Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" листопада 2017 р. Справа № 906/667/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 25.05.2017;

від відповідача: не прибув;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Жанетт Україна" (с. Софіївська

Борщагівка, Києво-Святошинський район Київська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Романівський Хліб" (с. Оліївка

Житомирський район Житомирська область)

про визнання недійсними попередніх договорів від 06.09.2016 та від 14.02.2017,

зобов'язання повернути грошові кошти в сумі 1076000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Жаннет Україна" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Романівський Хліб" про визнання недійсним попереднього договору (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу) від 06.09.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Романівський Хліб" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Жаннет Україна", та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_2 06.09.2016 за №5536; визнання недійсним попереднього договору (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу) від 14.02.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Романівський Хліб" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Жаннет Україна", посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим № 1647 від 14.02.2017; про зобов'язання TOB "Романівський Хліб" повернути на користь TOB "Жаннет Україна" 1076000,00грн., які були сплачені за попередніми договорами від 06.09.2016 та 14.02.2017. Витрати щодо стягнення судового збору просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що директор ТОВ "Жаннет Україна" підписав спірні попередні договори із перевищенням наданих йому Статутом товариства повноважень без затвердження відповідним рішенням загальних зборів учасників та без наступного схвалення товариством укладення таких договорів.

Відповідач в судове засідання не прибув, представника в судове засідання не направив, витребуваних судом документів та відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та у встановленому законом порядку. Ухвали суду, що направлялися на адресу відповідача, вказану в позовній заяві, повернулись до суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

З урахуванням ст. 64 ч.1 ГПК України та п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вважається, що ухвали вручені відповідачу належним чином.

Отже, судом вчинено усі можливі дії для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

З урахуванням наведеного вище та відповідно до ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Романівський Хліб" (продавець/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жаннет Україна" (покупець/позивач) укладено попередній договір (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу), який зареєстрований в реєстрі за №5536 та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_2 (а.с.35), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність (у майбутньому продати), а покупець зобов'язується прийняти у власність (у майбутньому купити) належний продавцю комплекс частина майнового комплексу (А-2, Б-1, В-1, Г-1, Д-1, Е-1) загальною площею 3172,1кв.м., який знаходиться за адресою: смт. Романів, Романівського району, Житомирської області, вул. Заводська, 18/2 (надалі "нерухоме майно") до 10.11.2016 (включно), про що буде укладено тa посвідчено нотаріально окремий договір купівлі-продажу - надалі "основний договір" (п.1.1 договору від 06.09.2017).

Продавець стверджує, що він згоден продати, а покупець стверджує, що він згоден купити зазначене в п.1.1 майно за ціною 2640000,00грн., що на момент укладення договору становить еквівалент 100000 доларів США (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 на виконання цього попереднього договору із застосуванням норм постанови Правління НБУ від 06.06.2013 №210 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" покупець зобов'язується перерахувати до двадцять третього вересня 2016 року (включно), а продавець отримати завдаток у сумі 1 056 000,00грн. на поточний розрахунковий рахунок продавця, що на момент укладення цього договору становить еквівалент 40 000 доларів США.

З боку TOB "Романівський Хліб" договір підписаний директором ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту в редакції, зареєстрованій приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_2 30.05.2016 за №1003330, а з боку TOB "Жаннет Україна" - директором ОСОБА_4, яка діє на підставі Статуту в редакції, зареєстрованій Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 27.01.2014 за №.

Крім того, між тими ж сторонами 14.02.2017 укладено попередній договір (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу), який зареєстровано в реєстрі за №1647 та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.36), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність (у майбутньому продати), а покупець зобов'язується прийняти у власність (у майбутньому купити): належний продавцю комплекс частина майнового комплексу (А-2, Б-1, В-1, Г-1, Д-1, Е-1) загальною площею 3172,1 кв.м., який знаходиться за адресою: смт. Романів, Романівського району, Житомирської області, вул. Заводська, 18/2 (надалі "нерухоме майно" до 31.03.2017 (включно), про що буде укладено та посвідчено нотаріально окремий договір купівлі-продажу - надалі - "основний договір" (п.1.1 договору).

Продавець стверджує, що він згоден продати, а покупець стверджує, що він згоден купити зазначене в п.1.1 майно за ціною 2312000,00грн., що на момент укладення договору становить еквівалент 90 000 доларів США (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 на виконання цього попереднього договору покупець перерахував на розрахунковий рахунок продавця завдаток у сумі 1 156 000,00грн., що на момент укладення цього договору становить еквівалент 45 000 доларів США.

З боку TOB "Романівський Хліб" договір підписаний директором ОСОБА_6, який діє на підставі Статуту в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників від 08.09.2016, а з боку TOB "Жаннет Україна" - директором ОСОБА_4, яка діє на підставі Статуту в редакції, зареєстрованій Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 27.01.2014 за №.

На виконання умов вищезазначених попередніх договорів (про укладення в майбутньому договорів купівлі-продажу) позивач сплатив кошти в загальній сумі 1076000,00грн., що підтверджується банківськими виписками, що містяться в матеріалах справи (а.с.37-38).

Як на підставу для визнання недійсними договорів позивач вказує на те, що від імені Товариства вказаний договір укладений представником (директором) з перевищенням наданих Статутом Товариства повноважень.

Як зазначає позивач, у зв'язку з тим, що основний договір між ним та відповідачем (ТОВ "Романівський Хліб") укладено не було, просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Жаннет Україна" сплачені кошти в сумі 1 076 000,00 грн.

Оцінюючи подані стороною докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків, а також наявність його порушеного права.

За змістом ст. ст. 92, 97 - 99 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абз. 1 ч. 2 ст. 98 цього Кодексу.

За приписами ст.ст.41, 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Поряд з цим, в ст.143 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" унормовано, що установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут, який, зокрема, має містити відомості про склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень.

Відповідно до п.7.4 Статуту ТОВ "Жаннет Україна" до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить, зокрема, затвердження правочинів про придбання та продаж нерухомого майна та інших правочинів щодо переходу права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.7.9 Статуту ТОВ "Жаннет Україна" директор укладає будь-які угоди та юридичні акти, здійснює будь-які інші дії у межах своєї компетенції, вчиняє від імені Товариства правочини, укладає від імені Товариства договори, контракти, угоди з урахуванням обмежень, встановлених цим Статутом, та забезпечує їх виконання, розпоряджається майном Товариства (включаючи грошві кошти) без обмежень.

Позивач вказує, що попередні договори від імені Товариства підписані директором за відсутності подальшого схвалення відповідним рішенням загальних зборів учасників, що свідчить про перевищення наданих йому чинним законодавством України та Статутом Товариства повноважень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та установчих документів ТОВ "Жаннет Україна", від імені позивача спірні договори були укладені директором товариства, якому положеннями Статуту ТОВ "Жаннет Україна" було надано право розпорядження грошовими коштами без обмежень та укладати від імені товариства договори з урахуванням обмежень, встановлених Статутом. Однак, такі обмеження Статутом Товариства не передбачені.

Відповідно до пункту "і" частини п'ятої статті 41 і статті 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Цими нормами передбачено не укладення договорів, а їх затвердження. Тому, якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт не затвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним (п.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Як зазначалось вище, спірні договори укладені директором ТОВ "Жаннет Україна" без перевищення повноважень згідно статутних документів позивача, що виключає твердження про їх недійсність.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували той факт, що спірні договори суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчинила ці правочини.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання попередніх договорів недійсними.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27 листопада 2017 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу, 2 - відповідачу (рек. з повід.)