Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" листопада 2017 р. Справа № 906/454/17.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Сікорської Н.А., розглянувши заяву Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" про відстрочку виконання рішення

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

До: Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство"

про стягнення 289156,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 15.08.2017, яке залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 стягнуто з Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" 288979,70 грн. заборгованості та 4334,70 грн. судового збору.

23.10.2017 до господарського суду надійшла заява Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" від 17.10.2017 про відстрочку виконання рішення у справі № 906/454/17 до 01.02.2018 (а.с. 25-27 т.2).

Ухвалою господарського суду від 24.10.2017 вищевказану заяву прийнято до розгляду та призначено засідання на 02.11.2017.

Ухвалою від 02.11.2017 суд відклав розгляд заяви ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" про відстрочку виконання рішення на 28.11.2017.

Стягувач - ПАТ "Українська залізниця" повноважного представника в судове засідання не направив. Про час та місце розгляду заяви про розстрочку виконання рішення був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 53,55 т.2).

Заявник - ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду заяви про розстрочку виконання рішення був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 54,56 т.2).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності подані докази, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" про відстрочку виконання рішення з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 129 -1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження"

Положеннями частин 1, 2 ст. 121 ГПК України передбачено, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд за власною ініціативою, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи, у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, може змінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

У заяві про відстрочку виконання судового рішення заявник просить відстрочити виконання рішення суду від 15.08.2017 у справі № 906/454/17 до 01.02.2018.

Вищевказана заява мотивована тяжким фінансовим становищем боржника, що утруднює виконання рішення суду. Боржник вказує, що сума заявлена до стягнення є досить значною і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності відповідача та його неплатоспроможності.

Зазначає, що щодо боржника існує ряд судових рішень про стягнення заборгованості на користь інших юридичних осіб. Загальна сума заборгованості підприємства боржника за рішеннями суду в цілому становить 1893054,53 грн.

Крім того зауважує, що підприємство боржника внаслідок затримки вагонів з товаром не виконує належним чином контрактів, укладених з контрагентами на поставку лісопродукції, що призводить до того що підприємство несе збитки за несвоєчасне виконання умов контрактів.

На думку боржника примусове виконання рішення суду призведе до збільшення збитків ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство " на суму виконавчого збору, арешту коштів на банківських рахунках підприємства та може завдати негативних наслідків у вигляді неможливості сплати податків, виконання державних чи міжнародних контрактів по поставці деревини іноземним контрагентам, що може призвести до призупинення діяльності суб'єкта господарювання та подальшого банкрутства підприємства.

Вважає, що відстрочка рішення шляхом перенесення виконання рішення суду до 01.02.2018 року може завадити негативним наслідкам для підприємства боржника.

Слід зазначити, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. за № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Відповідно до п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. за № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Так, в силу приписів ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд зазначає, що заявником в підтвердження обставин, викладених у заяві про відстрочку виконання рішення, подано лише копії судових рішень та виписок з ЄДРСР про стягнення з боржника на користь інших юридичних осіб існуючої заборгованості.

Проте суд вважає, що подані заявником докази, а саме судові рішення не свідчать про неможливість або ускладнення виконання рішення у визначений строк.

Твердження боржника про складне фінансове становище, що спричинене тяжкою економічною ситуацією в країні, не може бути прийнято до уваги, оскільки важка економічна ситуація носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

Крім того заявником не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства.

Водночас суд зауважує, що заборгованість відповідача перед іншими контрагентами не є доказом винятковості обставин, що дають підставу для відстрочки виконання рішення суду, оскільки згідно положень статті 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Дане стосується і заборгованості підприємства перед працівниками.

Наявність зобов'язань ДП "Новоград-Волинське дослідне лісомисливське господарство" перед іншими контрагентами та наявність інших боргових зобов'язань, не звільняє останнє від виконання рішення суду, та не є виключною підставою для відстрочки його виконання.

Доказів наявності ознак банкрутства господарюючого суб'єкта заявником не надано .

Надаючи оцінку обставинам, на які заявник посилається в заяві про відстрочку виконання рішення суду, суд зазначає, що останні вказують лише на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду. Також заявником не надано доказів на підтвердження того, що виконання рішення стане можливим для боржника за умови його відстрочення.

До того ж суд зауважує, що відповідно до листа стягувача від 01.11.2017 наказ № 906/454/17 до виконання не пред'явлено.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує виконання остаточних, обов'язкових судових рішень (на відміну від виконання рішень, що можуть оскаржуватись у судах вищої інстанції) (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ouzounis and Others v. Greece, (Узуніс проти Греції), § 21). Право на виконання рішень, винесених судом, є невід'ємною частиною права на суд (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 у справі №38773/05 (Савіцький проти України) зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що заява ДП "Новоград-Волинське дослідне лісомисливське господарство" про відстрочку виконання рішення суду є безпідставною, необґрунтованою та належними та допустимими доказами не доведеною, тому суд відмовляє в задоволенні останньої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити з задоволенні заяви ДП "Новоград-Волинське дослідне лісомисливське господарство" про відстрочку виконання рішення.

Суддя ОСОБА_1

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з повід.)