничний" ОСОБА_3 митниці ДФС, митний огляд проводився із залученням представника ОСОБА_3 торгово-промислової палати та з використанням метричної рулетки. Заключення щодо кількості, сортності та виду деревини буде надано додатково на підставі заключення експерта. Інші відомості - ЕМД ЕК 10АА№400040000/2016/002002, залізнична накладна №489211 від 11.05.2016р.

В подальшому, працівниками Львівської залізниці станції Чоп та представником митниці, складено акт загальної форми №248 від 06.10.2016р. про те, що за вказівкою інспектора Чопської митниці і в його присутності в вагон №68147156 завантажений вантаж масою 41850 кг. Збір за вивантаження, завантаження та кріплення вантажу згідно розрахунку склав 2689,19 грн.

20.10.2016р. ОСОБА_3 митницею ДФС України направлено Начальнику ВСП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень", начальнику станції Батьово, начальнику станції Ужгород та начальнику станції Чоп лист №07-70-61/34/2813, у якому зазначено, що в пункті пропуску "Чоп" станції Чоп митного посту "Залізничний" ОСОБА_3 митниці ДФС перебувають товари "деревина паливна", щодо яких призупинено митні формальності та які слідують у залізничному вагоні №68147156. Також у листі зазначалося про необхідність проведення митного огляду з залученням експерта ОСОБА_3 ТПП вказаного вагону шляхом його повного вивантаження на станції Кольчино, ДП "Мукачівське лісове господарство". Просив направити вагон на ділянку вивантаження ДП "Мукачівське лісове господарство" для їх вивантаження та митного огляду.

В доповнення до акту №7555 від 13.05.2016р. складено акт загальної форми №7038 від 21.10.2016р. (складено працівниками Львівської залізниці станції Чоп та представником митниці) про те, що по накладній №489211 затримка вагону №68147156 розпочата 13.05.2016р. та закінчена 21.10.2016р.

Згідно листа митниці №07-70-61/34/2813 від 20.10.2016р. вагон відправлений на ст. Кольчино для розвантаження. Збір за користування вагоном склав 159699,40 грн. (3838 год. 24 хв. - час по ст. Чоп, 495 год. 49 хв. по ст. Мукачево, 34 год. по ст. Перечин, разом - 4368 год. 13 хв.), збір за зберігання вантажу до відправлення за 29 діб (з коефіцієнтом 4 х 2,302 х 48т.) - 12817,50 грн., за зберігання з частковим вивантаженням на площадку за 3 доби (з коефіцієнтом 1,6 х 2,302 х 10т.) - 110,50 грн., за зберігання вантажу у вагоні за 3 доби (з коефіцієнтом 4 х 2,302 х 48т.) - 1049,70 грн., за зберігання вантажу після прибуття зі ст. Батьово за 116 діб (з коефіцієнтом 4 х 2,302 х 42т.) - 44861,40 грн., за зберігання вантажу з повним вивантаженням на площадку за 11 діб (з коефіцієнтом 1,6 х 2,302 х 42т.) - 1701,60 грн., за зберігання вагону за 11 діб (з коефіцієнтом 5,9 х 2,302) - 149,40 грн., збір за зберігання по ст. Мукачево за 21 добу - 8121,50 грн., збір за зберігання по ст. Перечин за 2 доби - 773,50 грн., збір за переважування 173,10 грн., за участь ком. агента 152,40 грн., за телеграфне повідомлення ст. Чоп - 122,00 грн. х 6шт. = 732,00 грн., за маневрову роботу по ст. Чоп за 3 год. - 4041,60 грн. Всього - 234383,60 грн.

Працівниками Львівської залізниці станції ОСОБА_6 складено акт загальної форми №55 від 21.10.2016р. про те, що вагон №68147156 прибув на станцію ОСОБА_6зал. 21.10.2016р. Згідно наказу ДН-5№307 від 20.10.2016р. ДН-5 Пушкаш, та заяви ОСОБА_3 митниці №07-70-61/34/2813 від 20.10.2016р. для вивантаження вилученого вантажу та подачі на п/к ТДВ "Закарпатоблрайагротехсервіс" контрагент ДП "Мукачівське ЛГ". В очікувані відправлення на станцію Кольчино. Початок затримки вагонів 21.10.2016р. Маневрова робота 30 хв.

Відповідно до акту загальної форми №7050 від 25.10.2016р., складеного працівниками Львівської залізниці станції Чоп та представником митниці, згідно заявки таможні від 15.06.2016р. вагон №68147156 відправлено на ст. Батьово для переважування, ж/д тариф склав 2048,00 грн.

Згідно листа митниці №07-70-61/34/2813 від 20.10.2016р. вагон відправлений на ст. Мукачево з подальшою відправкою на ст. Кольчино для розвантаження, ж/д тариф склав 1502,00 грн. Вагон відправлений на станцію Перечин згідно листа митниці №07-70-61/34/3050 від 10.11.2016р., ж/д тариф склав 2138,00 грн. Всього - 5688 грн.

В подальшому, 27.10.2016р. головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного посту "Залізничний" ОСОБА_3 митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №1998/30501/16, відповідно до якого за результатами зважування, враховуючи той факт, що розбіжності щодо ваги переміщуваного товару має ознаки порушення митних правил, а у вагоні може переміщуватись інший товар або об'єм, порода лісоматеріалів, тощо ОСОБА_3 митниця ДФС у відповідності до ст. 327 Митного кодексу України листом №07-70-61/34/2575 від 28.09.2016р. звернулась до ОСОБА_3 торгово-промислової палати до повного митного огляду товару "Деревина паливна", який переміщувався у вагоні №68147156 з метою визначення чи відповідає переміщуваний товар відомостям, заявленим в товаросупровідних документах на нього. У протоколі також зазначалося, що 29.09.2016р. за участі головного спеціаліста ОСОБА_3 ТПП, головного інженера ДП "Шепетівський лісгосп", комерційного агента станції Чоп було здійснено митний огляд зазначеного товару, що переміщувався у вагоні №68147156 (Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів №305010002/2016/00062 від 29.09.2016р.). Виявлено, що у вагоні №68147156 вантаж не відповідає по об'єму, вазі, геометричних розмірах та митної вартості товарів. Крім того, товарна партія за сертифікатом серії ХМ №945098 від 10.05.2016р., за вказаними геометричними параметрами не відповідає фактично завантаженим в залізничний вагон та партії лісопродукції, на яку був виданий сертифікат.

У листі від 04.11.2016р. №М-1/2807 регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Львівська залізниця" повідомила ДП "Шепетівський лісгосп" про те, що надання підтверджуючих документів про затримку вищевказаних вагонів, здійснюється через станцію відправлення, оскільки остаточні розрахунки за експортні вантажі, за перевезення, яких платежі були сплачені на станції відправлення, прикордонною станцією надсилаються на станцію відправлення для стягнення цих платежів, зборів з відправника.

В свою чергу, 11.11.2016р. працівниками Львівської залізниці станції ОСОБА_6 складено акт загальної форми №89 про те, що вагон №68147156 прибув на станцію ОСОБА_6зал. 21.10.2016р. Згідно наказу ДН-5№307 від 20.10.2016р. ДН-5 Пушкаш, та заяви ОСОБА_3 митниці №07-70-61/34/2813 від 20.10.2016р. для вивантаження вилученого вантажу та подачі на п/к ТДВ "Закарпатоблрайагротехсервіс" контрагент ДП "Мукачівське ЛГ". В очікувані відправлення на станцію Кольчино. Початок затримки вагонів 21.10.2016р. Маневрова робота 30 хв. Закінчення затримки вагонів 11.11.2016р. Маневрова робота 30 хв.

Крім того, 11.11.2016р. працівниками Львівської залізниці станції ОСОБА_6 складено акт загальної форми №94 про те, що вагони №67180521, №67672113, №68147156 прибули на станцію ОСОБА_6зал. 21.10.2016р. Згідно наказу ДН-5№307 від 20.10.2016р. ДН-5 Пушкаш, та заяви ОСОБА_3 митниці №07-70-61/34/2813 від 20.10.2016р. для здійснення митного огляду із залученням експерта ОСОБА_3 ТПП, шляхом повного вивантаження та подачі на п/к ТДВ "Закарпатоблрайагротехсервіс" контрагенту ДП "Мукачівське ЛГ". В очікувані відправлення на станцію Кольчино. Початок затримки вагонів 21.10.2016р. Маневрова робота 30 хв. Закінчення затримки вагонів 11.11.2016р. Маневрова робота 30 хв. Загалом за актом нараховано 87572,40 грн. В акті містяться виправлення з приміткою "виправленому вірити".

Згідно акту загальної форми №1029 від 20.11.2016р., складеного працівниками Львівської залізниці станції Перечин, вагон №68147156 був затриманий по станції Перечин 11.11.2016р. (акт загальної форми №982а від 13.05.2016р., звільнений 12.11.2016р. Простій одного вагону = 34:00. В акті містяться виправлення з приміткою "виправленому вірити".

За розрахунком заступника начальника МЧ Львів (згідно листа митниці №07-70-61/34/2450 від 16.09.2016р. та актів загальної форми №236 від 25.09.2016р. і №248 від 06.10.2016р. по ст. Чоп, проводились роботи на підкрановій колії в кількості 41850кг. вивантаження та завантаження вантажу деревина паливна з вагона на землю з землі в вагон) загальна сума з ПДВ склала 3227,03 грн.

В свою чергу, 07.04.2017р. позивач направив відповідачу претензію №НЮ-536, у якій запропонував перерахувати суму нарахованих платежів в розмірі 295052,18 грн. ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", зазначаючи, що вагон №68147156 простоював на станціях Львівської залізниці з 13.05.2016р. до 11.11.2016р. Під час здійснення працівниками ОСОБА_3 митниці митного оформлення вантажу, що перевозився в вагоні №68147156, залізниця на виконання заявок ОСОБА_3 митниці здійснювала їх переміщення на ст. Мукачево, Перечин для митного догляду, залізниця на виконання заявки митниці здійснювала вивантаження та завантаження вантажу, зважування вантажу у вагоні №68147156. Всього на станціях Чоп, ОСОБА_6, Перечин, згідно з актами загальної форми №7555, 9925, 7038, 7050, 45, 52, 236, 248, 55, 89, 94, 1029 за затримку вищевказаного вагона залізницею нараховано платежів в сумі 295052,18 грн. Отже, ОСОБА_3 митницею ДФС з метою недопущення порушень митного законодавства проведено посилені заходи митного контролю вагонів ДП "Шепетівське лісове господарство".

ОСОБА_2 фіскальна служба України направила ДП "Шепетівське лісове господарство" лист №2404316/99-35-20-01-15 від 08.11.2016р., у якому повідомила про розгляд їх листів від 05.10.2016р. №№1033 та 1034 (вх. ДФС №24096/6 від 06.10.2016р. та №24515/6 від 10.10.2016р.), зазначивши, що станом на 02.11.2016р. посадовими особами митного посту "Залізничний" ОСОБА_3 митниці ДФС відносно керівника ДП "Шепетівський лісгосп" ОСОБА_7 за ознаками порушень митних правил, передбачених ч. 1 статті 483 Митного кодексу України 27.10.2016р. складено 3 протоколи про ПМП №1995/30501/16 (залізничний вагон №67672113, №1997/30501/16 (залізничний вагон №67180521) та №1998/30501/16 (залізничний вагон №68147156). Також у листі зазначено, що відповідно до наказу ДФС від 02.08.2016р. №673 проведено перевірку законності затримання у пунктах пропуску через митний кордон України для залізничного сполучення у зоні діяльності ОСОБА_3 митниці ДФС товару "деревина паливна". За результатами проведеної перевірки встановлено неотримання посадовими особами митних постів "Залізничний", "Павлово", "Дяково" ОСОБА_3 митниці ДФС вимог частини першої статті 199 Митного кодексу України щодо граничного строку перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур і невиконання Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України, затвердженої наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008р. №1019/1143, в частині ненадання та несвоєчасного направлення запитів до митниць відправлень (з метою отримання відповідної інформації та її перевірки для подальшого прийняття рішення), оформлення карток відмови в пропуску товару через митний кордон України. У зв'язку, з викладеним вище до винних посадових осіб ОСОБА_3 митниці ДФС будуть вжиті відповідні заходи дисциплінарного впливу.

Наказом Державної фіскальної служби України №936 від 14.11.2016р. визнано роботу з організації митного контролю й митного оформлення товарів, транспортних засобів, боротьби з контрабандою та протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 митниці ДФС неналежною та неякісною. У наказі зазначено, що ОСОБА_3 митницею ДФС не забезпечено дієвого контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, протягом чотирьох місяців не випускаються за межі митної території України вагони з оформленими лісоматеріалами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи наявний контракт №70815 від 15.02.2015р., укладений між продавцем - ГП "Шепетовский лісгос" (ДП "Шепетівське лісове господарство") та покупцем - FK INVEST KOSICE a.s. на поставку деревини паливної на загальну суму 177000,00 Euro.

За договором №1580 від 08.07.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (з додатками та додатковими угодами), укладеним між державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (Залізниця) та державним підприємством "Шепетівське лісове господарство" (Вантажовласник), предметом є надання "Залізницею" "Вантажовласнику" послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведенням розрахунків за ці послуги. У відповідності до п. 4.4 договору сторони несуть відповідно до законодавства України відповідальність за порушення умов цього договору, яке призвело або може призвести до негативних наслідків. У додатку №2 до договору встановлена ставка збору за вагон - вартість подачі вагонів і контейнерів для навантаження ( вивантаження) у визначений час періоди доби дні тижня чи місяця за наявності окремої письмової заявки або договору про виконання цієї послуги (крім днів, зазначених у декадній заявці).

Крім того, в матеріалах справи також наявні телеграми від 13.05.2016р., від 21.05.2016р., від 17.06.2016р., від 16.08.2016р., від 21.10.2016р., від 21.10.2016р., від 11.11.2016р., від 12.11.2016р., від 24.11.2016р. та від 10.12.2016р., у яких ст. Чоп Льв. НР зобов'язувала станцію відправлення повідомити вантажовідправника про затримання митним постом вагону №68147156 для митного огляду, про його вивантаження, завантаження та переміщення.

Крім того, як встановлено матеріалами справи, постановою апеляційного суду Закарпатської області від 22.12.2016р. по справі №308/11445/16-п скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2016р., якою на директора ДП "Шепетівське лісове господарство" ОСОБА_7 накладено за ч.1 ст. 483 МК України стягнення. Провадження в справі №308/11445/16-п закрито. Судом встановлено, що у вагоні №68147156 виявлено переміщення товару відмінного від того, що зазначений у митній декларації та товаросупровідних документах: виявлено невідповідність завантаженого товару ( переміщуваного) щодо його геометричного розміру, а відтак об'єму та вартості; товарна партія за сертифікатом серії ХМ №945098 від 10.05.2016 р. за вказаними геометричними параметрами не відповідає фактично завантаженим в залізничний вагон та партії лісопродукції, на яку був виданий сертифікат. Експортером (продавцем) та відправником даного товару являється ОСОБА_2 підприємство "Шепетівське лісове господарство" в особі директора ОСОБА_7 Одержувачем товару являється фірма "а.с. Монді СЦП", виконавцем зазначено АТ "ФкІнвестКошіце". У постанові судом також встановлено, що вина ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України є доведеною.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №822/1360/16 від 10.10.2016р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016р. та ухвалою Вищого адміністративного суду від 21.06.2017р. адміністративний позов Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" до ОСОБА_3 митниці ДФС, за участю третіх осіб - Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_3 митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство": №68147156, №68615244, №68407501, №68027531, №67894568, №67849513, №67672113, №67180521.

Відповідно до розрахунку сум за користування вагонами та інших послуг, всього нараховано 289364,18 грн. з ПДВ та нарахований відповідно до акту з.ф. №7050 тариф (Чоп - Батьово, Батьово - Чоп, Чоп - ОСОБА_6, ОСОБА_6 - Перечин в сумі 5688,00 грн. направлено в ЄТехПД для стягнення), всього до оплати 295052,18 грн.

Загальний збір склав 289364,18 грн. з ПДВ (241136,82 грн. + 48227,36 грн. ПДВ) + зарахований до сплати за актом загальної форми №7050 від 25.10.2016р. збір в розмірі 5688,00 грн. Загалом - 295052,18 грн.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне до спірних правовідносин застосувати такі положення чинного законодавства.

Відносинами перевезення з переміщенням продукції залізницями регламентується Цивільним кодексом Україні, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами користування вагонам і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, іншими підзаконними актами, а також Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Згідно п.2 ст.2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), дана угода застосовується до всіх перевезень вантажів, які здійснюються в прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні за накладними УМВС.

Згідно параграфу 3 ст.14 УМВС, договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка. Вказані перевезення здійснювалися на умовах даної міжнародної угоди.

Згідно п.11.2 "Відправки із держав УМВС" оплата провізних платежів, що пов'язані із договором перевезення по УМВС є обов'язком відправника.

У відповідності до параграфу 1 ст.30 УМВС провізні платежі нараховуються по тарифах, що застосовуються перевізниками, які здійснюють перевезення.

Отже , колегія суддів констатує, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено договір перевезення.

Статтею 5 УМВС визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Відповідно до ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ч. 5 ст.307 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 306 Господарського кодексу України (надалі -ГК) передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою КМ України від 06.04.1998р. №457) (далі - Статут).

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до статті 46 Статуту одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Як зазначалось вище у даній постанові, згідно Актів загальної форми №7555 від 13.05.2016р., №45 від 16.05.2016р., №52 від 19.05.2016р., №9925 від 15.06.2016р., №236 від 25.09.2016р., №248 від 06.10.2016р., №7038 від 21.10.2016р., №55 від 21.10.2016р., №89 від 11.11.2016р., №7050 від 25.10.2016р., №94 від 11.11.2016р. та №1029 від 20.11.2016р. вагон №68147156, вантажовідправником якого є відповідач-1 - ДП "Шепетівське лісове господарство", був затриманий митницею для проведення митних формальностей: вагон №68147156 затримано 13.05.2016р. (за актом загальної форми №7555 від 13.05.2016р.), випущено 12.11.2016р. (що підтверджується актом загальної форми №1029 від 20.11.2016р.). Оскільки вантаж підлягав переміщенню через кордон, то, відповідно, підлягав митному оформленню.

Колегія суддів констатує, що надані позивачем акти загальної форми ГУ-23 відповідають формі та змісту Правил користування вагонами і контейнерами, містять підписи двох і більше уповноважених осіб. Отже, доводи апелянта в цій частині не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, що застосовується для спірних правовідносин.

Так, відповідно до ст. 119 Статуту, п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за №165/3458 (далі за текстом Правила), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р., збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Згідно з положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009р. за №317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за №340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Пунктами 3, 8 Правил користування вагонам і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113 передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актом про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актом загальної форми ГУ-23.

У відповідності до пунктів 10, 12, 13 вказаних Правил станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №864/5085.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Пунктом 2.10 названих Правил розрахунків за перевезення вантажів передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Як вже зазначалось вище у даній постанові, перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС).

Згідно параграфу 6 статті 28 УМВС, якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникло по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно параграфу 1 статті 31 УМВС якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 УМВС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Порядок взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами", затверджений наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту України від 28.05.2004р. №399/442, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.06.2004р. визначає, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в місцях загального користування й перебувають під охороною залізниці, а для здійснення митних процедур можуть подаватися в інші зони митного контролю.

Вимогами спільного наказу Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008р. №1019/1143 "Про затвердження інструкцій про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України" регламентуються дії працівника митниці та працівників залізниці.

Відповідно до п.16 наказу працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

З вищенаведеного вбачається, що заявка митниці являється письмовим дозволом на проведення операцій з вантажем, який перебував під митним контролем, а залізниця вчиняла дії по здійсненню процедури митного огляду та взаємодії з посадовими особами митниці у відповідності до норм чинного законодавства, а отже протиправної затримки вагонів не здійснювала.

Частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті" передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті: розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При чому, розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, слід дійти висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт (постанова ВГС України від 11.12.2014р. у справі №908/356/14).

Слід також зауважити, що частиною 2 ст.218 Митного кодексу України, яка є спеціальною нормою по відношенню до ст.338 Митного кодексу України, якою визначено загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З викладеного вбачається, що обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин. Таким чином, стягнення коштів за виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справі №924/1178/16 від 29.05.2017р. та №907/501/16 від 01.03.2017р.).

Згідно з п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства, що застосовуються до спірних правовідносин, колегія суддів констатує, що покликання апеллянта на відсутність правових підстав для застосування ст. 218 МК України є помилковими та не узгоджується із зазначеними вище обставина справи та нормами чинного законодавства.

Отже, колегія суддів констатує, що позивачем на підставі наведених вище Актів загальної форми, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів у відповідності до норм чинного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем правомірно під час нарахування платежів застосовувалися "Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", які затверджені наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009р. №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за №341/16357. Заявлена до стягнення сума в розмірі 295052,18 грн. розрахована залізницею відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009р. №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за №340/16356.

Колегія суддів перевірила правильність здійснених позивачем нарахувань та прийшла до висновку, що вони здійснені у відповідності до чинних норм та правил, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами у в розмірі 295 052,18 грн.

Щодо доводів апелянта про неправильність нарахувань позивачем за Актами загальної форми, колегія суддів відзначає таке.

Як передбачено, Розділом 28 п. 3 Правил перевезення вантажів Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, в тому числі для затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням вантажу, в даному випадку затримка митного оформлення в пункті пропуску під час переміщення вантажів через державний кордон. Відповідно, для відображення фактичного часу затримки вагонів складались акти загальної форми, в яких зазначені причину, початок та кінець затримки вагонів, та занесені проведені залізницею нарахування.

Крім того, підпункт 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів передбачено, що остаточні розрахунки за експортні вантажі, за перевезення яких платежі були сплачені на станції відправлення, провадяться на прикордонній станції, яка передає вантаж на іноземну залізницю.

Виявлені суми недоборів або переборів по кожній відправці прикордонна станція зазначає в копії дорожньої відомості. Розрахунки за перебори та недобори в цих випадках провадяться фінансово-економічною службою залізниці з відправником.

Згідно з п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Ще раз наголошуємо, що в даному випадку затримка сталась на транзитній станції, а не станції призначення, так як вагони подавалися для митного огляду та простоювали через здійснення митного оформлення, а не для навантаження чи вивантаження.

Ця норма передбачає обов'язковість складання пам'яток про подавання/забирання та відомостей плати за користування вагонами на станціях відправлення чи призначення, де вагони безпосередньо передаються вантажовідправнику чи повертаються залізниці.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача , що станції Чоп, ОСОБА_6, Перечин, на яких вагон простоював, є прикордонними станціями, на яких навантажувальні чи розвантажувальні роботи вантажовласником не здійснювалися, і, відповідно, відсутні підстави для складання вищевказаних документів. Складати накази про затримку, пам'ятки про подавання чи забирання вагонів, відомості плати за користування вагонами на тій підставі, що вони прибули на транзитну станцію залізниці немає юридичних підстав. Аналогічна правова позиці наведена у постанові Вищого господарського суду України від 11.12.2014 року у справі № 908/356/14.

Отже, доводи апелянта в цій частині також не знаходять свого підтвердження та не приймаються до уваги судом.

Щодо покликань апелянта на те, що в деяких актах не зазначені суми нарахувань та не наведено правове обґрунтування щодо обов'язковості встановлення сум в актах загальної форми, колегія суддів відзначає таке.

Як вже зазначалось вище у даній постанові, в актах загальної форми зазначаються обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, у свою чергу в актах, що містяться в матеріалах справи, вказані обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу. Крім того, в актах містяться виправлення, що містяться в актах загальної форми №94 від 11.11.2016р. та №1029 від 20.11.2016р. і які завірені відповідальною особою підписом з приміткою "виправленому вірити".

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції, оцінивши надані позивачем акти загальної форми, прийшли до висновку, що вони є належними та допустимими доказами для обґрунтування підстав для задоволення позовних вимог.

Так, зазначені вище акти загальної форми містять достатню інформацію щодо затримки вагонів залізницею, у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема, щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів, а тому оцінюються колегією суддів як належні докази понесення залізницею додаткових витрат, що пов'язані з митними формальностями.

Щодо покликань апелянта про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності , колегія судді відзначає таке.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Загальні, скорочені та більш тривалі строки позовної давності визначені статтями 257,258 ЦК України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

При цьому, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин дев"ятимісячного строку для пред"явлення позову.

Так, ч. 2 ст. 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Так, згідно з ч. 5 ст. 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Разом із цим, за змістом пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Тобто, наведені норми ГК України і Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажоодержувача, що випливають із перевезення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення платежів нарахованих за час затримки вагонів починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Підставою для подання позову у справі, яка розглядається, стала подія затримка вагону № 68147156, про що складено відповідні акти загальної форми №7555 від 13.05.2016р., №45 від 16.05.2016р., №52 від 19.05.2016р., №9925 від 15.06.2016р., №236 від 25.09.2016р., №248 від 06.10.2016р., №7038 від 21.10.2016р., №55 від 21.10.2016р., №89 від 11.11.2016р., №7050 від 25.10.2016р., №94 від 11.11.2016р. та №1029 від 20.11.2016р. Отже, колегія суддів констатує, що затримка не переривалась з 13.05.2016 року по 20.11.2016року, оскільки у зазначений період ОСОБА_3 митниця ДФС здійснювала митні формальності.

Крім того, як зазначалось вище у даній постанові, затримка вагонів на вимогу ОСОБА_3 митниці ДФС відбулась 13.05.2016 року , а лише 20.11.2016 року отримала від митниці накладні для здійснення розрахунків.

В свою чергу, колегія суддів констатує, що згідно розрахунку сум за користування вагонами за час затримки з 13.05.2016 року до 21.11.2016 року включені всі акти, як складались позивачем , а отже охоплюються зазначеним періодом.

Приймаючи до уваги те, що остаточно вантаж був вивантажений з вагонів 20.11.2016, колегія суддів приходить до висновку, що кожен окремий акт загальної форми, який складався під час проведення митного огляду вантажу, не є самостійною підставою для подання позову.

Отже, шестимісячний строк позовної давності слід обраховувати саме від дати складання останнього акту, тобто з дня, наступного після 21.10.2016, тобто з 22.10.2016.

Апеляційним судом встановлено, що ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулась з даним позовом до суду 20.04.2017 засобами поштового зв"язку,а відтак, враховуючи викладене та правову позицію,наведену у постанові Верховного суду України від 09.08.2017 року у справі № 3-658гс17 , акти загальної форми №7038 від 21.10.2016р., №55 від 21.10.2016р., №89 від 11.11.2016р., №7050 від 25.10.2016р., №94 від 11.11.2016р. та №1029 від 20.11.2016р.,на підставі яких відповідачу нарахована плата за користування вагонами в розмірі 295052,18 грн. складені в межах строку позовної давності .

Також, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що ПАТ "Укрзалізниця" не є належним позивачем у справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, спір виник в процесі перевезення вантажу, що в подальшому слугувало підставою для звернення до суду з стягненням нарахованих платежів за час затримки вагонів. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, що саме залізницею здійснювалось перевезення вантажу, що слугувало в подальшому його затримання для здійснення митних формальностей.

Щодо доводів апелянта про процесуальні порушення судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Так, за змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Однак за правилами ст. 34 ГПК України докази, якими сторони обґрунтовують свої доводи та заперечення повинні бути належними та допустимими. Особливістю судових доказів є те, що вони виступають в якості гарантії достовірності одержаної судом інформації, оскільки на підставі їх оцінки в сукупності за правилами ст.ст. 4-7 та 43 господарський суд приймає судове рішення іменем України.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та факти, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. В силу частини 2 статті 22 ГПК України сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (частина 2 статті 43 ГПК України), якими в силу статті 32 даного Кодексу є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 Про судове рішення, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів констатує, що апелянтом не надано доказів того, що судом першої інстанції були порушені процесуальні права ДП "Шепетівське лісове господарство" під час розгляду даної справи.

Крім того, судова колегія звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Враховуючи викладене, колегія суддів констатує, що доводи апелянта щодо порушень судом першої інстанції ч.1 ст.43, ч.1 ст. 47, ч.2 ст.82, п.п.2,3 ч.1 ст. 84 ГПК України є надуманими, не обґрунтованими та не відповідають обставинам справи, покликання скаржника на практику Європейського суду з прав людини, в даному випадку є недоречним, оскільки судом дотримано усіх процесуальних важелів для вирішення спору в правовому полі

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Інші доводи, які викладені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не беруться з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду в розумінні ст.104 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.2017 року у справі № 924/373/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Петухов М.Г.