ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017 року Справа № 904/6592/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №90 від 07.07.2017

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 19.06.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017 у справі №904/6592/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське, Дніпропетровська область

до Південно-східного регіонального центру страхового фонду документації, м.Дніпро

про стягнення 45751,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017 у справі №904/6592/17 (суддя Васильєв О.Ю.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване необґрунтованістю позовних вимог, оскільки відсутня вина відповідача у завданні збитків позивачу.

Позивач (ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат") звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій не погоджується з рішенням господарського суду, вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017 у справі №904/6592/17, прийняти нове рішення, яким стягнути з Південно-східного регіонального центру страхового фонду документації збитки в розмірі 45751,88 грн. у вигляді сплаченого податку на додану вартість.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що з посиланням на заперечення відповідача, місцевий господарський суд зазначив в оскарженому рішенні, що відповідач не зареєстрував електронну податкову накладну через невиконання позивачем своїх зобов'язань з оплати послуг відповідача, і що саме внаслідок цього відповідач не міг зареєструвати податкову накладну від 25.04.2016 №18 з тієї причини, що сума ПДВ в документі (45751,88 грн.) не може перевищувати суму ліміту на рахунку ПДВ (29890,31 грн.). Вважає, що в рішенні не зазначено з огляду на яку саме норму матеріального права місцевий господарський суд дійшов такого висновку, яким чином порушення апелянтом зобов'язань за договором надання послуг вплинуло на обов'язок відповідача з реєстрації податкової накладної, яким чином і на підставі якої матеріальної норми розмір ліміту на рахунку ПДВ впливає на можливість реєстрації податкової накладної в ЄРПН, чим на думку скаржника, допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що є порушенням приписів ГПК України, Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення". Крім того вважає, що суд при винесенні рішення фактично відхилив доводи позивача без наведення правового обґрунтування такого відхилення та спирався лише на доводи відповідача, що є порушенням вимог статті 4-2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

18.10.2017 ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" подало до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких вказує, що при винесенні оскарженого рішення місцевий господарський суд не зазначив: - яка саме норма права ставить у взаємну залежність наявність оплати за виконання договірного зобов'язання та вимоги Податкового кодексу України щодо своєчасної реєстрації податкової накладної в ЄРПН; - чому саме за рахунок оплати позивачем грошових коштів мав бути поповнений ліміт відповідача, адже сам відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву від 22.06.2017, що він міг збільшити цей ліміт за рахунок коштів, що надійшли на його власний поточний рахунок від замовників, тобто не лише від позивача. Скаржник вважає, що відповідно до роз'яснень ДФС відповідач мав бути поставлений в чергу на очікування реєстрації у зв'язку з недостатністю ліміту реєстрації, як тільки ліміт з'явиться - податкова накладна повинна бути зареєстрована. Вказує, що навіть отримавши грошові кошти та станом на 17.10.2017 відповідач не здійснив будь-які заходи для реєстрації податкової накладної, таким чином на думку апелянта, має місце вина відповідача в нереєстрації податкової накладної, як одна із складових частин господарського правопорушення, що в свою чергу призвело до втрати позивачем права на податковий кредит, оскільки відповідно до приписів ст.198.6 Податкового кодексу України суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), зазначені в податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в ЄРПН, але не пізніше ніж 365 календарних днів з дати складення податкової накладної (накладна №18 складена 25.04.2016). Відтак, за твердженням позивача, з огляду на те, що відповідач не прийняв всі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення, відповідно до ст.218 Господарського кодексу України, він має відповідати як учасник господарських відносин за неналежне виконання господарського обов'язку.

Відповідач (Південно-східний регіональний центр страхового фонду документації) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача, вважає рішення господарського суду від 29.08.2017 у справі №904/6592/17 законним, а скаргу безпідставною та необґрунтованою.

Відповідач зазначає, що невиконання особою податкових зобов'язань чи порушення приписів податкового законодавства не визнається Цивільним чи Господарським кодексом України підставою для покладення на неї цивільно-правової відповідальності, до якої відносяться збитки. Вказує, що позивачем не визначено у чому ж полягають витрати, або пошкодження (чи знищення) його майна, або неодержаний прибуток (втрачена вигода). Вважає, що спірна сума є сумою ПДВ, яка сплачена позивачем відповідачу в складі ціни товару. Порядок її нарахування, сплати і повернення регулюється спеціальними нормами податкового законодавства, а спори з питань оподаткування не відносяться до компетенції господарських судів і вирішуються в порядку адміністративного судочинства. Спірна сума ПДВ сплачена позивачем лише після винесення рішення господарським судом Дніпропетровської області 05.12.2016, у той час, як згідно договору позивач повинен був оплатити послуги (а отже і сплатити суму ПДВ у складі вартості послуг) 21.08.2015. Тобто, між датою виконання зобов'язання та датою фактичної сплати пройшло майже півтора роки. Також зазначає, що відповідач не мав можливості зареєструвати податкову накладну від 25.04.2016 №18 саме через невиконання ПАТ "ДМК" своїх зобов'язань з оплати послуг Південно-східного регіонального центру страхового фонду документації, а саме відсутності достатніх коштів на оплату суми ПДВ. У реєстрації податкової накладної було відмовлено на підставі того, що сума ПДВ в документі (45751,88 грн.) не може перевищувати суму ліміту на рахунку ПДВ (29890,31 грн.). Відповідач міг зареєструвати податкову накладну на вказану суму лише збільшивши зазначений ліміт шляхом перерахування грошових коштів з власного рахунку. У той же час Південно-східний регіональний центр страхового фонду документації є державною бюджетною неприбутковою установою, а тому реєструвати податкові накладні може лише в межах встановленого чинним законодавством ліміту або збільшивши цей ліміт за рахунок коштів, що надійшли на його власний поточний рахунок від замовників.

У судовому засіданні 18.10.2017 оголошувалась перерва до 20.11.2017.

15.11.2017 відповідач надав до суду апеляційної інстанції пояснення, в яких зазначає, що 12.01.2017 (протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної) Південно-східний регіональний центр страхового фонду документації втретє намагався зареєструвати податкову накладну від 25.04.2016 №18 (перша спроба зареєструвати 29.04.2016, друга спроба - 01.06.2016). Відповідно до квитанції №1 від 12.01.2017 у реєстрації податкової накладної відмовлено з підстав порушення вимоги п.120.2 статті 120 Податкового кодексу України, а саме: дата реєстрації не може перевищувати 180 календарних днів з дати складання; податкову накладну виписано за минулий період (262 днів від дати реєстрації). Відповідач посилається на позицію Державної фіскальної служби України (лист від 15.03.2016 №5596/6/99-99-19-03-02-15), згідно з якою "….ПКУ визначено розмір штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, але лише в межах 180 календарних днів з дати їх складання. Отже, платник податку має можливість зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в ЄРПН протягом 15 календарних днів, наступних за датою їх складання, або протягом 180 календарних днів з дати їх складання за умови застосування штрафних санкцій, визначених статтею 120-1 ПКУ". При цьому відповідач зазначає, що вказана позиція Державної фіскальної служби України суперечила чинному законодавству, про це зазначено у листі Міністерства фінансів України від 30.03.2016 №31-11120-09-10/9133 "Щодо граничного строку реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН". Вважає, що Південно-східний регіональний центр страхового фонду документації не мав змоги зареєструвати податкову накладну протягом 365 календарних днів внаслідок протиправних дій органів державної фіскальної служби. Зазначає, що Південно-східний регіональний центр страхового фонду документації задекларував усю суму податку на додану вартість, що підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2016 року. Зокрема, у додатку 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) зазначено наступне - "платник податку-покупець (індивідуальний податковий номер)" 34, обсяг постачання (без податку на додану вартість) - 228759,39 грн., сума податку на додану вартість - 45751,88 грн. Вказана декларація була прийнята органами ДФС (підтверджується квитанцією №2 від 13.05.2016). Загалом відповідно до декларації до бюджету підлягала сума 36929,00 грн. і вказана сума повністю сплачена до бюджету, що підтверджується платіжними дорученням №204 від 30.05.2016, №205 від 31.05.2016, №217 від 15.06.2016, №226 від 23.06.2016. Крім того зазначає, що у зв'язку із відсутністю грошових коштів відповідач не мав змоги вчасно сплатити задекларовану суму податку на додану вартість, внаслідок чого органом ДФС було нараховано штрафну санкцію у розмірі 3657,73 грн., що підтверджується актом камеральної перевірки від 07.02.2017. Відповідач повністю сплатив штрафні санкції за платіжними дорученнями №119 та №120 від 10.03.2017.

В судовому засіданні 20.11.2017р. за результатами перегляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Відповідно до статті 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, що між Південно-східним регіональним центром страхового фонду документації (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" (Замовник) укладено договір про надання послуг з підготовки технічної документації та виготовлення документів страхового фонду документації №10/15/15-1386-02 від 07.08.2015 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати послуги з підготовки технічної документації до виготовлення документів страхового фонду згідно з вимогами нормативних документів системи страхового фонду документації та виготовлення комплектувальних документів, а саме: відомості комплекту проектної документації для будівництва та актів про відповідність комплектів проектної документації для будівництва вимогам мікрофільмування.

Загальна вартість послуг по договору згідно з Протоколом узгодження договірної ціни (Додаток 2 до Договору) складає: 274511,27 грн., у т.ч. ПДВ 45751,88 грн. (п. 4 Договору).

Згідно з п. 5 Договору Замовник здійснює попередню оплату за надані послуги в обсязі 100 % загальної вартості послуг на підставі рахунку Виконавця. Попередня оплата надається не пізніше 14 календарних днів після підписання сторонами даного договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору, виконавець складає і обов'язково реєструє електронну податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних ("ЄРПН") згідно з чинним податковим законодавством. Виконавець негайно передає зареєстровану в ЄРПН електронну податкову накладну в систему М.Е.Doc за допомогою технічних засобів зв'язку. Виконавець відшкодовує Замовнику збитки у розмірі суми ПДВ, за якою буде втрачено право його включення в податковий кредит у зв'язку з несвоєчасною реєстрацією податкової накладної в ЄРПН, несвоєчасною передачею податкової накладної на адресу Замовника через систему М.Е.Doc у разі неправильного оформлення податкової накладної (в т.ч. за умови її реєстрації в ЄРПН).

Пунктом 8 Договору встановлено, що по завершенні надання послуг, вказаних в п. 1 цього договору, Виконавець надає замовнику для підписання акт приймання-здавання наданих послуг, Замовник протягом 10 календарних днів з дня одержання акта приймання-здавання наданих послуг або мотивовану відмову приймати надані послуги.

На виконання умов договору відповідач (Виконавець) надав послуги позивачу (Замовнику) на загальну суму 274511,27 грн., що підтверджується актом приймання-здавання наданих послуг №19 від 25.04.2016, підписаним обома сторонами.

На дату виникнення податкових зобов'язань, а саме 25.04.2016, відповідач склав податкову накладну №18, в якій зазначена загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість в розмірі 274511,27 грн., загальна сума податку на додану вартість в розмірі 45751,88 грн.

Відповідачем було направлено податкову накладну №18 від 25.04.2016 на реєстрацію, що підтверджується квитанцією №1 від 29.04.2016, однак у реєстрації цієї податкової накладної було відмовлено на підставі того, що "сума ПДВ в документі (45751,88 грн.) не може перевищувати суму ліміту на рахунку ПДВ (29890,31 грн.).

Так, станом на 28.04.2016 ліміт, на суму якого відповідач мав право зареєструвати податкові накладні (без додаткового поповнення такого ліміту коштами) складав 29890,83 грн., проти суми податкової накладної №18 від 25.04.2016 (45751.88 грн.), що підтверджується відповідним Витягом з системи електронного адміністрування ПДВ №28300148 за 28.04.2016.

За поясненнями відповідача, в подальшому до кінця 2017 року цей ліміт також не перевищував 45751,88 грн.

За твердженням відповідача 01.06.2016 він вдруге намагався зареєструвати податкову накладну № 18 від 25.04.2016, але отримав відмову аналогічну з відмовою 29.04.2016. На підтвердження цієї відмови відповідач посилався на відповідну квитанцію ДФС №1 від 01.06.2016, але до матеріалів справи цей документ не надав.

12.01.2017 позивач втретє намагався зареєструвати податкову накладну № 18 від 25.04.2016, але відповідно до квитанції №1 від 12.01.2017 у реєстрації цієї податкової накладної відмовлено з наступної причини: "Документ не може бути прийнято - порушено вимоги п. 120 статті 120 Податкового кодексу України, а саме: дата реєстрації не може перевищувати 180 календарних днів з дати складання. Податкову накладну виписано за минулий період (262 днів від дати реєстрації)".

Таким чином, відповідач неодноразово надавав до реєстрації, але не зареєстрував податкову накладну протягом 365 днів внаслідок дій органів державної фіскальної служби (відмови у вчиненні відповідної реєстрації).

Відповідно до статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна обов'язково повинна бути зареєстрована в ЄРПН у порядку та в термін, встановлений цим Кодексом.

Відповідно до статті 201.10 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Зі своєї сторони 13.05.2016 позивач задекларував означену вище суму податку на додану вартість, що підтверджується відповідною податковою декларацією за квітень 2016 року. Ця декларація прийнята органами Державної фіскальної служби України, що підтверджено відповідною квитанцією від 13.05.2016.

Натомість відсутність факту реєстрації відповідачем означеної податкової накладної №18 від 25.04.2016 позбавило позивача права на включення сум податку на додану вартість в розмірі 45751,88 грн. до податкового кредиту.

Звертаючись із позовом до відповідача про стягнення суми 45751,88 грн., які є предметом розгляду в даній справі, позивач вказує, що внаслідок невиконання відповідачем умов п. 6.1 Договору він (позивач) втратив право на відшкодування суми ПДВ 45751,88 грн., внаслідок чого йому було спричинено збитки.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що ним своєчасно була подана електронна податкова накладна, але вона не була зареєстрована через невиконання позивачем своїх зобов'язань з оплати послуг відповідача згідно до умов вищенаведеного договору; оскільки позивачем були оплачені відповідачу послуги за договором №10/15/15-1386-02 від 07.08.15 лише після винесення рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/10248/16, а саме: 28.12.2016 та 27.01.2017.

З приводу стягнення цієї заборгованості на розгляді господарських судів між позивачем та відповідачем перебував відповідний спір.

Так рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2016 у справі №904/10248/16 частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" на користь Південно-східного регіонального центру страхового фонду документації основний боргу у розмірі 274511,27 грн., три проценти річних 4477,68 грн., інфляційні втрати у сумі 11330,92 грн. та 4354,80 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Розстрочено виконання рішення на 2 місяці шляхом сплати боргу щомісяця рівними частинами за наступним графіком - до 31 грудня 2016 року - 147337,34 грн.; - до 31 січня 2017 року - 147337,34 грн.

Відповідно до норм статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту цього судового рішення вбачається, що: 12.08.2015 Південно-східний РЦСФ виставив позивачу рахунок № 48 від 12.08.2015 на оплату вартості послуг за договором у розмірі 274511,27 грн.; на виконання умов договору Південно-східний РЦСФ надав ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" послуги на загальну суму 274511,27 грн. (що підтверджується актом приймання-здавання наданих послуг від 25.04.2016 №19, підписаним обома сторонами); ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" вартість наданих послуг не сплатив, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед Південно-східний РЦСФ у сумі у розмірі 274511,27 грн.

Означені вище зобов'язання фактично були виконані позивачем шляхом здійснення платежів на суму 147337,34 грн. (згідно платіжного доручення №18966 від 28.12.2016) та на суму 147337,34 грн. (згідно платіжного доручення №1522 від 27.01.2017).

За твердженням відповідача, у зв'язку з тим, що він є державною бюджетною неприбутковою установою, тому реєструвати податкові накладні може лише в межах встановленого чинним законодавством ліміту або збільшивши цей ліміт за рахунок коштів, що надійшли на його власний поточний рахунок від замовників

Зі своє сторони позивач стверджує, що навіть отримавши грошові кошти, станом на 17.10.2017 відповідач не здійснив будь-які заходи для реєстрації податкової накладної, таким чином, має місце вина відповідача в не реєстрації податкової накладної, як одна із складових частин господарського правопорушення, що в свою чергу призвело до втрати позивачем права на податковий кредит. Вважає, що відповідач не прийняв всі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення, відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, тому має відповідати так, як учасник господарських відносин відповідає за неналежне виконання господарського обов'язку.

Спірні правовідносини сторін виникли з договору про надання послуг.

Відповідно до приписів статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до частини 1 статті 906 Цивільного кодексу України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 224 Господарського кодексу України також встановлює, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Матеріалами даної справи підтверджено, що наразі позивач втратив право на відшкодування означеної суми ПДВ 45751,88 грн., що у розумінні положень статті 22 Цивільного кодексу України, статей 224-225 Господарського кодексу України та п. 6.1. вказаного Договору, може вважатися спричиненням йому відповідного збитку.

Як зазначалось вище, у даній справі позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на несвоєчасну подачу та реєстрацію відповідачем електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН); що відповідно до умов договору №10/15/15-1386-02 від 07.08.2015, є підставою для стягнення з відповідача збитків.

Однак, відмовляючи позивачеві в задоволенні його вимог про стягнення з відповідача суми 45751,88 грн. зазначених збитків, місцевий господарський суд виходив із того, що в діях відповідача відсутня вина.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що сума 45751,88 грн. ПДВ, вказана у податковій накладній №18 від 25.04.2016, перевищувала вказаний ліміт, який існував для відповідача.

Таким чином, відповідач міг зареєструвати податкову накладну на вказану суму лише збільшивши вказаний ліміт шляхом перерахування грошових коштів з власного рахунку.

Згідно пунктом 201-4 статті 201 Податкового кодексу України на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти: а) з власного поточного рахунку платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Як вбачається із відповіді Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №2675/9/04-36-10-04-16 від 23.08.2017 на запити суду, підтверджений факт своєчасного подання 29.04.2016 відповідачем на реєстрацію в Єдиний реєстр податкових накладних податкової накладної №18 від 25.04.2016, тобто зі сторони відповідача мало місце своєчасне вчинення дій на виконання ним своїх зобовязань за Договором №10/15/15-1386-02 від 07.08.2015.

Однак, як правильно встановлено місцевим господарським судом, невиконання позивачем своїх зобовязань з своєчасної оплати наданих позивачем за вищезазначеним договором послуг перешкодило відповідачу в реєстрації відповідної податкової накладної.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Разом із цим, частина 4 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Із наведених вище обставин судом встановлено, що позивач не сплативши відповідачеві авансовий платіж за замовлені ним за означеним Договором послуги, а також не сплативши за ці послуги за фактом їх отримання у період з 25.04.2016 по 28.12.2016, таким чином не виконав належно свого обов'язку за основним зобов'язанням, яке становило предмет Договору, що у свою чергу перешкоджало виконанню відповідачем свого додаткового обов'язку за цим же Договором щодо реєстрації відповідної податкової накладної, у зв'язку з обмеженим лімітом коштів на рахунку ПДВ, а в подальшому стало неможливим через сплив законодавчого терміну, протягом якого можлива реєстрація таких зобов'язань в ЄРПН. Таким чином, невиконання відповідачем зобов'язання, передбаченого п. 6.1. Договору, сталося насамперед внаслідок прострочення позивача.

Наведеним підтверджено відсутність вини відповідача в спричинені позивачеві збитків в сумі 45751,88 грн., які є предметом розгляду у даній справі, а тому є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про їх відшкодування.

Щодо решти доводів відповідача про неправомірність дій органів Державної фіскальної служби України, то вони не потребують правовій оцінці судом в межах розгляду даного спору, який вирішується за правилами господарського судочинства.

За викладеного вище колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017 у справі №904/6592/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складений та підписаний 24.11.2017.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна