ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017 року Справа № 904/7111/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 01.08.2017р.

від позивача: ОСОБА_2, голова ФГ, витяг з ЄДР від 20.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, адвокат, свідоцтво №2507 від 14.05.2012р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Обрій" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017р. у справі №904/7111/17

за позовом Фермерського господарства "Вінеса", с.Посуньки, Верхньодніпровський район, Дніпропетровська область

до Приватного підприємства "Обрій", м.Дніпро

про стягнення 111238,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017р. у справі №904/7111/17 (суддя Рудовська І.А.) позов задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "Обрій" на користь Фермерського господарства "Вінеса" 111238,43 грн. - заборгованості, 1668,59 грн. - судового збору.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване обґрунтованістю позовних вимог, оскільки суд встановив, що на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем складає 111238,43 грн., докази погашення якої в матеріалах справи відсутні.

Відповідач (ПП "Обрій"), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017р. у справі №904/7111/17 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом не прийняті до уваги факти, які мають суттєве значення для вирішення справи і тому висновки суду, викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи. Просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ФГ "Вінеса" до ПП "Обрій" про стягнення 111238,43 грн. відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вважає, що суд дійшов до помилкового та передчасного висновку про те, що зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, а відповідач виконав не в повному обсязі. Вказує на те, що умовами п.2.3. Договору передбачено, що кукурудза, яку поставляє позивач, повинна відповідати конкретним вимогам, а саме: ГОСТ на даний вид товару. Зазначає, що на даний вид товару Національним Стандартом України встановлено ГОСТ - ДСТУ 4525:2006, але товар, який поставив продавець на умовах Договору за якістю не відповідав вимогам ДСТУ 4525:2006. Відповідач був вимушений укласти з ТОВ "Белгравія" договір та сплатити послуги з доведення товару до якості, передбаченого вимогам ДСТУ 4525:2006 з очистки, прийомки та сушки товару, що підтверджується відповідними документами. На думку скаржник, ФГ "Вінеса" було відомо, що кукурудза, яку він передає ПП "Обрій" за умовами Договору №24/10-1 від 24.10.2016 - не відповідає вимогам ДСТУ 4525:2006, оскільки ПП "Обрій" фактично отримував товар на власний транспорт прямо на полі від комбайна. Оскільки відповідач за власні кошти усунув недоліки якості товару, який отримував від позивача, то вважає, що має право на відшкодування йому вартості робіт з усунення недоліків товару у розмірі 111238 грн., тому саме цю суму і не сплатив ФГ "Вінеса".

Позивач (ФГ "Вінеса") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами відповідача та вказує на те, що текст Договору поставки №24/10-1 від 24.10.2016 виготовлявся саме відповідачем, а не позивачем. Зазначає, що відповідно до умов договору позивач відвантажив, а відповідач отримав 266,097 т кукурудзи по ціні 3800 грн., у тому числі ПДВ 20% на суму 1011168 грн. Відповідач оплатив товар частково на суму 899930,17 грн., при цьому оплата проводилась протягом десяти днів без пред'явлення жодних претензій ні усних, ні письмових. Щодо якості кукурудзи, позивач вказує на те, що в договорі дійсно зазначено - згідно ГОСТ на даний вид товару, але немає посилання на ДСТУ 4525:2006. Зазначає, що у вимогах, передбачених ДСТУ 4525:2006, є посилання на ГОСТ 13586.3 - це правила приймання на пункт зберігання (елеватор), є посилання на ГОСТ 10940 - це типовий склад кукурудзи: 1, 2, 3 клас відповідно. Стверджує також, що позивачем продана якісна кукурудза у здоровому стані, не зіпріла, мала запах, властивий здоровому зерну (без затхлого, солодового, пліснявого запахів) та колір властивий здоровому зерну. Позивач вважає, що вимоги до якості кукурудзи за іншими показниками повинні зазначатися у договорі, а тому ніяких інших зобов'язань згідно договору позивач не мав. На думку позивача, посилання відповідача на договірні відносини з ТОВ "Белгравія" є недоречними, оскільки ніякого відношення до вказаного договору не має.

В судовому засіданні 20.11.2017 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а представники позивача заперечували на її задоволенні.

За результатами перегляду справи в судовому засіданні 20.11.2017 Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Відповідно до статті 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між Фермерським господарством "Вінеса" (Продавець) та Приватним підприємством "Обрій" (Покупець) укладено договір поставки №24/10-1 від 24.10.2016 (далі - Договір) за умовами п.1.1. якого, Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити кукурудзу.

Одиниця виміру кількості товару: т. Загальна кількість 266 тон 097 кг (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

В пункті 3.1. Договору сторони обумовили, що поставка здійснюється на умовах: по заліковій вазі з господарства.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. Договору, ціна: 3800,00 грн., у т.ч. ПДВ 20%; загальна вартість товару за договором: 1011168,60 грн., у т.ч. ПДВ 20%.

В розділі 5 Договору сторони визначили форму оплати: безготівковий розрахунок; оплата товару: здійснюється на розрахунковий рахунок продавця.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1011168,60 грн. за наступними накладними:

- накладна №30 від 24.10.2016 на 152,449 т кукурудзи за ціною 3166,67 грн. на суму 579306,20 грн. (а.с.7);

- накладна №31 від 25.10.2016 на 28,329 т кукурудзи за ціною 3166,67 грн. на суму 107650,20 грн. (а.с.8);

- накладна №32 від 02.11.2016 на 85,319 т кукурудзи за ціною 3166,67 грн. на суму 324212,20 грн. (а.с.9).

Відповідач прийняв товар без зауважень, що підтверджується підписом представника на накладних.

Відповідач у свою чергу розрахувався за товар частково на загальну суму 899930,17 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1251 від 24.10.2016, №1260 від 25.10.2016, №1317 від 31.10.2016, №1319 від 01.11.2016, №2947 від 02.11.2016, №2948 від 02.11.2016, №1358 від 04.11.2016 (а.с.11-17).

Таким чином, невиконаними відповідачем перед позивачем за вказаним Договором є грошові зобовязання на суму 111238,43 грн. (1011168,60 грн.-899930,17 грн.= 111238,43 грн.).

17.02.2017 позивач направив відповідачу цінним листом з описом вкладення претензію про повернення заборгованості в сумі 111238,43 грн.

Відповідач зі своєї сторони доказів добровільного виконання таких вимог позивача не надав.

Оскільки відповідач свої зобов'язання щодо повної оплати товару не виконав, це слугувало підставою для звернення позивача з відповідними вимогами до господарського суду.

Частина 1 статті 265 Господарського кодексу України визначає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень частини 6 статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 111238,43 грн. заборгованості, місцевий господарський суд виходив із того, що відповідач не виконав належним чином своїх зобовязань з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась означена заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідач не визнає вимоги щодо наявності заборгованості перед позивачем, у своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що поставлений за договором товар не відповідає встановленим вимогам до якості, а оскільки відповідач за власні кошти усунув недоліки якості товару, то вважає, що має право на відшкодування вартості робіт на усунення недоліків якості товару.

Відтак причиною апеляційного оскарження є питання наявності у відповідача права на зменшення ціни товару, а отже і права не сплачувати різницю між загальною вартістю товару, що була визначена за умовами договору, та загальною вартістю товару за вирахуванням витрат відповідача необхідних для доведення товару до належної якості.

Відповідно до частини 1 статті 268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначають у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

За змістом статті 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Згідно з частиною 1 статті 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Приписами статті 678 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

За умовами частини 1 статті 679 Цивільного кодексу України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

За приписами частини 1 статті 680 Цивільного кодексу України, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 687 Цивільного кодексу України передбачено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари або упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 688 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Щодо якості поставленого товару колегією суддів встановлено, що до апеляційної скарги відповідач додав копії реєстрів прибуткових накладних (а.с.58-66) та товарно-транспортних накладних (а.с.67-75), з яких убачається, що ТОВ "Белгравія" прийняло від Приватного підприємства "Обрій" кукурудзу 3 класу, загальною кількістю 293,798 т, з певними показниками якості (вологості, зернової домішки, смітної домішки), які потребували поліпшенню шляхом надання відповідних послуг елеватора. За цими показниками ТОВ "Белгравія" здійснила перерахунок фізичної ваги зерна кукурудзи в залікову вагу, яка загалом становить 266,097 т.

На даний вид товару Національним Стандартом України встановлено ДСТУ 4525:2006, яким передбачено розподіляння кукурудзи на типи, а також визначена характеристика і норма для зерна кукурудзи в залежності від її класу та типу.

Так відповідно до означеного ДСТУ 4525:2006 для кукурудзи 3 класу встановлені такі норми, як: вологості, зернової домішки, смітної домішки тощо.

Таке поняття як "залікова маса" застосовується в обліку елеваторів. Її розрахунок здійснюється елеватором лише при прийманні (або придбанні) зерна, що не відповідає базисним кондиціям, тобто потребує доробки (очищення та сушіння). Якщо зерно відповідає стандартам (не потребує очищення, дезінфекції, сушіння тощо), то його залікова маса не визначається. У цьому разі показником залікової маси є фізична маса зерна (Пункт 2.39 розділу ІІ Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Мінагрополітики від 13.10.2008 №661).

Порівнянням показників якості, які зафіксовані в прибуткових накладних ТОВ "Белгравія" із показниками якості, які визначені в ДСТУ 4525:2006, підтверджено, що кукурудза, яку позивач передає відповідачу на виконання умов означеного Договору не відповідала вимогам, які встановлені певним стандартом, а саме ДСТУ 4525:2006.

Тому, відповідно до означених вище прибуткових накладних загальна залікова вага поставленого позивачем товару (кукурудзи) була визначена у розмірі 266,097 т, а вартість додаткових послуг ТОВ "Белгравія" з доробки цього зерна становить суму 111238,00 грн.

Таким чином, не сплачена відповідачем позивачу сума 111238,43 грн. дорівнює вартості тих послуг, які відповідач зобовязався сплатити ТОВ "Белгравія" за поліпшення якості поставленого позивачем товару.

Однак, колегія суддів вважає, що відмова відповідача від сплати цих коштів позивачеві є неправомірною, враховуючи на таке.

Дійсно, як зазначено в Договорі, сторони обумовили, що якість товару має бути згідно ГОСТ на даний вид товару, але при цьому в умовах договору немає посилання на ДСТУ 4525:2006, не визначено типу кукурудзи та її характеристик, що унеможливлює застосування певних норм цього ДСТУ, виходячи лише із класу поставленої кукурудзи (3 клас).

Виходячи із умов поставки та документів, які складались ТОВ "Белгравія" при прийомці зерна кукурудзи на елеваторі, відповідачу було відомо, що кукурудза, яку він отримує від позивача за умовами Договору №24/10-1 від 24.10.2016 не відповідає вимогам ДСТУ 4525:2006. Разом із цим на момент передачі товару та після його передачі, жодних вимог та претензій відповідачем (як покупцем) до позивача (як продавця) не заявлялось, будь-яких двосторонніх актів про приймання продукції за якістю не складалось.

Тому слід визнати, що відповідач не надав суду доказів, які відповідно до умов Договору та чинного законодавства, підтверджують факт передання йому позивачем товару неналежної якості та можуть бути враховані для розгляду заперечень відповідача щодо наявності підстав для пропорційного зменшення ціни товару.

Враховує колегія суддів і ту обставину, що за умовами п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах по заліковій вазі з господарства, а не по заліковій вазі елеватора, але всупереч цим умовам в означених вище накладних №30 від 24.10.2016, №31 від 25.10.2016, №32 від 02.11.2016 сторонами визначено загальну вагу поставленого товару за заліковою вагою елеватора.

Також із наданих відповідачем реєстрів прибуткових накладних вбачається, що клієнтом у договірних відносинах із елеватором (ТОВ "Белгравія") виступав лише відповідач, а тому оплата наданих елеватором послуг з очистки, приймання та сушіння відноситься до власних зобовязань відповідача.

Наведеним вище спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги відповідача.

Відтак колегією суддів встановлено, що на виконання умов означеного Договору позивачем було поставлено відповідачу продукцію згідно з накладними №30 від 24.10.2016, №31 від 25.10.2016, №32 від 02.11.2016 у загальній кількості 266,097 т (яка відповідає заліковій вазі елеватора) за ціною 3800,00 грн./т (з ПДВ) загальною вартістю 1011168,60 грн. Підписання відповідачем без зауважень та заперечень цих накладних, які фіксують здійснення господарської операції, є підставою для набуття позивачем права вимагати оплати товару.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, яким визнано вимоги позивача щодо примусового стягнення заборгованості в сумі 111238,43 грн. - обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Обрій" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017р. у справі №904/7111/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складений та підписаний 24.11.2017.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна