ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017р. Справа № 914/1318/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м.Одеса, в особі Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК ОСОБА_2

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Авенсіс, м.Одеса

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія АЖУР, м.Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України, м.Київ

про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочину

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Бурак

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4

Від відповідача-1: ОСОБА_5

Від відповідача-2: н/з

Від третьої особи-1: ОСОБА_6

Від третьої особи-2: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано публічним акціонерним товариством ІМЕКСБАНК, м.Одеса, в особі Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК ОСОБА_2 до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю Авенсіс, м.Одеса та відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія АЖУР, м.Львів, за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ та третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, м. Київ про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою суду від 20.05.2016р. (суддя Кітаєва С. Б.) порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.06.2016р. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб, а також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. у справі №914/1318/16 у задоволенні позову публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016р., рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2016р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016р. та рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. у справі №914/1318/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 09.08.2017р. постанову Вищого господарського суду України від 06.12.2016р., постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016р. та рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. у справі №914/1318/16 скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області.

Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, справу передано на розгляд судді Мороз Н.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.09.2017р.

Ухвалою суду від 11.09.2017р. судове засідання призначено на 10.10.2017р.

Для всебічного, повного та обєктивного вирішення спору, зясування всіх обставин справи, 10.10.2017р., 19.10.2017р., 02.11.2017р. та 21.11.2017р., розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 02.11.2017р. також продовжено строк вирішення спору.

21.11.2017р. через службу діловодства Господарського суду представником відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю «Авенсіс», подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Одеським окружним адміністративним судом справи №815/5368/17 за позовом ТзОВ Україна до Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ІМЕКСБАНК про визнання незаконним та скасування рішення.

Згідно ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому повязаність справи полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Ці обставини мають бути такими, що мають значення для вказаної справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

В клопотанні про зупинення провадження у справі представником відповідача-1 не зазначено обґрунтованих причин неможливості розгляду даної справи до вирішення Одеським окружним адміністративним судом справи №815/5368/17, а також не вказано обставин, які не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Слід також зазначити, що в разі, якщо в подальшому рішення Уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб буде визнано незаконним та скасовано, товариство з обмеженою відповідальністю Авенсіс не позбавлене права звернутися до господарського суду із заявою про перегляд рішення у справі №914/1318/16 за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, клопотання про зупинення провадження у справі до задоволення не підлягає.

В судове засідання 28.11.2017р. представник позивача зявився. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.02.2014 року між позивачем та відповідачем-2 було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії, на підставі якого останньому надано кредитні кошти із умовою їх повернення у визначений договором строк. Також, з метою забезпечення виконання відповідачем-2 взятих на себе за цим договором зобовязань, 18.02.2014р. між позивачем та відповідачами та між позивачем і відповідачем-1 було укладено договори застави майнових прав та уступки права вимоги до договору застави майнових прав відповідно. В подальшому сторонами зазначені договори було розірвано на підставі договорів від 23.12.2014 р. В січні 2015 року ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ІМЕКСБАНК. Уповноваженою особою ОСОБА_1 встановлено, що протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ ІМЕКСБАНК за короткий проміжок часу відбулось вилучення ліквідних предметів застави та іпотеки шляхом укладення договорів про розірвання відповідних договорів застави та іпотеки. Відтак, 22.01.2016р. Уповноваженою особою ОСОБА_1 на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК направлено відповідачам повідомлення про нікчемність правочинів, а саме договорів від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р. та про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. Вказані договори є нікчемними в силу норм Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки банк безоплатно відмовився від власних майнових вимог. Позивач ствердив, що розірвавши договір застави та договір про уступку права вимоги, банк фактично при непогашеній заборгованості за кредитним договором безпідставно відмовився від власних майнових вимог до заставодавця за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника. Таким чином, позивач просить визнати вказані договори недійсними, а також застосувати відповідні наслідки недійсності правочинів.

Представник відповідача-1 в судове засідання зявився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема посилається на те, що позивачем не доведена наявність обставин, з якими закон повязує можливість визнання нікчемними правочинів, вчинених банком із передбачених ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав, що унеможливлює задоволення заявленого АТ «Імексбанк» позову у повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Вимог ухвал суду від 11.09.2017р., 10.10.2017р., 19.10.2017р., 02.11.2017р. та 21.11.2017р. не виконав, відзиву на позов не подав.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Ажур» знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, куди і скеровувались ухвали господарського суду від 11.09.2017р., 10.10.2017р., 19.10.2017р., 02.11.2017р. та 21.11.2017р. рекомендованими листами з повідомленням про вручення, котрі повернуті з відміткою відділення поштового звязку: «адресат вибув».

Згідно приписів п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 38, 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначено одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами своїх доказів суду і у доведенні їх переконливості, відтак господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для реалізації сторонами прав, предбачених ст. 22 ГПК України.

Проте, відповідач-2 своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача-2 або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання зявився, позов підтримав, з підстав, викладених у письмових поясненнях на позовну заяву.

Представник третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвал суду не виконав.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, створивши у відповідності до ч.3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

18.02.2014 року між публічним акціонерним товариством ІМЕКСБАНК (позивач, за договором кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю Торгова компанія АЖУР (відповідач-2, за договором позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №7/14.

Згідно умов даного договору, банк зобовязався надати позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (п. 1.1 договору).

Додатковими угодами №1 від 30.04.2014р., № 2 від 27.05.2014р., №3 від 31.07.2014р., №4 від 15.09.2014р., №5 від 23.12.2014р., до зазначеного договору було внесено зміни в частині умов забезпечення вимоги кредитора, зміни майнових поручителів, з якими укладається окремий договір забезпечення, максимального ліміту заборгованості, процентної ставки та строку повернення кредиту.

Умовами договору, зокрема, п. 1.1.1 (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №5 від 23.12.2014), визначено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами або в повній сумі на умовах, визначених кредитним договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 139 488 208,00 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки 17,8% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами до 20.08.2015 року (включно) на умовах, визначених цим договором.

У випадку непогашення кредиту та/або процентів кредитор має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) та в інших випадках, встановлених цим договором або законодавством України. У разі прийняття застави, яка є забезпеченням за двома (або більше) кредитними операціями, у тому числі за договором наступної застави, якщо погашення боргу за одним із таких кредитів прострочено понад 30 календарних днів, банк має право на дострокове стягнення боргу за всіма іншими кредитами та/або його дострокове погашення за рахунок реалізації предмета застави (п.3.2.10).

На виконання умов кредитного договору №7/14 від 18.02.2014р., позивач надав відповідачу-2 обумовлену суму грошових коштів.

18.02.2014р. між публічним акціонерним товариством ІМЕКСБАНК (позивач, за договором заставодержатель), товариством з обмеженою відповідальністю Авенсіс (відповідач-1, за договором заставодавець (майновий поручитель)) та товариством з обмеженою відповідальністю Торгова компанія АЖУР (відповідач-2, за договором боржник) укладено договір застави майнових прав.

Згідно умов зазначеного договору, заставодавець (майновий поручитель) передає в заставу заставодержателю майнові права, що випливають з договору від 01.03.2013р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю Авенсіс та товариством з обмеженою відповідальністю ПІВДЕНІНВЕСТСЕРВІС.

Зазначені майнові права заставодавець (майновий поручитель) передає в заставу заставодержателю з метою забезпечення своєчасного та повного виконання ТзОВ Торгова компанія АЖУР зобовязань по кредитному договору про відкриття кредитної лінії №7/14 від 18.02.2014, з усіма додатковими угодами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (п. 1.2 договору застави).

Згідно п. 1.3 договору застави, заставлені майнові права оцінені сторонами в сумі 113 8000 000, 00 грн.

За рахунок заставлених майнових прав заставодержатель задовольняє свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відшкодування витрат, повязаних із предявленням вимоги і зверненням стягнення на заставлені майнові права; сплату процентів і неустойки; сплати основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням заставодавцем (майновим поручителем) забезпеченого зобовязання або умов договору застави (п.1.5 договору застави).

Відповідно до пункту 4.1 договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на заставлені майнові права, якщо на момент терміну виконання забезпечених заставою зобовязань за кредитним договором, вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій).

Пунктом 4.3 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється: шляхом уступки заставодавцем (майновим поручителем) заставодержателю вимоги, що випливає із заставлених майнових прав; шляхом звернення заставодержателя до суду з вимогою переводу на нього заставлених майнових прав.

Згідно з пунктом 6.1 цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником зобовязань по кредитному договору.

18.02.2014 року між ПАТ ІМЕКСБАНК (заставодержатель) та ТзОВ Авенсіс (заставодавець) укладено договір про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014, за яким заставодавець уступає, а заставодержатель приймає в повному обсязі право вимоги на всі майнові права за договором від 01.03.2013 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю Авенсіс та товариством з обмеженою відповідальністю ПІВДЕНІНВЕСТСЕРВІС, які є забезпеченням виконання зобовязань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №7/14 від 18.02.2014 з усіма додатковими угодами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Відомості щодо застави майнових прав внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 20.02.2014р. за реєстраційним № 14195484.

23.12.2014р. між ПАТ ІМЕКСБАНК, ТзОВ Авенсіс та ТзОВ Торгова компанія АЖУР було укладено договір про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014 року, за умовами якого сторони дійшли згоди розірвати договір застави майнових прав від 18.02.2014р. та домовились про те, що розриваючи договір, зазначений в п. 1 цього договору, вони свідчать про відсутність будь-яких претензій один до одного з питань, повязаних з виконанням своїх обовязків за вищезазначеним договором (п. п. 1, 2).

Також, 23.12.2014р. між ПАТ ІМЕКСБАНК та ТзОВ Авенсіс укладено договір про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014, за яким сторони дійшли згоди розірвати договір про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. та домовились про те, що розриваючи договір, зазначений в п. 1 цього договору, вони свідчать про відсутність будь-яких претензій один до одного з питань, повязаних з виконанням своїх обовязків за вищезазначеним договором (п. 2).

14.01.2015р. із Державного реєстру обтяжень рухомого майна вилучено запис № 14195484 про державну реєстрацію обтяження рухомого майна ТзОВ Авенсіс на підставі договору застави майнових прав від 18.02.2014р.

У звязку з невиконанням ТзОВ Торгова компанія АЖУР своїх зобовязань за кредитним договором від 18.02.2014р. № 7/14, рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. у справі № 916/1422/15-г з ТзОВ Торгова компанія АЖУР стягнуто на користь ПАТ ІМЕКСБАНК 139 488 208, 00 грн. заборгованості за кредитом, 13 196 731, 33 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та 3 415 737, 34 грн. пені. Зазначене рішення набрало законної сили. 23.12.2015р. відкрито виконавче провадження ВП № 49711266 з виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.10.2015р.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 №50 Про віднесення Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК до категорії неплатоспроможних, Виконавчою дирекцією ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 №16 Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ ІМЕКСБАНК, згідно з яким з 27.01.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ ІМЕКСБАНК.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015 №330 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, Виконавчою дирекцією ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.05.2015 №105 Про початок процедури ліквідації АТ ІМЕКСБАНК та призначення уповноваженої особи ОСОБА_1 на ліквідацію банку, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ ІМЕКСБАНК та призначено уповноваженою особою ОСОБА_1 на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_7 строком на 1 рік з 27.05.2015 до 26.05.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_1 №189 від 19.10.2015 призначено уповноваженою особою ОСОБА_1 та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ ІМЕКСБАНК, визначені Законом, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 з 20.10.2015.

Під час перевірки уповноваженою особою ОСОБА_1 встановлено, що протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ Імексбанк, зокрема протягом листопада грудня 2014 року, відбулося вилучення ліквідних предметів застави та іпотеки шляхом укладення договорів про розірвання відповідних договорів застави та іпотеки, у тому числі договорів у даній справі.

На виконання приписів частини другої статті 37 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб уповноваженою особою ОСОБА_1 ОСОБА_2, 21.01.2016р. надіслано відповідачам повідомлення про нікчемність правочинів, зокрема договору про розірвання договору застави майнових прав та договору розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав з підстав, передбачених статтею 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, відповідне оголошення опубліковано у газеті Голос України 30.03.2016 року № 57 (6311).

Як зазначено позивачем в судових засіданнях, договори про розірвання є нікчемними в силу норм Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки банк безоплатно відмовився від власних майнових вимог. Розірвавши договір застави та договір про уступку права вимоги, банк фактично при непогашеній заборгованості за кредитним договором безпідставно відмовився від власних майнових вимог до заставодавця за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника.

З огляду на наведене, ПАТ ІМЕКСБАНК звернулось до суду з позовом про визнання недійсним договору від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р., укладеного між ПАТ ІМЕКСБАНК, ТзОВ Торгова компанія АЖУР та ТзОВ Авенсіс; визнання недійсним договору від 23.12.2014р. про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р., укладеного між ПАТ ІМЕКСБАНК та ТзОВ Авенсіс; а також з вимогою про застосування наслідків недійсності договору від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р., повернувши сторін у первісний стан, шляхом поновлення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису 14195484 про державну реєстрацію обтяження рухомого майна ТзОВ Авенсіс на підставі договору застави майнових прав від 18.02.2014 з дати вилучення, а саме з 14.01.2014р.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК).

Отже, нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини).

За змістом статей 572, 589, 590 ЦК, статей 1, 3, 4, 16 Закону України Про заставу в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту тощо. Предметом застави можуть бути майно та майнові права. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню з моменту нотаріального посвідчення цього договору. При заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

З аналізу наведених норм вбачається, що застава є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання; заставодержатель (кредитор) набуває права майнової вимоги на підставі, зокрема, договору, що встановлює зобовязальні відносини між особою, яка забезпечує виконання основного зобовязання боржника, та кредитором боржника, з моменту укладення/нотаріального посвідчення цього договору. Реалізація кредитором (заставодержателем) права майнової вимоги у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання відбувається, зокрема, шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відповідно до частини другої, пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (в редакції, чинній на час запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ІМЕКСБАНК) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа ОСОБА_1 зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тих підстав, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Уповноважена особа ОСОБА_1 протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (частина четверта статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб).

Судом встановлено, що кредитний договір №7/14 від 18.02.2014р., виконання зобовязань за яким забезпечувалося договорами застави майнових прав та уступки права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014, укладався на умовах, зокрема, забезпеченості. За цими договорами заставодавець (майновий поручитель) зобовязався виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності заставленого права до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором. За оспорюваними договорами про розірвання договорів застави та уступки права вимоги, укладеними між сторонами, банк (кредитор) відмовився від майнових прав, переданих у заставу на забезпечення виконання зобовязання боржника за кредитним договором, тобто відмовився від власних майнових вимог. Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ІМЕКСБАНК (договори про розірвання укладені 23.12.2014р., тимчасова адміністрація запроваджена з 27.01.2015р., тобто спірні договори були укладені за 1 місяць до запровадження тимчасової адміністрації).

Таким чином, недійсність правочинів неплатоспроможного банку, згідно з якими банк відмовився від власних майнових вимог, установлено законом, такі правочини є недійсними (нікчемними) незалежно від часу їх виявлення уповноваженою особою ОСОБА_1, з огляду на те, що вони були вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб уповноважена особа ОСОБА_1 вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом.

Підтвердженням факту нікчемності правочинів про розірвання договорів забезпечення з огляду на відмову банку від власних майнових вимог до заставодавця, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника, є звернення банку в подальшому із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2015 року у справі №916/1422/15-г, яке набрало законної сили, стягнуто з ТзОВ ТК АЖУР на користь ПАТ ІМЕКСБАНК 139 488 208, 00 грн. заборгованості за кредитом, 13 196 731, 33 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та 3 415 737, 34 грн. пені. Докази виконання вищевказаного рішення суду в матеріалах справи відсутні. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 5 ст. 216 ЦК України передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою.

Як зазначено вище, 14.01.2015 року, внаслідок укладення 23.12.2014 р. договору про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р., із Державного реєстру обтяжень рухомого майна було вилучено запис №14195484 з контрольною сумою ЕДВ98БГ68В про державну реєстрацію обтяження рухомого майна ТзОВ Авенсіс на підставі договору застави майнових прав від 18.02.2014р.

Таким чином, з огляду на визнання договору від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р. недійсним, запис за №14195484 з контрольною сумою ЕДВ98БГ68В про державну реєстрацію обтяження рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Авенсіс» на підставі договору застави майнових прав від 18.02.2014 року підлягає відновленню у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з 14.01.2015р.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачами не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, публічним акціонерним товариством ІМЕКСБАНК за подання позовної заяви було сплачено 4 134, 00 грн., апеляційної скарги 4 547, 40 грн., за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України 4 961, 00 грн., за подання касаційної скарги до Верховного Суду України 5 374, 20 грн.

Оскільки спір виник з вини відповідачів, судові витрати слід покласти на останніх.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 16, 92, 203, 204, 215, 236, 241, 267, 509, 626 ЦК України, ст. 207 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсним договір від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством ІМЕКСБАНК (), товариством з обмеженою відповідальністю Торгова компанія АЖУР () та товариством з обмеженою відповідальністю Авенсіс ().

3. Визнати недійсним договір від 23.12.2014р. про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством ІМЕКСБАНК () та Товариством з обмеженою відповідальністю Авенсіс ().

4. Застосувати наслідки недійсності договору від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р., повернувши сторони у первісний стан, шляхом поновлення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису 14195484 з контрольною сумою ЕДВ98БГ68В про державну реєстрацію обтяження рухомого майна товариства з обмеженою відповідальністю Авенсіс () на підставі договору застави майнових прав від 18.02.2014р. з дати вилучення, а саме з 14.01.2015 року.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія АЖУР, м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 () на користь публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-а () 2 067, 00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 2 273, 70 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 2 480, 50 грн. судового збору за розгляд справи у Вищому господарському суді України, 2 687, 10 грн. судового збору за розгляд справи у Верховному Суді України.

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Авенсіс, м. Одеса, проспект Гагаріна, 12-а () на користь публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-а () 2 067, 00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 2 273, 70 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 2 480, 50 грн. судового збору за розгляд справи у Вищому господарському суді України, 2 687, 10 грн. судового збору за розгляд справи у Верховному Суді України.

7. Накази видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення складено 04.12.2017р.

Суддя Мороз Н.В.