ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Справа № 916/336/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),
Грек Б.М., Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року у справі № 916/336/17 за позовом Кілійського районного центру зайнятості до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі виплаченої фізичній особі допомоги по безробіттю в сумі 10 209,85 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в результаті неправомірних дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах гр. ОСОБА_4 була нарахована та виплачена допомога по безробіттю на загальну суму 10 209,85 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.04.2017 року (суддя Петренко Н.Д.) позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача допомоги по безробіттю в сумі 10 209,85 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року (судді: Філінюк І.Г., Лавриненко Л.В., Лашин В.В.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними судові рішення скасувати, та в позові відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає, що судові рішення у справі є законними та просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.11.2017 року розгляд справи було відкладено на 23.11.2017 року.

Дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що в періоди з 28.01.2008 року по 28.05.2008 року, з 09.12.2008 року по 14.05.2009 року, з 16.11.2010 року по 03.06.2011 року та з 09.12.2011 року по 10.04.2012 року чотири рази перебував на обліку як безробітний в Кілійському районному центрі зайнятості громадянин ОСОБА_4, який був зареєстрований як такий що шукає роботу з відкриттям персональних карток з 28.01.2008 року № 12800003, 09.12.2008 року № 20900001, 16.11.2010 року № 11600004, та 09.12.2011 року № 00007.

Згідно з поданими гр. ОСОБА_4 заяв йому наданий статус безробітного та призначено і виплачено допомогу по безробіттю за період з 28.01.2008 року по 28.05.2008 року в сумі 90 грн., з 16.12.2008 року по 13.05.2009 року в сумі 2 467,76 грн., з 23.11.2010 року по 02.06.2011 року в сумі 4531,50 грн., з 16.12.2011 року по 09.04.2012 року в сумі 3 120,59 грн., на загальну суму 10209,85 грн.

Наприкінці травня 2008 року гр. ОСОБА_4 звернувся до Управління пенсійного фонду України в Кілійському районі з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

На підставі поданих документів Управлінням Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області складено протокол та рішення від 03.10.2008 року № 59, згідно з якими комісія відмовили в призначенні йому пенсії на пільгових умовах.

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 01.10.2014 року по справі № 502/3539/13-а позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про скасування протоколу та рішення № 59 від 03.10.2008 року засідання технічної ради відділу пенсійного забезпечення УПФУ в Кілійському районі та призначення пенсії на пільгових умовах позов було задоволено частково. Рішення від 03.10.2008 року № 59 Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про відмову у призначенні ОСОБА_4 пенсії на пільгових умовах визнано протиправним та скасовано, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області призначити ОСОБА_4 пенсії на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а в решті позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року по справі № 502/3539/13-а апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області залишено без задоволення, а постанову Кілійського районного суду Одеської області від 01.10.2014 року - без змін.

Позивач зазначає, що на момент звернення до центру зайнятості 28.01.2008 року, 09.12.2008 року, 16.11.2010 року, 09.12.2011 року гр. ОСОБА_4 не отримував пенсію, а тому не було правових підстав для відмови йому у наданні статусу безробітного і було призначено та виплачено допомогу по безробіттю.

За доводами позивача, саме в результаті неправомірних дій Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах гр. ОСОБА_4 була нарахована та виплачена допомога по безробіттю на загальну суму 10 209,85грн.

Предметом даного судового розгляду є вимоги центру зайнятості до пенсійного фонду про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями щодо відмови у призначенні пенсії особі, яка мала на це право, у зв'язку з чим позивачем безпідставно нараховано та виплачено допомогу по безробіттю.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення шкоди обгрунтовано неправомірністю дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільговим умовах, що встановлено у постановою Кілійського районного суду Одеської області від 01.10.2014 року, які призвели до неправомірного нарахування та виплати позивачем гр. ОСОБА_4 допомоги по безробіттю.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ст. 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При цьому відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів, тобто і при випадковому завданні.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб'єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

За п. 7 цього Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області є органом виконавчої влади, тобто суб'єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність лише трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

За ч. 1 ст. 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії.

Положенням п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються під час розгляду інших справ, у яких приймають участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що неправомірні дії управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільговим умовах, що встановлено у постанові Кілійського районного суду Одеської області від 01.10.2014 року, яка набрала законної сили, призвели до безпідставного нарахування та виплати гр. ОСОБА_4 допомоги по безробіттю, оскільки на момент звернення гр. ОСОБА_4 до позивача з заявами про надання статусу безробітного, підстав для відмови у наданні такого статусу не було.

Таким чином, своїми неправомірним діями відповідач завдав Кілійському районного центру зайнятості матеріальну шкоду у розмірі отриманої ОСОБА_5 допомоги по безробіттю за період з 28.01.2008 року по 28.05.2008 року, з 09.12.2008 року по 14.05.2009 року, з 16.11.2010 року по 03.06.2011 року та з 09.12.2011 року по 10.04.2012 року в загальній сумі 10 209,85 грн.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про доведеність позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржена постанова суду апеляційної інстанції є законною й обґрунтованою, і тому підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року - без змін.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Б.Грек

С.Могил