УХВАЛА

22.11.2017Справа № 910/18919/13

За заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білбудінвест"

про збільшення вимог в межах справи про банкрутство про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

У межах розгляду справи № 910/18919/13

За заявою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білбудінвест"

(ідентифікаційний код 33077824)

про визнання банкрутом

Суддя Івченко А.М.

Представники:

заявник: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заявник звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника, оскільки останній неспроможний сплатити борг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.13 порушено провадження у справі № 910/18919/13 та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Ухвалою попереднього засідання від 11.02.14 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 95.555.492, 14 грн.

Постановою господарського суду міста Києва від 10.06.14 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Загороднього О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.16, зокрема, замінено ліквідатора боржника на арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. та продовжено його повноваження на шість місяців, тобто до 12.07.16.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.16 продовжено строк ліквідаційної процедури у справі № 910/18919/13 та повноваження ліквідатора боржника на шість місяців, тобто до 17.05.17.

01.12.16 від ОСОБА_1 надійшла заява з грошовими вимогами до боржника на суму 133.726, 08 грн.

21.12.16 від ліквідатора боржника надійшло повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника на суму 133.726, 08 грн.

Враховуючи викладене вище, розгляд справи призначено на 07.02.17.

27.01.17 від ОСОБА_1 надійшли уточнення до заявлених грошових вимог до боржника на суму 149.458, 56 грн.

07.02.17 ліквідатора боржника надійшло повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника на суму 149.458, 56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 відмовлено ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) у визнанні кредитором до товариства з обмеженою відповідальністю "Білбудінвест" (ідентифікаційний код 33077824) на суму 149.458, 56 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 скасовано, справу №910/18919/13 передано на новий розгляд грошових вимог ОСОБА_1, заявлених у ліквідаційній процедурі на суму 149 458,56 грн.

Розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №05-23/2849 від 13.10.2017, справу №910/18919/13 передано на новий розгляд судді Івченко А.М. в частині розгляду грошових вимог ОСОБА_1 заявлених у ліквідаційній процедурі на суму 149 458,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 прийнято справу № 910/18919/13 в частині розгляду грошових вимог ОСОБА_1 заявлених у ліквідаційній процедурі на суму 149 458,56 грн. до свого провадження; зобов'язано учасників провадження у справі надати суду до 01.11.2017 письмові обґрунтовані пояснення з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 03.10.2017; призначено розгляд справи на 22.11.17.

20.11.2017 від ліквідатора банкрута надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 22.11.2017 з'явився ОСОБА_1

Судом розглянуто клопотання ліквідатора банкрута про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливість з'явитися у судове засідання 22.11.2017 через розгляд справи №11/14б-03/3-06/11 у справі про банкрутство ВАТ «Ірпінський комбінат «Перемога», яку призначено на цей самий час.

Однак, в матеріалах справи наявна довіреність від 15.09.2016, яка дійсна до 31.12.2017 року включно, видана ліквідатором банкрута, якою Товариство з обмеженою відповідальністю «Білбудінвест» в особі ліквідатора банкрута Кучака Ю.Ф. уповноважує Карасюка О.В. здійснювати та/або виконувати усі необхідні дії, пов'язані з представництвом інтересів Товариства в місцевих загальних, господарських судах. Доказів неможливості явки в судове засідання представника ліквідатора банкрута до клопотання не подано.

ОСОБА_1 заперечив щодо клопотання про відкладення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, суд ухвалив відмовити у задоволені клопотання ліквідатора банкрута про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_1 надав пояснення щодо заяви від 01.12.2016 про збільшення вимог в рамках справи про банкрутство про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та заяви про збільшення вимог, вказаних у заяві від 01.12.2016, просив суд її задовольнити.

Судом розглянуто заяву ОСОБА_1 від 01.12.2016 про збільшення вимог в рамках справи про банкрутство про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та заяву про збільшення вимог, вказаних у заяві від 01.12.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою попереднього засідання від 21.01.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 95 555 492, 14 грн., зокрема, визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 на суму 56 562, 01 грн. у другу чергу; постановою місцевого господарського суду від 10.06.2014 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Загороднього О.М., якого замінено на арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. ухвалою суду від 12.01.2016; ухвалою суду від 17.11.2016 продовжено строк ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора Кучака Ю.Ф. на шість місяців до 17.05.2017.

01.12.2016 до місцевого господарського суду надійшла заява від ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника на суму 133 726, 08 грн., а 27.01.2017 - заява про збільшення заявлених грошових вимог до боржника до 149 458, 56 грн., обґрунтовані затримкою у виплаті йому середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2015 по 20.01.2017.

Подана заява обґрунтована тим, що 19.05.2015 ухвалою Господарського суду міста Києва вимоги ОСОБА_1 було визнано на 192 381,25 грн. та включено до реєстру вимог кредиторів в першу чергу. Однак, станом на час подання заяви про збільшення вимог, розрахунок боржника із заявником не проведено.

У поданих поясненнях ліквідатор банкрута заперечив щодо заяв про збільшення вимог виходили з того, що в силу частини 1 статті 38 Закону про банкрутство, в ліквідаційній процедурі не виникають жодні додаткові зобов'язання, в тому числі і з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, слід зазначити наступне.

Частинами 2, 4 статті 23 Закону про банкрутство кредиторам за вимогами щодо виплати заробітної плати надано право звернення з грошовими вимогами до боржника у процедурі розпорядження майном та визначено, що на зазначені вимоги не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, який вводиться з моменту порушення справи про банкрутство.

Статтею 38 Закону про банкрутство визначено наслідки введення ліквідаційної процедури щодо боржника, а зокрема: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Отже, законодавець допускає ведення боржником господарської діяльності у ліквідаційній процедурі завершенням технологічного випуску продукції, що передбачає оплату праці працівників, які задіяні в завершенні виготовлення такої продукції.

Норма закону про те, що в боржника не виникає жодних додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів, повинна застосовуватися у системному зв'язку з визначенням термінів згідно статті 1 Закону про банкрутство. Так, абзацом 5 частини 1 статті 1 цього Закону "грошове зобов'язання" визначено як зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Отже, виникнення зобов'язань щодо виплати заробітної плати (середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку), належить до понятійного апарату "грошові зобов'язання" згідно Закону про банкрутство як таке, що виникає на інших підставах - з норм трудового законодавства.

Разом з тим, таке зобов'язання не можна тлумачити, як "додаткове", що виникає у ліквідаційній процедурі боржника, якщо воно виникло у процедурі розпорядження майном конкретного боржника, як основне.

З правовою позицією про те, що порушення процедури банкрутства роботодавця (незалежно від стадії банкрутства, в якій перебуває боржник) не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку виплати середнього заробітку звільненому працівникові згідно статті 117 КЗпП України погоджується Верховний Суд України у Постановах від 02.07.2014 у справі №6-76цс14 та від 15.08.2012 у справі №6-14402св12.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 3 статті 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі №6-139цс12 роз'яснено про застосування статті 117 КЗпП України таким чином: "За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку".

Отже, право на працю, складовою частиною якого є право на заробітну плату, є одним з основоположних прав людини, гарантованих Конституцією України, яке не може бути обмежене при прийнятті нових законів, або внесенні змін до вже діючих законів. Оскільки положеннями статті 117 КЗпП України передбачено право на отримання середнього заробітку за весь час затримки належних звільненому працівникові сум по день фактичного розрахунку, то право на їх отримання, як складової частини заробітної плати, структурно віднесеної до Розділу VІІ "Оплата праці" зазначеного Кодексу, не може бути обмежено змінами до Закону про банкрутство, які набрали чинності з 19.01.2013 (Закон України №4212-VІ від 22.12.2011).

Згідно з частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п.7 ч.1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно із наданим розрахунком ОСОБА_1, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку який відповідач зобов'язаний сплатити на користь заявника, складає з 20.05.2015 по 20.01.2017 - 149 458,56 грн. (середній місячний заробіток 7 866,24 грн.).

За змістом ст. 1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Частинами 1, 3, 6, 8 ст. 23 Закону про банкрутство передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Заява кредитора має містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; ім'я або найменування боржника, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); ім'я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені); виклад обставин, які підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування; відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог; перелік документів, які додаються до заяви, а також докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна та документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду, за наслідками розгляду яких господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Отже, правомірність та обґрунтованість грошових вимог кредитора до боржника визначає господарський суд незалежно від того чи визнавались ці вимоги боржником разом з розпорядником майна, чи ні.

Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 2 ст. 34 та ч. 2 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч. 1 ст. 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник, або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У силу ст. 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власниками або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа організація повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За структурою стаття 117 КЗпП України, якою визначено підстави виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відноситься до розділу VII "Оплата праці" вказаного Кодексу.

Таким чином, затримка розрахунку при звільненні за своєю природою пов'язана з трудовими відносинами та відноситься до структури заробітної плати.

Вказана позиція кореспондується з рішенням Верховного Суду України, який дійшов висновку, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом України про банкрутство (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі № 6-139цс12).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь які фактичні обставини, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки і не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, а є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення».

У ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у наступному порядку:

1) у першу чергу задовольняються:

вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;

вимоги кредиторів за договорами страхування;

витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі:

витрати на оплату судового збору;

витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство, введення процедури санації, визнання боржника банкрутом;

витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута;

витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною;

вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому;

вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією боржника або ліквідатора банкрута;

витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута;

витрати Гарантійного фонду виконання зобов'язань за складськими документами на зерно, пов'язані з набуттям ним права регресної вимоги щодо зернового складу, - у розмірі всієї виплаченої ним суми відшкодування вартості зерна;

2) у другу чергу задовольняються:

вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються:

вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів);

вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються:

вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника;

5) у п'яту чергу задовольняються:

вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

вимоги щодо виплати додаткової грошової винагороди керуючому санацією або ліквідатору у частині 5 відсотків обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів, майна, майнових прав), які на дату порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб;

вимоги щодо виплати додаткової грошової винагороди керуючому санацією або ліквідатору у частині 3 відсотків обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів, які підлягають позачерговому задоволенню та віднесені до конкурсних згідно з цим Законом;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасника судового процесу суд вважає за необхідне визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1 на суму 149 458,56 грн. та включити їх у першу чергу задоволення вимог кредиторів.

Керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 від 01.12.2016 з урахуванням заяви від 27.01.2017 задовольнити.

2. Визнати додаткові грошові вимоги ОСОБА_1 у справі № 910/18919/13 по відношенню до боржника у розмірі 149 458,56 грн. та включити їх у першу чергу задоволення вимог кредиторів. Судом визначено зазначену суму без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

3. Зобов'язати ліквідатора банкрута внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Білбудінвест».

4. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Ухвала набирає законної сили з моменту винесення.

Суддя А.М.Івченко