РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017Справа №910/20036/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА»

про стягнення 31 372,01 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Волобуєва Т.В. (дов. №15 від 01.01.2017);

від відповідача не з'явився.

встановив :

14.11.2017 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» страхового відшкодування у розмірі 31 372,01 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №200574077.16 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 31 372,01 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2017 порушено провадження у справі № 910/20036/17 та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.11.2017.

27.11.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

28.11.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшов лист МТСБУ №7/2-28/30498 від 24.11.2017 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АЕ/2758342.

Представник позивача з'явися у судове засідання 30.11.2017, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача в судове засідання 30.11.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 30.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

11.01.2016 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю Нокіан Шина укладено договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №200574077.16 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Volvo XC60», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору страхування - з 11.01.2016 по 31.12.2016.

15.09.2016 об 11 год. 35 хв. водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz C200K», д.н.з. НОМЕР_2, по вул. Русанівська Набережна, буд. 4 у м. Києві, не обрала безпечної швидкості руху та не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Volvo XC60», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушила пп. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті ДТП автомобіль «Volvo XC60», д.н.з. НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №309437, виданою управлінням патрульної поліції у м. Києві.

Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2016 у справі №755/14244/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_2 пп. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься повідомлення про випадок, протокол огляду транспортного засобу від 15.09.2016 та заява на виплату страхового відшкодування від 23.09.2016, відповідно до якого страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 15.09.2016, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Вікінг Моторз».

Відповідно до рахунку № ВМКС000907 від 22.09.2016, виставленого ТОВ «Вікінг Моторз», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volvo XC60», д.н.з. НОМЕР_1, з ПДВ становить 31 372,01 грн.

Відповідно до страхового акту № 144337 від 26.09.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Volvo XC60», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 31 372,01 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту № 144337 від 26.09.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Вікінг Моторз» у розмірі 31 372,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7419 від 29.09.2016.

Матеріали справи містять претензію позивача від 05.01.2017 №27, направлену на адресу відповідача, про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 31 372,01 грн.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять, як і доказів виплати страхового відшкодування в порядку регресу.

Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» грошові кошти у розмірі 31 372,01 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volvo XC60», д.н.з. НОМЕР_1, становить 31 372,01 грн., що вбачається зі страхового акту № 144337 від 26.09.2016, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 31 372,01 грн.

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля марки «Volvo XC60», д.н.з. НОМЕР_1, у розмірі 31 372,01 грн. була виплачена позивачем на рахунок ТОВ «Вікінг Моторз», що підтверджується платіжним дорученням №7419 від 29.09.2016, на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 23.09.2016.

Вина особи ОСОБА_2, яка керувала автомобілем «Mercedes-Benz C200K», д.н.з. НОМЕР_2, встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2016 у справі №755/14244/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/2758342, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Mercedes-Benz C200K», д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АЕ/2758342 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 0,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 31 372,01 грн. (31 372,01 грн. - 0,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 31 372,01 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 11, код 31241449) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, код 16285602) суму страхового відшкодування у розмірі 31 372 (тридцять одну тисячу триста сімдесят дві) грн. 01 коп. та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 05.12.2017.

Суддя В.О.Демидов