ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Справа № 911/2747/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Інкор

до товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Юнівест Маркетинг

про стягнення 501 034,38 грн.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1, предст. за дов. від 30.08.2017;

відповідач ОСОБА_2, предст. за дов. від 13.11.2017.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства ІНКОР (позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Юнівест Маркетинг (відповідач) про стягнення 501 034,38 грн.

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на те, що у звязку з несвоєчасним здійсненням відповідачем оплати згідно Договору поставки № 03/12/2013 від 03.12.2013, ним було здійснено нарахування відповідачеві 673,09 грн. 3% річних, 30 421, 85 грн. інфляційних втрат та 469 939, 44 грн. курсової різниці.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2017 порушено провадження у справі № 911/2747/17 та призначено до розгляду на 23.10.2017.

На підставі ухвали суду від 23.10.2017 розгляд справи було відкладено на 13.11.2017, у звязку з поданим клопотанням відповідача, яке судом задоволено.

09.11.2017 від позивача в порядку ст. 22 ГПК України було подано заяву про зменшення позовних вимог, та відповідно до якої останній просив стягнути з ТОВ «Компанія «Юнівест Маркетинг» 673,09 грн. 3% річних та 469 939,44 грн. курсової різниці, загалом 470 612, 53 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що у відповідності до вищезазначених норм законодавства, ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що має місце нова ціна позову 470 612,53 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

13.11.2017 від відповідача через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого останній позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та курсової різниці не визнає повністю, в частині стягнення 3% річних просить частково застосувати позовну давність згідно рахунків-фактур, оплати за якими були здійснені 16.07.2014, 28.07.2014, 01.08.2014, 14.08.2014, 20.08.2017.

На підставі ухвали суду від 13.11.2017 було продовжено строк вирішення спору та в судовому засіданні оголошено перерву до 27.11.2017.

21.11.2017 від позивача надійшли пояснення стосовно поданих відповідачем 13.11.2017 заперечень з приводу нарахування курсової різниці, до яких позивачем доданий розрахунок у вигляді таблиці.

27.11.2017 відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності щодо нарахування 3% за окремими видатковими накладними, яка прийнята до розгляду та залучена до матеріалів справи.

Також через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення щодо неправомірності нарахування курсової різниці та відсутності підстав для її застосування.

Присутні в судовому засіданні представники позивача та відповідача додатково обґрунтували подані раніше пояснення та заперечення, додаткових доказів від сторін не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 27.11.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

03 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Інкор» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Юнівест Маркетинг» (покупець) було укладено договір поставки матеріалів № 03/12/2013 від 03 грудня 2013 року, відповідно до умов якого позивач зобовязався поставити та передати у власність відповідачу партії витратних поліграфічних матеріалів (товар) згідно заявок відповідача в асортименті, кількості і ціною, що зазначаються у видаткових накладних, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей товар протягом 90 календарних днів від дати поставки (з урахуванням п. 5.5. Договору поставки), яка підтверджується видатковою накладною (пункт 6.1. Договору поставки).

Як зазначив позивач, умови Договору ним було виконано належним чином, підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними документами, а саме рахунками-фактурами та видатковими накладними за період з 24.03.2014 по 08.12.2014, відповідно до яких було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 2 254 661, 98 грн.

Однак, зі слів позивача, оскільки вчасно відповідач свої грошові зобовязання за договором не виконував, позивачем було здійснено нарахування 673,09 грн. 3% річних (на суми зазначені в накладних, по яким відбулась прострочка) та 469 939, 44 грн. курсової різниці (з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог).

Згідно господарського законодавства України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 ГК України).

Законодавством України визначено, що субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 265 ГК України).

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зважаючи на те, що згідно п. 6.1. договору строк оплати 90 календарних днів від дати отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, які від відповідача вчасно не надходили, позивач нарахував 3% на наступні видаткові накладні та виставлені рахунки-фактури на оплату:

- СФ-0000361 від 14.04.2014 та № РН- 0000329 від 14.04.2014 на суму боргу 79 448,40 грн. з 14.07.2014 по 16.07.2014, яка становить 13,06 грн. 3% річних;

- СФ-0000386 від 22.04.2014 та № РН- 0000360 від 22.04.2014 на суму боргу 48 506,40 грн. з 22.07.2014 по 28.07.2014, яка становить 23,92 грн. 3% річних;

- СФ-0000421 від 28.04.2014 та № РН- 0000391 від 28.04.2014 на суму боргу 85 330,56 грн. з 28.07.2014 по 01.08.2014, яка становить 28,05 грн. 3% річних;

- СФ-0000461 від 12.05.2014 та № РН- 0000429 від 12.05.2014 на суму боргу 80 521,80 грн. з 11.08.2014 по 14.08.2014, яка становить 19,85 грн. 3% річних;

- СФ-0000494 від 19.05.2014 та № РН- 0000463 від 19.05.2014 на суму боргу 81 757,38 грн. з 18.08.2014 по 20.08.2014, яка становить 13,43 грн. 3% річних;

- СФ-0000524 від 26.05.2014 та № РН- 0000491 від 26.05.2014 на суму боргу 119446,20грн. з 25.08.2014 по 28.08.2014, яка становить 29,45 грн. 3% річних;

- СФ-0000552 від 02.06.2014 та № РН- 0000516 від 02.06.2014 на суму боргу 68 523,72грн. з 01.09.2014 по 08.09.2014, яка становить 39,42 грн. 3% річних;

- СФ-0000581 від 10.06.2014 та № РН-0000541 від 10.06.2014 на суму боргу 29 785,32 грн. з 09.09.2014 по 16.09.2014, яка становить 17,13 грн. 3% річних;

- СФ-0000582 від 10.06.2014 та № РН- 0000564 від 13.06.2014 на суму боргу 30088,80 грн. з 12.09.2014 по 16.09.2014, яка становить 9,89 грн. 3% річних;

- СФ-0000611 від 16.06.2014 та № РН- 0000571 від 16.06.2014 на суму боргу 24282,48 грн. з 15.09.2014 по 16.09.2014, яка становить 1,99 грн. 3% річних;

- СФ-0000638 від 23.06.2014 та № РН- 0000596 від 23.06.2014 на суму боргу 107508,00 грн. з 22.09.2014 по 30.09.2014, яка становить 70,69 грн. 3% річних;

- СФ-0000670 від 01.07.2014 та № РН- 0000626 від 01.07.2014 на суму боргу 39 757,68 грн. з 30.09.2014 по 03.10.2014, яка становить 9,80 грн. 3% річних;

- СФ-0000699 від 07.07.2014 та № РН- 0000653 від 07.07.2014 на суму боргу 78 346,12 грн. з 06.10.2014 по 10.10.2014, яка становить 25,75 грн. 3% річних;

- СФ-0000727 від 14.07.2014 та № РН- 0000679 від 14.07.2014 на суму боргу 58 982,16 грн. з 13.10.2014 по 16.10.2014, яка становить 19,39 грн. 3% річних;

- СФ-0000757 від 21.07.2014 та № РН- 0000714від 21.07.2014 на суму боргу 99565,44 грн. з 20.10.2014 по 24.10.2014, яка становить 32,73 грн. 3% річних;

- СФ-0000835 від 11.08.2014 та № РН- 0000784 від 11.08.2014 на суму боргу 77 967,36 грн. з 10.11.2014 по 11.11.2014, яка становить 6,40 грн. 3% річних;

- СФ-0000862 від 18.08.2014 та № РН- 0000813 від 18.08.2014 на суму боргу 122 045,28 грн. з 17.11.2014 по 21.11.2014, яка становить 40,12 грн. 3% річних;

- СФ-0000897 від 26.08.2014 та № РН- 0000845 від 26.08.2014 на суму боргу 62310,48 грн. з 25.11.2014 по 28.11.2014, яка становить 15,36 грн. 3% річних;

- СФ-0001097 від 06.10.2014 та № РН- 0001028 від 06.10.2014 на суму боргу 60078,36 грн. з 05.01.2015 по 15.01.2015, яка становить 49,37 грн. 3% річних;

- СФ-0001136 від 13.10.2014 та № РН- 0001069 від 13.10.2014 на суму боргу 67159,56 грн. з 12.01.2015 по 15.01.2015, яка становить 16,55 грн. 3% річних;

- СФ-0001177 від 20.10.2014 та № РН- 0001106 від 20.10.2014 на суму боргу 124 395,84 грн. з 19.01.2015 по 22.01.2015, яка становить 30,67 грн. 3% річних;

- СФ-0001202 від 27.10.2014 та № РН- 0001136 від 27.10.2014 на суму боргу 38 443,92 грн. з 26.01.2015 по 29.01.2015, яка становить 9,47 грн. 3% річних;

- СФ-0001230 від 03.11.2014 та № РН- 0001163 від 03.11.2014 на суму боргу 14987,04 грн. з 02.02.2015 по 12.02.2015, яка становить 12,31 грн. 3% річних;

- СФ-0001289 від 17.11.2014 та № РН- 0001224 від 17.11.2014 на суму боргу 119 258,16 грн. з 16.02.2015 по 19.02.2015, яка становить 29,40 грн. 3% річних;

- СФ-0001320 від 24.11.2014 та № РН- 0001249 від 24.11.2014 на суму боргу 46 797,48 грн. з 23.02.2015 по 26.02.2015, яка становить 11,53 грн. 3% річних;

- СФ-0001352 від 01.12.2014 та № РН- 0001285 від 01.12.2014 на суму боргу 84335,64 грн. з 02.03.2015 по 12.03.2015, яка становить 69,31 грн. 3% річних;

- СФ-0001390 від 08.12.2014 та № РН- 0001318 від 08.12.2014 на суму боргу 113 423,28 грн. з 09.03.2015 по 12.03.2015, яка становить 27,96 грн. 3% річних;

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання. Згідно з наведеною нормою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Як вбачається з поданого відповідачем відзив у на позов та додаткових пояснень, наявність прострочки по вищезазначеним накладним з приводу оплати вартості поставленого товару, ним не заперечується.

Разом з тим, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності за рахунками СФ-0000361 від 14.04.2014, СФ-0000386 від 22.04.2014, СФ-0000421 від 28.04.2014, СФ-0000461 від 12.05.2014, СФ-0000494 від 19.05.2014, СФ-0000552 від 02.06.2014, загальна сума відсотків річних по яким склала 137,73 грн.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Зі змісту норм матеріального права випливає, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, визначених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 зазначеного Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення.

У відповідності до відбитку печатки господарського суду Київської області про надходження позовної заяви до суду, остання було подана 12.09.2017.

Разом з тим, згідно рахунків-фактур та видаткових накладним, по яким відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, вбачається, що за рахунком СФ-0000361 від 14.04.2014 та № РН- 0000329 від 14.04.2014 на суму боргу 79 448,40 грн., строк оплати настав 14.07.2014; за рахунком СФ-0000386 від 22.04.2014 та № РН- 0000360 від 22.04.2014 строк оплати настав 22.07.2014; за рахунком СФ-0000421 від 28.04.2014 та № РН- 0000391 від 28.04.2014 строк оплати настав 28.07.2014; за рахунком СФ-0000461 від 12.05.2014 та № РН- 0000429 від 12.05.2014 строк оплати настав 11.08.2014; за рахунком СФ-0000494 від 19.05.2014 та № РН-0000463 від 19.05.2014 строк оплати настав 18.08.2014; за рахунком СФ-0000552 від 02.06.2014 та № РН-0000516 від 02.06.2014 строк оплати настав 01.09.2014, тобто по вказаним накладним до моменту звернення позивача до суду сплив трирічний термін позовної давності, а відтак в задоволенні 3% річних за цими накладними, яка становить 137,73 грн. слід відмовити.

Що стосується інших видаткових накладних та рахунків-фактур, строк оплати по яким настав та вчасно оплата від відповідача не надійшла, клопотання про застосування строків позовної давності по яких не заявлено, суд перевіривши правильність зазначених позивачем періодів та розрахунків, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», встановив, що вказані розрахунки є арифметично вірні, у звязку з чим решта вимог про стягнення 3% річних в сумі 535,36 грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, заявлені до стягнення 673,09 грн. 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 535,36 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 469 939, 44 грн. курсової різниці. В якості підстав для нарахування курсової різниці за окремими видатковими накладними, строк оплати яких пропущено, позивач посилається на п. 5.5 Договору поставки матеріалів від 03.12.2013 №03/12/2013, відповідно до якого курсова різниця сплачується покупцем на користь постачальника за умови зростання більше ніж на 2% курсу продажу долара США, встановленого на день, який є попереднім до дня зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, по відношенню до курсу долара США, що оформлюється складанням Акта зміни ціни.

У відповідності до посилань позивача, оскільки між сторонами був визначений інший порядок грошового еквіваленту в іноземній валюті продажу долара США на Міжбанківській валютній біржі (http://www.udinform.com/), з урахуванням викладеного, ним здійснено перерахунок ціни відвантаженого і сплаченого покупцем товару на день зарахування коштів.

Разом з тим, відповідач у неодноразових запереченням на позов, проти вказаної суми заперечував, зазначаючи про відсутність порядку та способу нарахування курсової різниці.

Дослідивши подані сторонами докази та заперечення, з урахуванням умов договору та норм чинного законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення заявленої до стягнення курсової різниці з огляду на таке:

Частиною 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Норми чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Згідно п. 6.2 Договору, оплата поставленого товару здійснюється в національній валюті України (гривнях), згідно виставленого рахунку на поставлений товар.

За змістом частини першої статті 662 і частини першої статті 691 ЦК продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, покупець сплатив остаточну суму на підставі виставлених продавцем рахунків-фактур, які не містили еквівалента ціни гривні по відношенню до долара США. ТОВ НВП «Інкор» здійснило розрахунок із коригуванням ціни вже після сплати остаточних платежів.

Таким чином, сторони провели господарську операцію, у якій грошове зобовязання було виражене в національній валюті України, про що позивач виставляв рахунки-фактури, в яких зазначав суми належні до сплати, а відповідач оплачував зазначені рахунки.

Посилаючись на п.п. 6.3, 6.4 Договору, позивач вказує, що ціни на пластини виготовлення Китай, марки NEXT встановлювались на рівні 6,85$/м2, в т.ч. ПДВ, а вартість $ має визначатись курсом продажу долара США.

За змістом Договору (п. 5.5), постачальник здійснює перерахування ціни, шляхом оформлення Акта зміни ціни на день, який передує дню зарахування коштів відносно з курсом продажу долара США, зазначеному в рахунку-фактурі.

Водночас, відповідно до статті 632 ЦК ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, передбачених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається; якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Тобто, нормами чинного законодавства та умовами Договору (п. 5.5) передбачена можливість коригування ціни шляхом підписання Акту про зміну ціни, підписаного сторонами.

Посилаючись на перерахунок ціни, позивач вказує на Акт про зміну ціни, оформлений у вигляді Додатку до Договору від 10.05.2017, який був направлений відповідачеві, однак залишений останнім без належного реагування.

Дослідивши вищезазначений Акт (а.с. 175-180), який міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що останній з боку відповідача не підписаний, а відтак здійснення перерахування ціни та порядок/спосіб визначення такого курсу відносно курсу продажу долара США, сторонами погоджено не було.

При цьому, цивільне та господарське законодавство передбачає порядок укладення господарських договорів та додаткових угод до них.

Відповідно ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ст. 188 ГК України).

При цьому, зважаючи на те, що в порядку встановленому вищезазначеними нормами законодавства, Додатковою угодою до договору поставки, на який посилається позивач, зміни ціни сторони не дотрималися, підстав для її збільшення за рахунок курсової різниці валют немає.

За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 469 939, 44 грн. курсової різниці, у суду немає, у звязку з чим суд відмовляє в позові в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Юнівест Маркетинг (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Поліграфічна, 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Інкор» (03127, м. Київ, пр.-т Голосіївський, 100/2, ) 535 (пятсот тридцять пять) грн. 36 коп. 3% річних та 8 (вісім) грн. 03 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 05.12.2017

Суддя О.В. Щоткін