УХВАЛА

17.11.2017Справа № 910/6379/14

Суддя Отрош І.М., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на дії (рішення) Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/6379/14 (щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295 від 30.06.2017),

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

до Приватного підприємства "Стерк"

про стягнення 49536 грн. 38 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники:

від скаржника (стягувача): не з'явились;

від боржника: не з'явились;

від Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 у справі № 910/6379/14 позов Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задоволено частково; стягнуто з Приватного підприємства "Стерк" пеню у розмірі 40065 грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 9462 грн. 07 коп., судовий збір у розмірі 1826 грн. 66 коп. за подання позовної заяви, судовий збір у розмірі 913 грн. 33 коп. за подання апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 913 грн. 33 коп. за подання касаційної скарги та судовий збір у розмірі 913 грн. 33 коп. за подання заяви про перегляд Верховним Судом України постанови касаційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 у справі № 910/6379/14 залишено без змін.

23.09.2015 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

07.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на дії (рішення) Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/6379/14, в якій скаржник (стягувач) просив суд: 1) визнати неправомірними дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.06.2017 ВП№ 49487295; 2) визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.06.2017 ВП№ 49487295.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 прийнято до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на дії (рішення) Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/6379/14; розгляд скарги призначено на 22.09.2017.

11.09.2017 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 22.09.2017, у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Запоріжжяобленерго" у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 22.09.2017, у режимі відеоконференції.

22.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від скаржника надійшли додаткові письмові пояснення по скарзі, в яких скаржник зазначив, що у постанові про арешт коштів боржника ВП№49487295 від 08.02.2016 та у платіжній вимозі, виставленій державним виконавцем, неправильно зазначено назву боржника, зокрема, замість ПП «Стерк» вказано ПП «Стерх», у зв'язку з чим ані вказана постанова, ані платіжна вимога об'єктивно не могли бути виконані банком (про що було повідомлено державного виконавця банком).

Вказані обставини, що по суті свідчать про ненакладення державним виконавцем арешту на кошти боржника, як зазначив скаржник, дозволили боржнику вести свою господарську діяльність та здійснювати розрахунки

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд скарги відкладено до 10.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд скарги відкладено на 31.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд скарги відкладено на 17.11.2017.

16.11.2017 до Господарського суду міста Києва від Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшло клопотання про розгляд скарги у справі № 910/6379/14 за відсутності представника ДВС.

Представник скаржника (стягувача) у судове засідання 17.11.2017 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду скарги не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 496.

Представник боржника у судове засідання 17.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду скарги не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 500.

Представник Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання 17.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, 16.11.2017 до відділу діловодства суду подав клопотання про розгляд скарги за відсутності представника ДВС, клопотань про відкладення розгляду скарги не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 518.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Судом встановлено, що 27.11.2015 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№49487295 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/6379/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з ч. 3 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно з ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Судом встановлено, що 08.02.2016 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про арешт коштів боржника ВП№49487295, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника, відкритих в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику ПП «Стерх», у межах суми 54093 грн. 77 коп.

Судом встановлено, що 08.02.2016 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№49487295, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику - ПП «Стерх», у межах суми звернення стягнення 54093 грн. 77 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Судом встановлено, що 30.06.2017 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295, якою було повернуто Публічному акціонерному товариству "Запоріжжяобленерго" наказ Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/6379/14.

У вказаній постанові державним виконавцем було зазначено, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи виявились безрезультатними: згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржника - відомості про боржника відсутні, кошти на рахунках, відкритих у фінансових установах відсутні. Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Виходом державного виконавця за адресою : м. Київ, вул. Лугова, 12 боржника не розшукано, про що складено акт державного виконавця. В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем, з метою забезпечення виконання рішення суду, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено реєстровий запис про обтяження невизначеного рухомого та нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Враховуючи вищевикладене, виконавчий документ повертається стягувачу з правом повторного пред'явлення в порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Звертаючись з даною скаргою до суду, скаржник (стягувач) зазначив, що боржник не перебуває в стані припинення, веде господарську діяльність, активно приймає участь в судових спорах, володіє нерухомим майном (об'єктом незавершеного будівництва та трансформаторною підстанцією за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Перемоги), відповідно до рішення Господарського суду Запорізької області від 29.05.2017 у справі № 908/1206/16.

Скаржник зазначив, що адресою місцезнаходження боржника (відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) є: м. Київ, вул. Лугова, 12, тоді як державним виконавцем в акті від 28.06.2017 зазначено, що за вказаною адресою боржника не розшукано, що, на думку скаржника, свідчить про невжиття державним виконавцем у повній мірі заходів щодо розшуку боржника.

При цьому, скаржник звернув увагу на те, що боржник підтверджує свою платоспроможність (інвестування у будівництво торгово-розважального центру 10245917 грн. 00 коп.), що відображено у рішенні суду від 29.05.2017 № 908/1206/12, та сплачував судовий збір за оскарження вказаного рішення, що свідчить про наявність грошових коштів у боржника.

Скаржник зазначив, що державним виконавцем не було викликано посадових осіб боржника для дачі пояснень за фактом невиконання рішення суду; державний виконавець не звертався до суду щодо застосування приводу до боржника у разі неявки; не було проведено перевірку майнового стану за місцем реєстрації боржника; не було надіслано запитів до податкових органів та органів статистики про подання боржником податкової та фінансової звітності; не було надіслано запитів щодо наявності іншого майна боржника (земельних ділянок, великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, тощо); не було вчинено дій щодо встановлення особи керівника боржника та звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника за кордон.

Наведені обставини, як зазначає скаржник, свідчать про невжиття державним виконавцем всіх заходів, спрямованих на примусове виконання рішення, формальний підхід до виконання своїх посадових обов'язків, нехтування такими засадами виконавчого провадження як обов'язковість виконання рішення, справедливість, неупередженість та об'єктивність, що в свою чергу призвело до порушення прав та законних інтересів стягувача (скаржника).

З огляду на викладене, скаржник просить суд: 1) визнати неправомірними дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.06.2017 ВП№ 49487295; 2) визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.06.2017 ВП№ 49487295.

Крім того, 22.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від скаржника надійшли додаткові письмові пояснення по скарзі, в яких скаржник зазначив, що у постанові про арешт коштів боржника ВП№49487295 від 08.02.2016 та у платіжній вимозі, виставленій державним виконавцем, неправильно зазначено назву боржника, зокрема, замість ПП «Стерк» вказано ПП «Стерх», у зв'язку з чим ані вказана постанова, ані платіжна вимога об'єктивно не могли бути виконані банком (про що було повідомлено державного виконавця банком).

Вказані обставини, що по суті свідчать про ненакладення державним виконавцем арешту на кошти боржника, як зазначив скаржник, дозволили боржнику вести свою господарську діяльність та здійснювати розрахунки

Розглянувши у судовому засіданні 17.11.2017 скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на дії (рішення) Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/6379/14, суд дійшов висновку про часткове її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Таким чином, законодавством України наділено державного виконавця великим обсягом повноважень для повного, ефективного та своєчасного виконання рішення суду, та реалізація державним виконавцем відповідних повноважень є обов'язковим для забезпечення виконання рішення суду.

16.11.2017 державним виконавцем долучено до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження ВП№49487295 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/6379/14.

Судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження ВП№49487295 міститься запит державного виконавця до Регіонального сервісного центру МВС України про надання інформації щодо належних боржнику на праві власності транспортних засобів (вих. № 1304/5 від 22.02.2016), на якому міститься відбиток печатки з інформацією, що станом на 22.03.2016 транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження ВП№49487295 міститься відповідь Державної фіскальної служби № від 30.11.2015 та відповідь № від 28.11.2016 на запит державного виконавця про номери рахунків, відкриті юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, з якої вбачається, що у боржника відкрито в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» рахунок № 3089.

Судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження ВП№49487295 міститься витяг з Єдиного державного реєстру МВС України (станом на 30.06.2017), з якого вбачається, що інформація про зареєстровані за боржником транспортні засоби у базі даних відсутня.

Також, в матеріалах виконавчого провадження ВП№49487295 міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо боржника (станом на 30.06.2017), з якої вбачається що у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні, у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості відсутні, у Державному реєстрі іпотек відомості відсутні; у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження (21181151, дата державної реєстрації - 30.06.2017; державний реєстратор - Манасерян Айкуі Арамівна, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35938476 від 30.06.2017; вид обтяження - арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження - все нерухоме майно).

Судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження ВП№49487295 міститься акт державного виконавця від 28.06.2017, в якому державним виконавцем зазначено, що при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/6379/14 виходом державного виконавця за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12 Приватного підприємства «Стерк» не розшукано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем вчинялись дії, спрямовані на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 у справі № 910/6379/14.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження скаржника (стягувача), що у власності боржника перебуває нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва та трансформаторна підстанція за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, що, як зазначає, скаржник, встановлено у рішенні Господарського суду Запорізької області від 29.05.2017 у справі № 908/1206/16.

Так, у рішенні Господарського суду Запорізької області від 29.05.2017 у справі № 908/1206/16, копія якого долучена скаржником до скарги, судом встановлено, що твердження відповідача про наявність на спірній земельній ділянці будівельного майданчику та діючої трансформаторної підстанції КТП-1305 не підтверджені відповідними доказами. Натомість, в матеріалах справи знаходиться акт візуального огляду земельної ділянки на місцевості від 23.05.2017 року, складений представниками управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради, в присутності депутатів Запорізької міської ради, членів постійної депутатської комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин, яким встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :005:003:0045, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги знаходиться металева конструкція схожа на непідключену трансформаторну підстанцію, будь-які об'єкти нерухомості (у тому числі недобудовані) на земельній ділянці відсутні, крім того територія не благоустроєна, не упорядкована, не асфальтована. Про вказані обставини також свідчать фотознімки вказаної земельної ділянки. Разом з тим в матеріалах справи міститься надана прокурором інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 26.05.2017 року, відповідно до якої відомості про реєстрацію за відповідачем об'єктів нерухомості відсутні.

Крім того, в долучених державним виконавцем до матеріалів скарги у даній справі копій матеріалів виконавчого провадження ВП№49487295 міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо боржника (станом на 30.06.2017), з якої вбачається що у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні, у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості відсутні, у Державному реєстрі іпотек відомості відсутні.

Також, суд вважає необгрунтованими твердження скаржника (стягувача), що сплата боржником судового збору за оскарження рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1206/16 свідчить про платоспроможність боржника та наявність у нього грошових коштів, так як платником судового збору може бути будь-яка особа, в тому числі не позивач.

Так само, суд вважає необґрунтованим твердження скаржника (стягувача), що вказівка державного виконавця у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295 від 30.06.2017 про те, що за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12 боржника не розшукано, не відповідає дійсності.

Так, відповідно до інформації, яка міститься Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження боржника є: 040741, м. Київ, вул. Лугова, буд. 12.

Як встановлено судом, в матеріалах виконавчого провадження ВП№49487295 міститься акт державного виконавця від 28.06.2017, в якому державним виконавцем зазначено, що при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/6379/14 виходом державного виконавця за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12 Приватного підприємства «Стерк» не розшукано.

Таким чином, державним виконавцем було здійснено вихід за адресою місцезнаходження боржника, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім, суд зазначає, що фактичне місцезнаходження юридичної особи може бути за будь-якою адресою, а не виключно за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як адреса місцезнаходження юридичної особи.

Як встановлено судом, 22.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від скаржника надійшли додаткові письмові пояснення по скарзі, в яких скаржник зазначив, що у постанові про арешт коштів боржника ВП№49487295 від 08.02.2016 та у платіжній вимозі, виставленій державним виконавцем, неправильно зазначено назву боржника, зокрема, замість ПП «Стерк» вказано ПП «Стерх», у зв'язку з чим ані вказана постанова, ані платіжна вимога об'єктивно не могли бути виконані банком (про що було повідомлено державного виконавця банком).

Вказані обставини, що по суті свідчать про ненакладення державним виконавцем арешту на кошти боржника, як зазначив скаржник, дозволили боржнику вести свою господарську діяльність та здійснювати розрахунки

Суд вважає вказані твердження скаржника (стягувача) обґрунтованими з огляду на таке.

Як встановлено судом, 08.02.2016 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про арешт коштів боржника ВП№49487295, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника, відкритих в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику ПП «Стерх», у межах суми 54093 грн. 77 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV від 21.04.1999) копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що листом вих. № 204-03/741 від 18.02.2016 ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» повідомило ДВС про залишення без виконання постанови про арешт коштів боржника ВП№49487295 від 08.02.2016 у зв'язку з тим, що назва боржника, зазначена у постанові, не відповідає назві підприємства за кодом , яка зазначена у документах, наданих до банку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у зв'язку з неправильним зазначенням державним виконавцем назви боржника (Приватного підприємства «Стерк») у постанові про арешт коштів боржника ВП№49487295 від 08.02.2016, та залишенням банком без виконання вказаної постанови (у зв'язку з тим, що назва боржника, зазначена у постанові, не відповідає назві підприємства за кодом , яка зазначена у документах, наданих до банку), по суті боржник мав право на вільне розпорядження грошовими коштами на рахунку, відкритому в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Таким чином, у випадку наявності грошових коштів на рахунку № 3089, відкритому в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», боржник не був обмежений у праві ними розпоряджатися, так як банком було залишено без виконання постанову державного виконавця про арешт коштів боржника ВП№49487295 від 08.02.2016.

Наведе свідчить про те, що арешт, накладений державним виконавцем на грошові кошти боржника, які містяться на рахунку, відкритому в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (відповідно до постанови про арешт коштів боржника ВП№49487295 від 08.02.2016), фактично, не був реалізований внаслідок неналежного виконання державним виконавцем своїх обов'язків.

Відповідно до п. 2 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі виконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.

Суд зазначає, що рухоме майно (наприклад, офісна, комп'ютерна техніка, меблі, тощо) обліковується на балансі підприємства, та копія відповідного балансу державний виконавець може отримати у відповідному державному органі.

Таким чином, з'ясувавши наявність у боржника рухомого майна, державний виконавець може звернути на нього стягнення з метою виконання рішення суду.

Матеріали виконавчого провадження ВП№49487295 не містять доказів звернення державного виконавця із запитами до відповідних державних органів щодо перевірки наявності майна боржника за даними балансу.

Відповідно до п.п. 31, 32 п. 4 Положення Про Держану службу України з питань праці Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює у передбачених законодавством випадках реєстрацію великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, веде їх облік та визначає порядок проведення державного технічного огляду таких засобів; декларацій безпеки об'єктів підвищеної небезпеки; гірничих відводів на розробку родовищ місцевого значення; веде облік підіймальних споруд (вантажопідіймальних кранів та машин, ліфтів, ескалаторів, канатних доріг, підйомників, фунікулерів тощо), парових та водогрійних котлів, посудин, що працюють під тиском, трубопроводів пари та гарячої води, атракціонів, об'єктів нафтогазового комплексу та інших об'єктів.

Матеріали виконавчого провадження ВП№49487295 не містять доказів звернення державного виконавця до Державної служби України з питань праці щодо виявлення за боржником зареєстрованих великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, підіймальних споруд, парових та водогрійних котлів, посудин, що працюють під тиском, трубопроводів пари та гарячої води, атракціонів, об'єктів нафтогазового комплексу та інших об'єктів.

Крім того, матеріали виконавчого провадження ВП№49487295 не містять доказів звернення державного виконавця до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) щодо виявлення зареєстрованих до 31.12.2012 за боржником земельних ділянок (з 01.01.2013 територіальні органи Держгеокадастру позбавлені повноважень реєстрації прав власності та користування земельними ділянками).

Так, відповідно до п.п. 17 п. 4 Положення Про Державне агентство земельних ресурсів України Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію земельних ділянок та державну реєстрацію права власності, права користування земельними ділянками (сервітут), права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Водночас, відповідно до Указу Президента України «Про внесення зміни до положення Про Державне агентство земельних ресурсів України», який набрав чинності з 01.01.2013, п.п. 17 п. 4 Положення Про Державне агентство земельних ресурсів України було викладено у новій редакції, зокрема, Держземагентство України здійснює державну реєстрацію земельних ділянок та обмежень у їх використанні.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади» від 10.09.2014 № 442 утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 01.01.2013) організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Таким чином, з 01.01.2013 територіальні органи Держгеокадастру позбавлені повноважень реєстрації прав власності та користування земельними ділянками, однак здійснюють реєстрацію земельних ділянок та обмежень у їх використанні.

Тобто за Держземагентством залишилася функція державної реєстрації самої земельної ділянки, як об'єкта нерухомості в Державному земельному кадастрі. У свою чергу Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію прав на земельні ділянки.

У п.п. 2, 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання, пов'язані із запровадженням нової системи реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 08.02.2013 № 01-06/319/2013 зазначено, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав передбачено проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, інших речових прав за заявочним принципом шляхом подання уповноваженому суб'єкту відповідної заяви про державну реєстрацію, форму і вимоги до якої встановлює Міністерство юстиції України (частина четверта статті 15 Закону, пункт 7 Порядку державної реєстрації).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При цьому частиною четвертою статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Чинним законодавством України не передбачено доступу органів державної реєстрації речових прав до баз даних органів Державного земельного кадастру, а лише встановлено механізм взаємодії цих органів з метою обміну відповідною інформацією.

Отже, в умовах встановлення нової системи державної реєстрації речових прав при необхідності з'ясування фактичних даних щодо прав власності, інших речових прав та їх обтяжень доцільно одночасно звертатися і до органів земельних ресурсів, і до підприємств бюро технічної інвентаризації з урахуванням їх компетенції та змісту даних, що з'ясовуються.

Суд зазначає, що зважаючи на викладене та беручи до уваги, що інформація, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не поповнюється автоматично (а лише за заявочним принципом), зокрема, відомостями щодо права власності на земельні ділянки, яке зареєстроване до 01.01.2013, з метою виявлення земельних ділянок, зареєстрованих за боржником на праві власності до 01.01.2013, державному виконавцю слід звертатися до відповідних органів земельних ресурсів, а саме до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Як встановлено судом, матеріали виконавчого провадження ВП№49487295 не містять доказів звернення державного виконавця до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) щодо виявлення зареєстрованих до 31.12.2012 за боржником земельних ділянок.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не були вчинені всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», щодо ефективного та своєчасного виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 у справі № 910/6379/14, у зв'язку з чим суд визнає обґрунтованою скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в частині визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295 від 30.06.2017.

Що стосується вимог скаржника про визнання дій державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо прийняття постанови від 30.06.2017 ВП№49487295 про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними, суд зазначає таке.

Згідно з п. 9.1, 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, зважаючи на положення п.п. 9.1, 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» та те, що дії державного виконавця мають форму конкретного процесуального документу - постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295 від 30.06.2017 (оскаржуваної постанови), суд дійшов висновку, що належним способом захисту в даному випадку є визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295 від 30.06.2017 недійсною.

Саме такий спосіб захисту є ефективним, так як спрямований на реальне відновлення порушеного права, водночас, такий спосіб захисту як визнання дій державного виконавця неправомірними, в даному випадку, не може поновити порушені права скаржника, так як такі дії були реалізовані у формі постанови, а тому саме остання підлягає оскарженню (за аналогією оскарженню підлягає судове рішення, а не дії судді щодо винесення останнього).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на дії (рішення) Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/6379/14 (щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295 від 30.06.2017), а саме щодо визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295 від 30.06.2017.

Керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на дії (рішення) Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/6379/14 задовольнити частково.

2. Визнати недійсною постанову Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49487295 від 30.06.2017.

3 В іншій частині скарги відмовити.

Суддя І.М. Отрош