ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р.Справа № 916/515/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.О. Будішевської, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: О.В. Процук

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином

від відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області

на рішення господарського суду Одеської області від 18.04.2017 року

у справі №916/515/17

за позовом Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області

до Чорноморського головного морського агентства Інфлот

про стягнення 3738,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року Управління Пенсійного фонду України звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Чорноморського головного морського агентства Інфлот про відшкодування збитків у розмірі 3738,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наданням відповідачем недостовірних даних щодо заробітної плати ОСОБА_2, що призвело до надмірно виплаченої пенсії у сумі 3738,88 грн., яка підлягає відшкодуванню позивачу на підставі ст. 1166 ЦК України, ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У відзиві на позов, відповідач зазначив про його необґрунтованість та безпідставність.

Ухвалою суду першої інстанції від 04.04.2017 року змінено найменування позивача на Херсонське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.04.2017 року (суддя Петренко Н.Д.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 10.05.2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач 26.05.2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) апеляційну скаргу повернуто скаржнику без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України (подання апеляційної скарги із пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження без клопотання про його поновлення).

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2017 року ухвалу суду апеляційної інстанції від 06.06.2017 року скасовано, справу направлено до Одеського апеляційного господарського суду для вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги до провадження.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 23.10.2017 року (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Будішевська Л.О., Таран С.В.) скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив про її безпідставність, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

З 29.09.1999 року ОСОБА_2 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Херсоні та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

ОСОБА_2 працював у Чорноморському головному морському агентстві Інфлот на посаді водія та згідно наказу від 05.09.2007 року №189 звільнений із займаної посади за власним бажанням (а.с. 37).

Пенсію ОСОБА_2 призначено на підставі довідки про заробітну плату від 25.10.1999 року №б/н за період 01.10.1997 року по 30.09.1999 року відповідно ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування №1056, якою встановлено, що за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв (а.с. 11).

Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі міста ОСОБА_1 проведено зустрічну перевірку достовірності видачі означеної довідки. У ході якої виявлені розбіжності в заробітній платі, вказаній в довідці та особовими рахунками, які знаходяться на підприємстві, про що складено акт № 538/1 від 21.08.2014 року (а.с. 13-15).

В означеному акті вказано, що розбіжності виникли у результаті змін в довідках та розрахунках, які враховуються при нарахуванні заробітної плати для призначення пенсії: винагорода за результатами роботи 31 рік (13-та заробітна плата) і винагорода за вислугу років (14-та заробітна плата), які враховувались як 1/12 частина в розрахунковий місяць. Зазначені зміни у розмірі та змісті довідок про заробітну плату претендентів на отримання пенсії, а також видів і сум заробітку, які мали міститись у довідках у 2014 році порівняно з 1999 роком виникли в результаті змін та вимог законодавства України про пенсійне забезпечення, яке змінювалось та доповнювалось протягом 1999-2014 років.

Згідно скорегованої довідки про заробітну плату № 569 від 21.08.2014 року, виданої Чорноморським головним морським агентством Інфлот (а.с. 16) проведено коригування розміру пенсії, внаслідок чого встановлено факт надмірно виплаченої пенсії в розмірі 4629,58 грн., що підтверджується листом Управління координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 11.08.2015 року (а.с. 23).

Так, частина переплати на суму 890,70 грн. утримана позивачем з пенсіонера, а залишок у розмірі 3738,88 грн. не отримано, оскільки 30.07.2015 року ОСОБА_2 помер, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть від 31.07.2015 року.

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Херсоні надсилались Чорноморському головному морському агенству "Інфлот" листи від 25.12.2015 року № 33138/05, від 29.01.2016 року № 2308/05, від 23.03.2016 року №7323/05 щодо повернення пенсійних коштів, які залишились поза увагою відповідача, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, позивач послався на ст. 1166 ЦК України, ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За твердженням відповідача, розбіжності щодо сум заробітку для обчислення пенсії у довідках від 25.10.1999 року б/н та 21.08.2014 року № 569 пояснюються різними за змістом вимогами законодавства України стосовно видів оплати праці, які враховувалися при обчисленні пенсії у 1999 та 2014 роках, різними за змістом визначеннями сум заробітної плати, які включалися у довідки для обчислення пенсії у 1999 та 2014 роках та різними формами довідок про заробіток для обчислення пенсії, які були встановлені у 1999 та 2014 роках.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

У 1999р. питання пенсійного забезпечення регулювалось Переліком видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної плати для призначення пенсій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 1998р. №697. Даний перелік не містив винагород за рік та вислугу років.

Документом, який визначав склад коштів, які включалися до фонду оплати праці у 1999р. була Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Міністерства статистики України від 11 грудня 1995р. №323, згідно п.п. 2.35, 2.36 якої винагорода за підсумками роботи за рік та винагорода за вислугу років у якості заохочувальних та компенсаційних витрат входили до складу заробітної плати. Тому зазначені винагороди включені до змісту довідки від 25.10.1999р.

Крім того, форма довідки про заробіток для обчислення пенсії від 25.10.1999р. повністю відповідала встановленій формі такої довідки у 1999 році, яка згідно змісту її останнього абзацу не включала до складу заробітної плати лише виплати одноразового характеру.

Відповідно до ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій, діючої станом на 25.10.1999р. передбачено, що у заробіток для обчислення пенсій включається всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати правці (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога тощо), перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В силу ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, відносяться: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Разом з тим, для настання деліктної відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому вимога про відшкодування збитків (шкоди) може бути пред'явлена виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Позивачем не доведено належними та допустимим доказами у розумінні ст. 34 ГПК України порушення відповідачем діючого та той час законодавства при видачі довідки б/н від 25 жовтня 1999р. про заробітну плату ОСОБА_2 у період з 1 жовтня 1997р. по 30 вересня 1999р., які б призвели до недостовірності форми та змісту довідки, на підставі якої призначена пенсія ОСОБА_2

Зміни в законодавстві про пенсійне забезпечення протягом 1999-2014 років, яким позивач скористався для визначення нібито надмірно сплаченої ОСОБА_2 пенсії у сумі 3738,88 грн. не можуть бути підставою для стягнення зазначеної суми, як з пенсіонера та його спадкоємців, так і з відповідача у справі.

Відсутність вини відповідача виключає можливість настання деліктної відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладеного, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у даному випадку не відшкодовується скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 18.04.2017 року у справі №916/515/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 24.11.2017 року

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран