УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27.11.2017Справа № 910/21045/17

Суддя Спичак О.М., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до 1. Приватного підприємства «Сансет»

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

про визнання недійсним договорів купівлі-продажу корпоративних прав, визнання недійсними рішень загальних зборів засновника, скасування реєстраційних записів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства «Сансет», ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 30.12.2015, укладеного від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 09.04.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 05.07.2017, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- визнання недійсним рішення засновника (власника) № 2 ПП «Сансет» від 12.01.2016;

- визнання недійсним рішення № 3 засновника (власника) ПП «Сансет» від 09.04.2016;

- визнання недійсним рішення № 1 засновників (власника) ПП «Сансет» від 01.08.2017;

- припинити корпоративні права засновника ПП «Сансет» ОСОБА_2;

- припинити корпоративні права засновника ПП «Сансет» ОСОБА_3;

- припинити корпоративні права засновника ПП «Сансет» ОСОБА_4.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 30.12.2015, укладеного від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 09.04.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 05.07.2016, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то судом зазначається наступне.

За приписами ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Перелік справ, підвідомчих господарським судам, визначено ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, зокрема ними є: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Зі змісту частини першої статті 167 Господарського кодексу України вбачається, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (частина третя цієї ж статті).

Пунктом 1.7 Постанови № 4 від 25.02.2016 пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін: спори про визнання права власності на акції, спори щодо укладення, розірвання, зміни, виконання, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій, та спори щодо інших правочинів з акціями, крім спорів, пов'язаних з порушенням переважного права акціонерів на придбання акцій; спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю про право власності на частку.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 12 ГПК; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Враховуючи ту обставину, що позивачем та відповідачами-2,3,4 у справі є фізичні особи, які не набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а також, що спір не містить ознак корпоративного спору, з огляду на зміст статей 1, 12, 21 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 30.12.2015, укладеного від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 09.04.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Сансет» від 05.07.2016, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не підлягають розгляду у господарському суді.

Відповідно до ч. 3 статті 58 Господарського процесуального кодексу України, не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зазначене узгоджується з викладеним в п. 3.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 положеннями, згідно яких якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

З огляду на те, що позивачем було порушено правила об'єднання вимог, то позовна заява підлягає поверненню позивачу без розгляду.

Крім того, стаття 57 ГПК України встановлює перелік документів, які додаються до позовної заяви. Зокрема, відповідно до пункту 2 цієї статті, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

За приписами ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Абзацом 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 передбачено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв'язку є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

За змістом п.61 Правил надання поштового зв'язку, затверджених Постановою №270 від 05.03.2009 Кабінету Міністрів України, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

За таких обставин належним доказом надіслання копії позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу є опис вкладення відправленої поштової кореспонденції, засвідчений підписом працівника відділення поштового зв'язку та відбитком календарного штемпеля цього відділення, а також розрахунковий документ поштової установи.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

В якості доказів надсилання відповідачам копії, поданої до Господарського суду міста Києва, позовної заяви та доданих до неї документів позивачем надано фіскальні чеки поштової установи від 24.11.2017 та описи вкладення у цінний лист від 24.11.2017, відповідно до яких відповідачам надіслано: « 1. Позовна заява ОСОБА_1; 2. додатки », проте, не зазначено, які саме додатки надіслані відповідачам, що не дає суду можливості пересвідчитись в тому, що відповідачам були надіслані саме додані до позовної заяви документи.

Відповідно до частини 7 п. 3.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами України" від 26.12.2011 № 18, у разі коли до позовної заяви додано докази надсилання відповідачеві копії лише самої заяви, але відсутні докази надсилання йому копій доданих до неї документів, така заява підлягає поверненню на загальних підставах згідно з пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів.

Повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до Господарського суду в загальному порядку, після усунення вказаних недоліків.

Керуючись п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами повернути позивачу без розгляду.

Суддя Спичак О.М