КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Справа№ 911/1726/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Тіщенко А.І. - представник;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 17.08.2017р.

у справі № 911/1726/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Медичне науково-виробниче об'єднання "Біокон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

про стягнення 312 675,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.08.2017 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду Київської області скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017, у складі судової колегії головуючий суддя Тищенко А.І., суддів: Михальської Ю.Б., Майданевича А.Г., апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" була прийнята до провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні за участю представників сторін на 02.11.2017р.

Розпорядженням Керівника апарату від 02.11.2017р. № 09-53/4288/17, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Михальської Ю.Б., справу № 911/1726/17 передано на автоматичний розподіл.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Майданевича А.Г., Отрюха Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" до провадження, справу призначено до розгляду на 23.11.2017р.

23.11.2017р. у судове засідання представник відповідача не з'явився, у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення особи про час та місце розгляду справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2017 представник відповідача подавав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечення явки уповноваженого представника для участі у судовому засіданні. Ухвалою від 02.11.2017 розгляд справи було відкладено на 23.11.2017р., але представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, виходячи зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський не бачить підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням того, що розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, зокрема ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, а відкладення справи призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи.

За таких обставин справи судова колегія визнала можливим розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, повідомленого належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2017р. прийнято з додержанням норм матеріального та процессуального права та з повним з'ясуванням обставин справи, а тому є законним та обгрутованим.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 04.01.2016 року між Товариством з обмеженою "МНВО "БІОКОН" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" (відповідач) було укладено договір поставки №ВЮ-0091 (далі - Договір).

Згідно з умовами договору позивач (постачальник) зобов'язався передавати у власність відповідачу (покупець) косметичну та іншу продукцію (далі - товар), а відповідач в свою чергу, зобов'язувався приймати й своєчасно здійснювати оплату отриманого товару.

Позивач зазначає, що з моменту укладення договору постачальник постачав покупцю передбачений вказаним договором товар, покупець приймав товар та за умовами вказаного договору (п.3.5. договору, який був викладений у новій редакції відповідно до додаткової угоди №1 від 01.10.2016 року) мав здійснювати оплату поставленого товару на таких умовах: оплата за реалізований у звітний місяць товар здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України до 30 (тридяцятого) числа місяця, наступного за звітним. Покупець зобов'язаний надавати постачальнику звіт про реалізований товар до 10 (десятого) числа наступного за звітним. Звіт про реалізований товар надається покупцем у зазначений вище строк, оформлений належним чином: в письмові формі, за підписом уповноваженої особи, завірений печаткою підприємства. Звіт надається першорядно по факсу та електронним листом, потім надсилається рекомендованим листом на адресу постачальника або особисто надається представнику постачальника.

У разі, якщо звіт про реалізований товар не наданий у строки та способом, визначеним вище, сторони вважають, що весь товар, який був поставлений постачальником та не оплачений покупцем є реалізованим (тобто немає залишків товару) та підлягає оплаті протягом одного банківського дня.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу товар за наведеними в позові видатковими накладними за період з 03.01.2017 року по 06.03.2017 року. Судом досліджено надані позивачем накладні та встановлено, що такі накладні підписані повноважними представниками сторін і містять всі реквізити, достатні для встановлення факту поставки товару та його прийняття покупцем.

Позивач зазначає, що з моменту укладення вказаного договору (додаткової угоди №1 від 01.10.2016р.) покупець надав лише один звіт про реалізований товар за період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року. Надалі, починаючи з січня 2017 року покупець порушував свій обов'язок щодо надання звітів.

Згідно з п.3.5.3. договору у разі, якщо звіт про реалізований товар не наданий у строки та способом, визначеним договором, сторони вважають, що весь товар, який був поставлений постачальником та не оплачений покупцем є реалізованим (тобто немає залишків товару) та підлягає оплаті протягом одного банківського дня, тобто протягом наступного робочого дня після спливу чотирнадцяти календарних днів, за які не був наданий відповідний звіт про реалізований товар.

Також, як зазначає позивач, відповідачем зобов'язання щодо оплати отриманого товару своєчасно та в повному обсязі не виконувались.

Згідно з п.5.8. договору покупець має право повернути нереалізований товар, якщо до спливу строку придатності товару залишилось не менш, як три місяці; а сезонний товар - протягом двох місяців після закінчення сезону, але в будь-якому разі не пізніше 01 листопада.

Позивач зазначає, що покупець (відповідач) виявив бажання повернути всі наявні у нього залишки нереалізованого товару, який був поставлений постачальником: товар було повернуто, що підтверджено накладними на повернення за 11.05.2017 року.

Оскільки відповідач, як покупець, своєчасно та в повному обсязі не оплатив отриманий товару, з врахуванням вартості повернутого товару, прострочена заборгованість відповідача складає 312 675,73 грн.

Крім того, про існування заборгованості покупця (відповідача) перед постачальником свідчить акт звірки розрахунків станом на 28.02.2017 року, підписаний сторонами та скріплений їх печатками (до повернення відповідачем товару в травні 2017 року).

У своїй апеляційнії скарзі відповідач наводить ті ж самі доводи, які містяться у відзиві на позовну заяву. Цим доводам надана належна оцінка судом першої інстанції.

Відповідач вважає, що ненадання до матеріалів справи заявок на замовлення товару не дає змоги встановити обсяги поставок, ціну товару, строки поставки товару та чи дійсно вони відповідають замовленням відповідача.

Однак, відповідні заперечення не спростовують факту поставки та обсягів фактично прийнятих відповідачем поставок згідно з підписаними накладними, тому не звільняють від необхідності оплати отриманого товару.

Відповідач вважає, що видаткові накладні оформлені з порушеннями, не містять відтиску мокрої печатки підприємства, не визначено повноваження посадової особи отримувача, не містяться ПІБ посадової особи, що здійснила прийом, підпис посадової особи постачальника не ідентифікується.

Згідно із вимогами зазначених вище норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" печатка на видатковій накладній не є обов'язковим реквізитом останньої. Норми вищезазначеного закону містять альтернативне посилання на особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, тобто немає обов'язку ідентифікувати дані особистого підпису особи.

Пункт 4.2. договору визначено, що покупець підтверджує, що приймання товару, поставленого за даним договором, здійснюють уповноважені на те особи (представники) покупця й покупець несе повну відповідальність за їхні дії, як за дії, зроблені від імені, на користь, в інтересах та за рахунок підприємства покупця. Покупець може підтвердити повноваження особи представника окремим документом (довіреністю, актом органу юридичної особи тощо). У разі ненадання із боку Покупця окремого документу, покупець підтверджує, що згідно із системою управління господарською діяльністю юридичної особи покупця, будь-яка особа є уповноваженою ним на приймання товару, поставленого за даним договором, якщо підпис даної особи на документах, що підтверджують прийняття товару, скріплений відбитком печатки чи відбитком штампу (складу чи іншої структурної одиниці) підприємства покупця.

Щодо заперечень відповідача стосовно факту поставки товару, судом встановлено, що накладні підписані представниками відповідача за довіреностями. Накладні - це первинні бухгалтерські документи, що підтверджують існування факту здійснення господарської операції. Про прийняття товару за вказаними накладними в т.ч. свідчить наявність підпису представників відповідача, які завірені відбитками спеціальних штампів відповідача. При цьому, за наявності підпису уповноваженої на отримання товару особи та відтиску штампу, такий недолік накладної, як не зазначення посади, не спростовує факту отримання товару. Повноваження всіх представників відповідача, які отримували товар підтверджені довіреностями на отримання ТМЦ, які містять зразки підписів уповноважених осіб.

Крім того, про факт існування господарських відносин сторін за спірним договором та отримання товару, свідчить часткове повернення товару постачальнику (що враховано в розрахунку позову).

Самі лише недоліки в оформленні видаткових накладних не спростовують їх дійсність та факту поставок товару, про підроблення чи фальсифікацію відповідних видаткових накладних відповідачем не заявлено в установленому чинним законодавством порядку до правоохоронних органів.

Таким чином, про виконання постачальником замовлень покупця свідчать факти прийняття покупцем відповідних замовлень, що підтверджується видатковими накладними.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом першої інстанції вірно встановлено заборгованість відповідача в сумі 312 675,73 грн., як заявлено в позовних вимогах.

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлені повно та об'єктивно, доказам по справі надана належна юридична оцінка, відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення Господарського суду Київської області немає.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.-

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" на рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2017р. у справі № 911/1726/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2017р. у справі № 911/1726/17 залишити без змін.

Матріали справи № 911/1726/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.Г. Майданевич

Б.В. Отрюх