ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017р. Справа № 917/1660/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук

до Департаменту освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, вул. Лейтенанта Покладова, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 32984,55 грн.

Суддя Семчук О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 10-74/1942 від 15.02.2017р.);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 26.10.2017р. до 11 год. 00 хв. 29.11.2017р.

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі - позивач/ПАТ "Полтаваобленерго") звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Департаменту освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (далі - відповідач/ Департамент освіти) про стягнення 32984,55 грн., з яких 3303 грн. 82 коп. пеня, 27621 грн. 42 коп. інфляційні, 2059 грн. 31 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 85 від 01.02.2009р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.10.2017р. порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 26.10.2017р.

В судовому засіданні 26.10.2017р. судом оголошено перерву до 11 год. 00 хв. 29.11.2017р.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що позивач у позові безпідставно посилається на умови договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 85 від 01.02.2009р., оскільки у спірний період відносини між сторонами були врегульовані щорічними договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти. Також відповідач, посилаючись на те, що він є неприбутковою бюджетною установою, просить суд зменшити розмір пені на 95% від суми, яку просить стягнути позивач.

В судовому засіданні 29.11.2017р. представник позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Відповідач листом від 16.11.2017р. (вх. № 14121) просив суд розглянути справу без участі в судовому засіданні його представника.

В судовому засіданні 29.11.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2009р. між ПАТ «Полтаваобленерго» (теплопостачальна організація за договором) та Управлінням освіти Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (споживач за договором) було укладено договір № 85 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір). 09.11.2016р. у зв'язку зі зміною назви споживача на Департамент освіти Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було укладено додаткову угоду № 2 до даного договору.

Відповідно до п. 1.1 договору теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами га здійснювати інші платежі у строки та на умовах, передбачених договором і додатками до нього.

Так, пунктом 1.2 договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та діючого законодавства України.

У відповідності до ст. 16. Закону України «Про теплопостачання» - встановлення тарифів на теплову енергію суб'єктам природних монополій у сфері теплопостачання відноситься до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Додатком № 2 до договору встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної споживачу за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання договору, а п. 3 додатку № 3 до договору встановлено тариф на момент укладення договору, можливість його зміни і повідомлення про це споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 "Правил користування тепловою енергією" (далі - Правила) затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007р., п. 2.2.2 договору та додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до договору.

На підставі п. 23 Правил, розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку, згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 2 додатку № 4 до договору передбачено, що споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає показники до 25 числа календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює "Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку" та надає її теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та "Акта про обсяги спожитої Споживачем теплової енергії".

Згідно п. 1 Додатку № 4 до договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку № 2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Крім договору про постачання теплової енергії в гарячій воді, на виконання вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» між сторонами щорічно укладався договір про закупівлю теплової енергії в гарячій воді.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені договором строки.

Викладене позивач підтверджує виставленими відповідачу рахунками на оплату отриманих послуг та реєстрами отримання рахунків.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3303,82 грн. пені, 27621,42 грн. інфляційних та 2059,31 грн. 3% річних (детальні розрахунки в матеріалах справи).

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що позивач у позові безпідставно посилається на умови договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 85 від 01.02.2009р., оскільки у спірний період відносини між сторонами були врегульовані щорічними договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти, умовами яких не встановлено кінцевий термін здійснення оплати за отриману теплову енергію, а також не передбачено ні вид, ні розмір неустойки за прострочення оплати. Також в обгрунтування заперечень відповідач посилається на те, що оплати здійснювалися ним у відповідності до бюджетних призначень і на даний час заборгованість за теплову енергію відсутня.

На підтвердження заперечень відповідачем надано копії платіжних доручень, що свідчать про здійснення оплат відповідачем за теплову енергію, а також копії договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді № 85/6 від 09.03.2016р. та № 85/7 від 24.03.2017р.

Суд не приймає до уваги вказані заперечення відповідача, оскільки в п. 11.2 вищевказаних договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді сторони погодили, що умови постачання теплової енергії, не передбачені цими договорами, регулюються між сторонами чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією та договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.02.2009р. № 85 з усіма додатками. Тобто, позивач в обґрунтування позову правомірно посилається на умови договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.02.2009р. № 85 і додатків до нього.

Щодо посилання відповідача на те, що оплати здійснювалися ним за наявності бюджетного фінансування, то частина 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Пунктом 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17).

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 11/446.

а підтвердження своїх запереченьН Також відповідач, посилаючись на те, що він є неприбутковою бюджетною установою, просить суд зменшити розмір пені на 95% від суми, яку просить стягнути позивач. Заперечень щодо сум та періодів нарахування пені, річних та інфляційних від відповідача не надходило.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем сплата відповідачем за отриману теплову енергію в інші, ніж визначені договором терміни.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно п. 4.2.2. договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі п. 4.2.2. договору та ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача:

- 3303 грн. 82 коп. пені за прострочення зобов'язань за грудень 2016р., січень - травень 2017р. за загальний період з 13.01.2017р. по 24.05.2017р.;

- 2059 грн. 31 коп. 3% річних за прострочення зобов'язань за жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, листопад 2015 року - квітень 2016 року, грудень 2016 року - березень 2017 року, травень 2017 року, за загальний період з 13.11.2014р. по 24.05.2017р.;

- 27 621 грн. 42 коп. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за жовтень 2014 року - січень 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановив його правильність.

Таким чином, позов в частині стягнення 2059,31 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Також судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та встановлено, що позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не враховано п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно якого, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зокрема, при нарахуванні інфляційних втрат на прострочені оплати позивачем нараховуються інфляційні починаючи з місяця, в якому мала бути здійснена оплата, тоді як нарахування можливо здійснювати лише з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

З врахуванням викладеного, стягненню підлягають інфляційні нарахування в сумі 17766 грн. 12 коп.

Відповідач у відзиві просить зменшити розмір пені на 95%.

Згідно п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст. 43 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, який є бюджетною неприбутковою установою, а також те, що причиною несвоєчасної оплати зобов'язань за договором стало несвоєчасне фінансове забезпечення з Державного бюджету, приймаючи до уваги відсутність основної заборгованості за договором, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 50%.

Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок пені є правильним.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 1651,91 грн. (3303,82 - 50%). В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (вул. Лейтенанта Покладова, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39600; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, 39601; ) 1651 грн. 91 коп. пені, 17766 грн. 12 коп. інфляційних нарахувань, 2059 грн. 31 коп. 3% річних, 1121 грн. 94 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.11.2017року

Суддя О.С. Семчук