Господарський суд Чернігівської області
===================================================================================================================================================================
УХВАЛА

"23" листопада 2017 р. Справа № 927/1050/16

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Гран Терра на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 у справі № 927/1050/16:

Позивач за первісним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран Терра", , вул. Верхній Вал, 72, м. Київ, 04655

Відповідач за первісним позовом: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Батьківщина", , вул. Незалежності, 51, с. Калюжинці, Срібнянський район, Чернігівська обл., 17311

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2,

і/н НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 14000

Предмет спору: про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 83234279,07 грн

Позивач за зустрічним позовом: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Батьківщина", , вул. Незалежності, 51, с. Калюжинці, Срібнянський район, Чернігівська обл., 17311

Відповідач за зустрічним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран Терра", , вул. Верхній Вал, 72, м. Київ, 01014

Предмет спору: про визнання недійсним контракту

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від скаржника (стягувача): ОСОБА_3 представник, довіреність № 05/22-Д від 30.12.2016;

від боржника: ОСОБА_4 представник, довіреність № 7/03 від 01.03.2017.

від органу, дії якого оскаржуються: ОСОБА_5 головний спеціаліст, довіреність № 1104/20.303 від 29.12.2016;

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» подано скаргу на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, у якій просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 від 07.07.2017 про закінчення виконавчого провадження №53904969 з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області №927/1050/16 від 26.04.2017;

- наказ Господарського суду Чернігівської області №927/1050/16 від 26.04.2017 про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (17311, Чернігівська область, Срібнянський район, с. Калюжинці, вул. Незалежності, 51, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» (04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, 72, ) 835685,54 грн (вісімсот тридцять пять тисяч шістсот вісімдесят пять гривень 54 копійки) неустойки, 40781454,00 грн (сорок мільйонів сімсот вісімдесят одну тисячу чотириста пятдесят чотири гривні 00 копійок) штрафу, 104 728,00 грн (сто чотири тисячі сімсот двадцять вісім гривень 00 копійок) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, повернути головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 для подальшого виконання в рамках виконавчого провадження №53904969.

В обґрунтування своєї скарги заявник зазначає, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 незаконно винесено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області №927/1050/16 від 26.04.2017, виданого на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017, оскільки вказана норма статті передбачає закінчення виконавчого провадження у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, тобто у разі скасування рішення у повному обсязі. Оскільки постановою Вищого господарського суду від 21.06.2017 постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 скасована лише частково, державний виконавець не мав права закінчувати виконавче провадження з виконання наказу, а повинен був продовжувати здійснювати виконавчі дії. Наказ Господарського суду Чернігівської області від 26.04.2017 є чинним, ніким не скасовувався, а видача господарським судом нового наказу не передбачена нормами Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 10.08.2017 поновлено строк для оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2017 у виконавчому проваджені № 53904969 від 10.05.2017, прийнято скаргу до розгляду та зупинено провадження по скарзі до повернення справи № 927/1050/16 з Верховного Суду України до Господарського суду Чернігівської області.

Ухвалою господарського суду від 26.10.2017 поновлено провадження стосовно розгляду скарги ТОВ «Гран Терра» на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 та призначено розгляд скарги на 14.11.2017.

Ухвалою господарського суду від 14.11.2017 відкладено розгляд скарги на 23.11.2017.

У судове засідання зявились представники скаржника (стягувача), боржника та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, дії головного державного виконавця якого оскаржуються.

У судовому засіданні представником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі представник Департаменту) подану відзив на скаргу ТОВ «Гран Терра», у якому просить відмовити у задоволенні скарги. У поданому відзиві представник Департаменту зазначає, що постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2017 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 у частині стягнення з СТОВ «Батьківщина» 20390727,00 грн штрафу. Представник Департаменту вказує, що враховуючи постанову Вищого господарського суду України від 21.06.2017 та норми Закону України «Про виконавче провадження» (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону), головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 правомірно винесено постанову від 07.07.2017 про закінчення виконавчого провадження.

Як пояснила представник Департаменту у судовому засіданні, при виконанні постанови Вищого господарського суду України від 21.06.2017 під видачою «відповідних наказів» слід розуміти видачу нового наказу, у якому поєднати стягувані суми коштів за рішенням касаційної інстанції та за рішенням Київського апеляційного господарського суду в частині, що була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України, а раніше виданий наказ підлягав скасуванню.

Якими правовими нормами та у якому процесуальному порядку передбачено видачу судом нового наказу про стягнення коштів, сума яких до стягнення присуджена різними рішеннями різних судів, а також скасування у такому випадку первісного наказу, представник Департаменту відповіді не зазначила.

Представник боржника заперечує проти поданої скарги та вважає дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 з винесення постанови від 07.07.2017 про закінчення виконавчого провадження №53904969 правомірними. На його думку, продовження виконавчого провадження за наказом Господарського суду Чернігівської області №927/1050/16 від 26.04.2017 призвело би до надлишкового стягнення коштів з боржника, оскільки Постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2017 змінено постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 у справі №927/1050/16, на підставі якої був виданий наказ від 26.04.2017, і сума коштів, що підлягає стягненню з боржника, зменшилась. Представник боржника вважає, що хоча у п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підставою для закінчення виконавчого провадження скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, проте при частковому скасуванні або зміні рішення суду виконавче провадження також підлягає закінченню. Господарський суд, на думку представника боржника, повинен був видати новий (обєднаний) наказ одночасно за рішенням апеляційної та касаційної інстанції у відповідних частинах.

У свою чергу, представник скаржника (стягувача) заперечив проти цього та вважає, що закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливе тільки у разі скасування рішення у повному обсязі, а головний державний виконавець повинен був продовжувати проводити виконавчі дії зі стягнення заборгованості з боржника за наказом Господарського суду Чернігівської області №927/1050/16 від 26.04.2017. Також зазначив, що боржник не позбавлений права звернутись до суду із заявою про визнання наказу Господарського суду Чернігівської області №927/1050/16 від 26.04.2017 таким, що не підлягає виконанню, у частині стягнення 20390727,00 грн штрафу за односторонню відмову постачальника від виконання своїх обов'язків. У разі надлишкового стягнення з боржника коштів за наказом Господарського суду Чернігівської області №927/1050/16 від 26.04.2017 боржник також не позбавлений права звернутись до суду із заявою про повернення коштів на підставі ст. 122 Господарського процесуального кодексу України.

Представник скаржника (стягувача) у судовому засіданні пояснив, що зазначення у прохальній частині скарги про повернення Наказу головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 для подальшого виконання в рамках виконавчого провадження №53904969 є не вимогою, яку суд повинен розглядати, а лише проханням щодо подальших дій суду у порядку ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі скасування оскаржуваної постанови.

Розглянувши матеріали скарги та заслухавши пояснення представників стягувача, боржника та представника Департаменту, перевіривши надані ними докази, суд вбачає підстави для задоволення скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2017 відмовлено у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задоволено повністю та визнано недійсним контракт на поставку сільськогосподарської продукції №05/2363 від 21 березня 2016 року, укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гран Терра», а також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» 1378,00грн. судового збору.

Зазначене рішення суду від 30.01.2017 переглядалось в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2017 скасовано та прийнято нове рішення, яким первісний позов задоволено частково; зобовязано Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» виконати умови контракту №05/2363 від 21.03.2016 на поставку сільськогосподарської продукції та поставити Товариству з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» 21000,00 метричних тонн насіння соняшнику; стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» 835685,54 грн неустойки (50% від первісно заявленої суми), 40781454,00 грн штрафу, а саме: 20390727,00 грн штрафу за односторонню відмову постачальника від виконання своїх обов'язків (50% від первісно заявленої суми) та 20390727,00 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару (50% від первісно заявленої суми), а також 104728,00 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви; у задоволенні зустрічного позову відмовлено та стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» 116 716,60 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 Господарським судом Чернігівської області видано накази про примусове виконання рішення від 26.04.2017, у тому числі наказ про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» 835685,54 грн неустойки, 40781454,00 грн штрафу, 104 728,00 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (далі Наказ).

Постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 у справі №927/1050/16 скасовано в частині задоволення позовної вимоги за первісним позовом про стягнення 20390727,00 грн штрафу за односторонню відмову постачальника від виконання своїх обов'язків, в частині відмови в задоволенні позовної вимоги за первісним позовом про стягнення 20390727,00 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару та в частині відмови в задоволенні позовної вимоги за первісним позовом про стягнення 835685,54 грн неустойки. В цих частинах прийнято нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом про стягнення 20390727,00 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару та про стягнення 835685,54 грн неустойки задоволено. В задоволенні позовної вимоги за первісним позовом про стягнення 20390727,00 грн штрафу за односторонню відмову постачальника від виконання своїх обов'язків відмовлено. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» 20390727,00 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» 835685,54 грн неустойки. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 залишено без змін.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 21.06.2017 Господарським судом Чернігівської області видано накази про примусове виконання рішення від 26.06.2017, а саме: наказ про стягнення з СТОВ «Батьківщина» на користь ТОВ «Гран Терра» 20390727,00 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару та наказ про стягнення з СТОВ «Батьківщина» на користь ТОВ «Гран Терра» 835685,54 грн неустойки.

Зважаючи на постанову Вищого господарського суду України від 21.06.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання Наказу, а Наказ повернуто Господарському суду Чернігівської області.

Ухвалою господарського суду від 22.11.2017 відповідно до ч. 3 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України припинено стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» 20390727,00 грн штрафу за постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 у справі №927/1050/16, яке підлягало примусовому стягненню на підставі виданого Наказу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, верховенства права, обовязковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та обєктивності (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, субєкт оціночної діяльності - субєкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 116 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Згідно ст. 122 Господарського процесуального кодексу України, якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою.

Видача наказу про повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості провадиться господарським судом за заявою боржника, до якої додається довідка, підписана керівником чи заступником керівника і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем, приватним виконавцем.

Якщо не виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або заяву залишено без розгляду, господарський суд виносить ухвалу про повне або часткове припинення стягнення за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою.

Таким чином, Господарським процесуальним кодексом України передбачено, що на примусове виконання рішення суду у відповідній частині видається тільки один наказ, який лише може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, заміну ж одних наказів іншими при частковій зміні рішення законом не передбачено.

Одночасно, законодавцем передбачено можливість і спосіб захисту прав та законних інтересів боржника з метою уникнення надмірного стягнення коштів у разі часткового скасування рішення суду щодо присудженого до стягнення розміру грошових коштів (ст. 117, 122 ГПК України).

Як встановлено судом, Господарським судом Чернігівської області на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 21.06.2017, винесених у цій справі, були видані відповідні накази.

При цьому, на виконання постанови ВГС України від 21.06.2017 Господарським судом Чернігівської області видані накази у частині позовних вимог, які були задоволені виключно касаційною інстанцією, і які відповідають резолютивній частині зазначеного рішення.

Так, у резолютивній частині цієї постанови жодним чином не зазначено про стягнення коштів, стосовно яких рішення апеляції залишено в силі.

Щодо решти позовних вимог, задоволення яких Вищим господарським судом України залишено без змін, Господарським судом Чернігівської області наказ не видавався, оскільки стосовно цих вимог вже були видані відповідні накази 26.04.2017, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Як вже зазначалось судом, у звязку зі скасуванням постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2017 постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 в частині задоволення позовної вимоги за первісним позовом про стягнення 20390727,00 грн штрафу за односторонню відмову постачальника від виконання своїх обов'язків, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2017 припинено стягнення з СТОВ «Батьківщина» на користь ТОВ «Гран Терра» у цій частині.

За наведених обставин господарським судом відхиляються доводи боржника та представника Департаменту про те, що на виконання постанови Вищого господарського суду України Господарський суд Чернігівської області повинен був видати новий (обєднаний) наказ одночасно за рішенням апеляційної та касаційної інстанції у відповідних частинах та скасувати попередній наказ, що є лише довільним тлумаченням рішення суду та норм матеріального та процесуального права.

Слід зазначити, що у разі неоднозначності або суперечливості у тлумаченні наведених правових актів, з метою дотримання прав обох сторін виконавчого провадження орган ДВС не був позбавлений можливості звернутись до суду за розясненням судового рішення в порядку ст. 89 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави закінчення виконавчого провадження, зокрема, відповідно до п. 5 ч. 1 цієї статті виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

А з огляду на приписи ст. 117, 122 Господарського процесуального кодексу України виконавче провадження підлягає закінченню на тільки повністю, а й лише у певній частині, визначеній відповідним рішенням суду.

Отже, вказана норма ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає закінчення виконавчого провадження повністю лише у разі скасування рішення суду у повному обсязі, та не передбачає таких наслідків у разі часткового скасування рішення.

Натомість, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання Наказу, хоча постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 була скасована Вищим господарським судом України лише частково.

У іншій частині постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 залишена без змін, а отже підстави закінчення виконавчого провадження з виконання Наказу у повному обсязі були відсутні.

Таким чином, закінчення повністю виконавчого провадження за наведених обставин та неможливість у процесуальному порядку замінити первісно виданий наказ про примусове виконання рішення суду новим наказом за обєднаними різними судами рішеннями, унеможливлює примусове виконання судового рішення в частині, що залишилась без змін, та як наслідок, реалізацію прав та законних інтересів стягувача, чим порушується принцип справедливості і дотримання балансу інтересів сторін у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Отже, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 „Стретч проти Сполученого Королівства майном, у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «ОСОБА_6 Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 п. 83); засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 щодо статті 13); принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004, п. 184).

Виходячи з рішення Європейського суду з прав людини у справі „Стретч проти Сполученого Королівства, яким встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", та невідповідності дій державного виконавця нормам матеріального і процесуального права, суд вважає, що винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання Наказу неправомірно позбавляє скаржника (стягувача) права на мирне володіння своїм майном.

За наведених обставин у їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 незаконно винесено постанову від 07.07.2017 про закінчення виконавчого провадження №53904969 з примусового виконання Наказу, тому скарга ТОВ «Гран Терра» підлягає задоволенню, а постанова державного виконавця визнанню незаконною та скасуванню.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Керуючись ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 від 07.07.2017 про закінчення виконавчого провадження №53904969 з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області №927/1050/16 від 26.04.2017.

Суддя В.В. Шморгун