ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Справа № 5011-44/18931-2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Короткевича О.Є. (доповідач у справі),
суддів:Куровського С.В., Полякова Б.М.,
розглянувши касаційні скарги Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області та Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві
на постанову та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року
у справі Господарського суду№ 5011-44/18931-2012 міста Києва
за заявою Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві
доПриватного акціонерного товариства "Київміськбуд - 1"
пробанкрутство
В судовому засіданні взяли участь представники сторін:

Головного управління ДФС України у м. Києві - Дзюба М.В.

ПАТ "Київміськбуд-1" Веничук Є.В.

ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві - Посвистак С.М., Кочеров Р.С.

ліквідатора - Ведмедєв С.С.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 (суддя - Чеберяк П.П.) затверджено мирову угоду від 10.01.2017, укладену між кредиторами ПАТ "Київміськбуд-1" в особі голови комітету кредиторів - ТОВ "Оболоньдевелопстандарт" та боржником; припинено провадження у справі № 5011-44/18931-2012, припинено дію мораторію.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 липня 2017 року у справі № 5011-44/18931-2012 (головуючий суддя: Сотніков С.В., судді: Зеленін В.О., Доманська М.Л.), за апеляційними скаргами Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області та Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції та ухвалою місцевого господарського суду, скаржники Хустська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області та Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами.

Скаржник Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві у своїй касаційній скарзі просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 липня 2017 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у справі № 5011-44/18931-2012 про затвердження мирової угоди та направити справу для подальшого розгляду до місцевого господарського суду.

Касаційну скаргу інспекція мотивує порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, норм ст.ст. 1, 35, 36 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон про банкрутство), ст.ст. 1, 2, 22, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України).

В свою чергу, вимоги касаційної скарги Хустської ОДПІ зводяться до скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 25 липня 2017 року та ухвали Господарського суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у справі № 5011-44/18931-2012 про затвердження мирової угоди та визнання недійсною мирової угоди від 10.01.2017 року, оскільки, на думку скаржника, судами порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 78 Закону про банкрутство.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону про банкрутство (в редакції, що діє з 19.01.2013), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки провадження у справі № 5011-44/18931-2012 порушено 27.12.2012, а постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури прийнята 05.10.2016, судами правомірно визначено, що до даних правовідносин застосовуються положення Закону про банкрутство, в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ст. 77 Закону про банкрутство, під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами.

За правилами ст. 79 Закону про банкрутство мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство.

Мирова угода повинна містити положення про: розміри, порядок і строки виконання зобов'язань боржника; відстрочку чи розстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини.

Крім того, мирова угода може містити умови щодо виконання зобов'язань боржника третіми особами, задоволення вимог кредиторів іншими способами, що не суперечать закону.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 81 Закону про банкрутство, господарський суд при розгляді мирової угоди зобов'язаний перевірити встановлений цим Законом порядок укладення мирової угоди та дослідити умови мирової угоди на предмет їх відповідності чинному законодавству.

Разом з тим, умови укладення мирової угоди також передбачені ст. 78 Закону про банкрутство.

Зокрема, ч.ч. 1, 2 ст. 78 Закону про банкрутство передбачають, що мирова угода може бути укладена тільки щодо вимог, забезпечених заставою, вимог другої та наступних черг задоволення вимог кредиторів, визначених цим Законом.

У разі, якщо умови мирової угоди передбачають розстрочку чи відстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини, орган стягнення зобов'язаний погодитися із задоволенням частини вимог з податків, зборів (обов'язкових платежів) на умовах такої мирової угоди з метою забезпечення відновлення платоспроможності підприємства. При цьому податковий борг, який виник у строк, що передував трьом повним календарним рокам до дня подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду, визнається безнадійним та списується, а податкові зобов'язання чи податковий борг, які виникли у строк протягом трьох останніх перед днем подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду календарних років, розстрочується (відстрочується) або списується на умовах мирової угоди. Зазначену мирову угоду підписує керівник відповідного органу доходів і зборів за місцезнаходженням боржника.

Не підлягає прощенню (списанню), відстрочці та/або розстрочці за умовами мирової угоди заборгованість із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин.

Не підлягає прощенню (списанню) за умовами мирової угоди заборгованість із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, невикористаних та своєчасно не повернутих коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заборгованість боржника перед податковими інспекціями, яку узгодили списати в повному обсязі, є штрафними санкціями та ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.07.2014 та від 07.12.2016 визнані та віднесені до шостої черги задоволення вимог кредиторів.

Також, суди встановили, що за умовами мирової угоди підлягає прощенню борг у розмірі п'ятдесят відсотків вимог, визнаних та віднесених до третьої черги задоволення вимог кредиторів згідно з ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.07.2014 та від 07.12.2016.

Таким чином, вимоги податкових інспекцій, які включені до реєстру вимог кредиторів та не віднесені до першої черги задоволення, можуть бути предметом мирової угоди між боржником та кредиторами, укладеної в межах справи про банкрутство.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо можливості прощення (списання) частини вказаної у мировій угоді суми заборгованості податкових інспекцій, поряд із вимогами інших кредиторів четвертої черги задоволення, які також підлягають зменшенню на п'ятдесят відсотків згідно із пунктом 3.3. мирової угоди.

Разом з тим, як зазначалося вище, за правилами ч. 2 ст. 78 Закону про банкрутство задля уникнення ліквідації підприємства підписання мирової угоди є для органу стягнення обов'язковим, а відмова від затвердження мирової угоди керівником такого органу не може бути підставою для відмови в затвердженні мирової угоди господарським судом.

Судами встановлено, що примірник мирової угоди від 10.01.2017 було подано до ДПІ в Оболонському районі м. Києва з супровідним листом від 10.01.2017 № 1. Проте, отримавши примірник мирової угоди, податкова інспекція отримала мирову угоду, втім, керівник інспекції в порушення ч. 2 ст. 78 Закону про банкрутство примірник угоди не підписав.

Крім того, судами встановлено, що мирова угода передбачає рівні умови для всіх кредиторів однієї черги.

Що стосується твердження Хустської ОДПІ про прощення на умовах мирової угоди поточної заборгованості, то в силу Закону про банкрутство грошові вимоги останнього заявлені після визнання боржника банкрутом та визнані господарським судом трансформувалися у конкурсні, у зв'язку з чим визнання їх предметом мирової угоди не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство мирова угода - це домовленість між боржником та кредитором (групою кредиторів) про відстрочку та (або) розстрочку платежів або припинення зобов'язань за угодою сторін (далі - прощення боргів).

Таким чином, враховуючи, що мирова угода від 10.01.2017 була перевірена судами обох інстанцій на предмет відповідності її чинному законодавству та, враховуючи повноваження суду касаційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновками судів, що вона затверджена з дотриманням всіх необхідних вимог, передбачених Законом про банкрутство.

У силу приписів ст.ст. 1115, 1117 ГПК України, що визначають повноваження суду касаційної інстанції та межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, касаційна інстанція не має процесуальних повноважень самостійно встановлювати обставини справи, а на підставі обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 25 липня 2017 року та ухвала Господарського суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у справі № 5011-44/18931-2012 прийняті у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області та Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 липня 2017 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у справі № 5011-44/18931-2012 залишити без змін.

Головуючий О.Є. Короткевич

Судді С.В. Куровський

Б.М. Поляков