ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2017 р. Справа № 911/2678/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Валенкевич Оксани Анатоліївни

про стягнення 217075,38 грн.

Суддя Антонова В.М.

Представники сторін:

від позивача: Гончарук В.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився;

Обставини справи:

В провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2678/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Валенкевич Оксани Анатоліївни (далі - відповідач) про стягнення 217075,38 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.09.2017 порушено провадження по справі №911/2678/17 та призначено її до розгляду на 28.09.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2017 відкладено розгляд справи на 19.10.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.10.2017 відкладено розгляд справи на 09.11.2017

09.11.2017 через канцелярію суду, до початку судового засідання, від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів №123 від 08.11.2017 (вх. №23713/17).

У судовому засіданні 09.11.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги та дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судове засідання 09.11.2017 не з'явився, вимог суду не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2015 року між Грегсон Груп ЛТД (Gregson Group LTD) (ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРГО-Р" (ліцензіат, позивач) укладений ліцензійний договір №1, який підтверджує права позивача на використання торговельної марки "Наш край".

Відповідно до п.1.1. ліцензійного договору цим договором регулюються правовідносини в сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання ліцензіаром дозволу ліцензіату на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Ліцензіар володіє всіма майновими правами інтелектуальної власності на зареєстровану торговельну марку (знак для товарів і послуг) "Наш край" (далі - знак), що засвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг №195855 (дата реєстрації 26.01.2015р.) (далі - свідоцтво). Ліцензіар за плату надає ліцензіату дозвіл на використання знака (ліцензію) при реалізації товарів та послуг, в обсязі, визначеному у п.1.3. цього договору.

Ліцензіат має право підписувати від свого імені субліцензійні договори з користувачами торгової марки "Наш Край" (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг тощо. За даним договором ліцензіат наділяється правом проводити державну реєстрацію договорів комерційної концесії з усіма правами правоволодільця згідно законодавства України (п.3.4.2. ліцензійного договору).

Договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії свідоцтва (п.6.1. ліцензійного договору).

01 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРГО-Р" (правоволоділець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Валенкевич Оксаною Анатоліївною (користувач, відповідач) укладено договір комерційної концесії б/н, згідно п.2.1. договору, правоволоділець зобов'язався надати користувачу за плату (роялті) право користування відповідно до встановлених договором вимог комплекс належних правоволодільцю прав інтелектуальної власності з метою виготовлення, використання, ввезення, пропозиції до продажу та іншого введення в господарський обіг товарів, надання послуг і виконання робіт з використанням торговельної марки "Наш край".

Пунктом 2.2. договору встановлено, що предметом договору є право на використання користувачем об'єктів права інтелектуальної власності комерційного досвіду та ділової репутації правоволодільця з метою ведення бізнесу за системою правоволодільця. До об'єктів інтелектуальної власності, які надаються правоволодільцем користувачу, належать Торговельна марка, зазначена у Додатку №1 до договору, та Система правоволодільця.

Роялті - щомісячна плата, яку користувач сплачує правоволодільцю за право використання об'єктів інтелектуальної власності правоволодільця за цим договором у порядку та строки (ст.1 договору).

Відповідно до п.3.1. договору починаючи з дати відкриття один раз на місяць впродовж 5 (п'яти) календарних днів, наступних за звітним періодом, користувач сплачує правоволодільцеві роялті у розмірі 525 євро по курсу НБУ на день виникнення зобов'язання по сплаті роялті. Розмір роялті визначається в залежності від розміру торговельної площі, на якій користувач використовує торговельну марку за такою формулою: розмір роялті за місяці = торговельна площа користувача*розмір роялті за 1 кв.м. Сторони погодились для визначення розміру роялті за місяць застосовувати такий розмір роялті - 2,5 євро за 1 кв.м. Роялті сплачується в повному обсязі та у національній валюті - гривні.

Згідно п. 3.4.1. договору, Сторонами погоджено, що прострочення сплати користувачем роялті протягом двох місяців поспіль є безвідкличною пропозицією користувача про розірвання даного договору з його ініціативи.

Відповідно п.3.6. договору, у випадку ненадходження на адресу правоволодільця в термін, передбачений для сплати роялті (п.3.1. договору), мотивованих зауважень користувача з приводу виконання правоволодільцем своїх обов'язків за даним договором, користувач стверджує, що правоволоділець у повному обсязі виконав свої обов'язки за даним договором у відповідному звітному періоді.

Згідно п. 7.1.9.8. договору користувач зобов'язаний своєчасно у повному обсязі та відповідно до цього договору виплачувати всі необхідні платежі правоволодільцю.

Пунктом 10.4. договору передбачено, що у випадку розірвання договору з ініціативи користувача або припинення діяльності у точці без погодження з праволодільцем, користувач зобов'язаний на першу вимогу правоволодільця, але не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня розірвання договору, припинити ведення бізнесу, включаючи, але не обмежуючись вказаним, припинити користування об'єктами інтелектуальної власності користувача, повернути правоволодільцеві систему, всі друковані, електронні та інші матеріали, що мають відношення до франчайзингової мережі "Наш край", та сплатити правоволодільцю неустойку в грошовій сумі у розмірі 100 000,00грн.

Відповідно до п.11.1. Договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 01.05.2021р.

Відповідно до умов договору позивач нарахував відповідачу роялті у розмірі 179088,00 грн за період з 05.06.2016 по 06.05.2017.

Позивачем зазначено, що відповідачем частково погашена заборгованість на суму 62 012,62 грн.

Відповідно до ст.1115 Цивільного кодексу України за договором комерційної концесії одна сторона (правоволоділець) зобов'язується надати другій стороні (користувачеві) за плату право користування відповідно до її вимог комплексом належних цій стороні прав з метою виготовлення та (або) продажу певного виду товару та (або) надання послу г. Відносини, пов'язані з наданням права користування комплексом прав, регулюються цим Кодексом та іншим законом.

За ч.1 ст.1116 Цивільного кодексу України предметом договору комерційної концесії є право на використання об'єктів права інтелектуальної власності (торговельних марок, промислових зразків, винаходів, творів, комерційних таємниць, тощо), комерційного досвіду та ділової репутації.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за договором комерційної концесії у повному обсязі та за період з 05.06.2016 по 05.05.2017 нарахував відповідачу роялті у розмірі 179088,00грн., яке останній сплатив частково у розмірі 62012,62грн., у зв'язку з чим розмір заборгованості за договором становить 117075,38грн.

21.02.2017 позивач надіслав відповідачу вимогу про погашення заборгованості по сплаті роялті, однак останній відповіді не надав, заборгованість не сплатив.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення заборгованості по сплаті роялті у розмірі 117 075,38грн. є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої неустойку в грошовій сумі у розмірі 100 000,00грн суд зазначає наступне.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно п. 3.4.1. договору, Сторонами погоджено, що прострочення сплати користувачем роялті протягом двох місяців поспіль є безвідкличною пропозицією користувача про розірвання даного договору з його ініціативи.

Враховуючи, що судом встановлено, що прострочення відповідачем оплат роялті тривало більше двох місяців (а саме: з 05.06.2016 по 06.05.2017) суд дійшов висновку, що позивачем правомірно застосовано п. 3.4.1. договору.

Пунктом 10.4. договору передбачено, що у випадку розірвання договору з ініціативи користувача або припинення діяльності у точці без погодження з праволодільцем, користувач зобовязаний на першу вимогу правоволодільця, але не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня розірвання договору, припинити ведення бізнесу, включаючи, але не обмежуючись вказаним, припинити користування обєктами інтелектуальної власності користувача, повернути правоволодільцеві систему, всі друковані, електронні та інші матеріали, що мають відношення до франчайзингової мережі "Наш край", та сплатити правоволодільцю неустойку в грошовій сумі у розмірі 100 000,00грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення неустойки у розмірі 100 000,00грн. обґрунтованою.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині основного боргу в розмірі 117 075,38 грн. та сума неустойки у розмірі 100 000,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Валенкевич Оксани Анатоліївни (09300, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРГО-Р" (33001, м. Рівне, вул. Дворецька, 93, ) заборгованість по сплаті роялті у розмірі 117075 (сто сімнадцять тисяч сімдесят п'ять гривень 38 коп.), неустойку в розмірі 100 000 (сто тисяч гривень 00 коп.) та 3268 (три тисячі двісті шістдесят вісім гривень 89коп.) судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 28.11.2017 року

Суддя В.М. Антонова