РІШЕННЯ

21 листопада 2017 року Справа № 913/756/17

Провадження №33/913/756/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Хераеус Електро-Найт Україна, м.Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м.Сєвєродонецьк Луганської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство Алчевський коксохімічний завод, м.Сєвєродонецьк, Луганська область,

про стягнення 474 457 грн 81 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Рвачов О.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув;

від третьої особи: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю Хераеус Електро-Найт Україна звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про стягнення грошових коштів за договором поставки №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016 у розмірі 474 457 грн 81 коп., з яких:

- 416 312 грн 46 коп. - сума основного боргу;

- 9979 грн 15 коп. - сума нарахованих 3% річних;

- 48 166 грн 20 коп. інфляційних нарахувань.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором в частині проведення своєчасного та повного розрахунку за поставлену протягом листопада-грудня 2016 року продукцію на загальну суму 559 476 грн 86 коп. За розрахунком позивача, ОСОБА_1 акціонерне товариство Алчевський металургійний комбінат сплатило заборгованість лише частково, в сумі 143 164 грн 40 коп. На час подання позову залишок заборгованості складає 416 312 грн 46 коп. У звязку з допущеним відповідачем простроченням виконання грошового зобовязання, позивачем на підставі п.7.1. договору №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016 та ст.625 ЦК України також заявив до стягнення 3% річних та інфляційні.

Ухвалою Господарського суду Луганської області 22.09.2017 порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 11.10.2017.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.10.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 акціонерне товариство Алчевський коксохімічний завод, яким було здійснено часткову оплату заборгованості відповідача згідно укладених трьохсторонніх угод №АМК-1618-2016-сгл від 07.12.2016 та №АМК-1878-2016-сгл від 21.12.2016 про покладення на третю особу виконання грошових зобовязань за договором №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016, розгляд справи відкладено на 01.11.2017.

Відповідач у відзиві за вих.№026-70/2 від 20.10.2017, підтвердив отримання поставленого позивачем товару на загальну суму 559 476 грн 86 коп., оплата за який була здійснена частково в сумі 143 164 грн 40 коп., що підтверджується позивачем. Наразі відповідач також зауважує про допущені помилки позивачем в розрахунку інфляційних втрат (а.с.69-71).

Крім того, відповідач через канцелярію суду подав письмове клопотання за вих.№026-70/3 від 20.10.2017 про розстрочення виконання рішення суду, в якому посилаючись на скрутне фінансове становище, просив розстрочити виконання рішення суду на 4 місяців зі сплатою стягнутої суми щомісячно рівними частинами (а.с.81-84).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.11.2017 розгляд справи відкладено на 21.11.2017 у звязку з ненаданням сторонами та третьою особою всіх необхідних для розгляду справи документів та письмових пояснень.

В судове засідання 21.11.2017 представники сторін та третьої особи не прибули.

Однак, від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові документи, необхідні для правильного вирішення спору, а також у відповідності до ст.22 ГПК України заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зменшив розмір позовних вимог, зокрема в частині інфляційних втрат до 36 070 грн 64 коп. та в частині стягнення трьох відсотків річних до 9979 грн 14 коп., розмір суми основного боргу заявленої до стягнення, залишився незмінним (а.с.150-153).

Також на електронну адресу суду позивачем надано докази надіслання копії заяви іншій стороні, які помилково своєчасно не були долучені до поданої заяви.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві (абз.1 пп.3.10 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

З огляду на дотримання позивачем встановленої процедури та відповідності поданої заяви вимогам ст.22 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає заяву про зменшення розміру позовних вимог. Отже, розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 462 362 грн 24 коп., з яких:

- 416 312 грн 46 коп. - сума основного боргу;

- 9979 грн 14 коп. - сума нарахованих 3% річних;

- 36 070 грн 64 коп. інфляційних нарахувань.

Відповідачем також на виконання вимог ухвали суду на електронну адресу суду надані письмові пояснення за вих.№21.11.2017 в яких підтверджено здійснення часткової оплати на загальну суму 143 164 грн 40 коп. за накладною №81140530.

Господарський суд враховує, що за змістом п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновком суду, неприбуття представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, враховуючи належне їх повідомлення та надання документів, необхідних для правильного вирішення спору. Також судом враховується, що від учасників клопотання про відкладення розгляду спору не надходило, явка представників не визнавалася обовязковою.

У судовому засіданні 21.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд

В С Т А Н О В И В:

11.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Хераеус Електро-Найт Україна (далі - позивач, постачальник) та ОСОБА_1 акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат (далі - відповідач, покупець) укладено договір №АМК-042-2016-пст, згідно предмету якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця обладнання (товар), а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити товар (а.с.19-21).

Строки поставок партій товару вказуються у специфікаціях (п.3.4. договору).

Оплата товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перечислення грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі (п.5.2. договору).

В пункті 5.3. договору сторони погодили, що покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника відповідно до умов, зазначених в специфікаціях до договору.

Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що поставка товару здійснюється на умовах, визначених сторонами в специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами в редакції Інкотермс-2010 року.

Поставка товару здійснюється за цінами в національній валюті України, які визначені у відповідності до умов поставки , вказаних в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори і інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки і маркування і інші витрати постачальника повязані з поставкою товару (пункт 4.1. Договору).

В пунктах 10.4, 10.5. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє по 31.03.2017. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобовязань за цим договором.

Згідно умов специфікації № 1 від 11.01.2016 до договору, постачальник зобовязувався передати у власність обладнання, загальною вартістю 2828073 грн 00 коп., а покупець зобовязувався прийняти та оплатити товар на наступних умовах: 100% оплата після отримання товару протягом 10 днів. Строк поставки 45 днів з моменту направлення листа покупцю про запуск товару в виробництво (а.с.24).

У відповідності до специфікації № 2 від 15.03.2016 до договору, постачальник зобовязувався передати у власність обладнання, загальною вартістю 173423 грн 52 коп., а покупець зобовязувався прийняти та оплатити товар протягом 10 днів на тих же умовах. Строк поставки 45 днів з моменту направлення листа покупцю про запуск товару в виробництво (а.с.25).

За специфікацією № 3 від 28.04.2016 підписану сторонами, постачальник зобовязувався передати у власність обладнання загальною вартістю 3819568 грн 80 коп., а покупець зобовязувався прийняти та здійснити 100% оплату після отримання товару протягом 10 днів. Строк поставки 45 днів з моменту направлення листа покупцю про запуск товару в виробництво (а.с.26).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилається на те, що ним у відповідності до умов укладеного договору поставки №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016, відповідачу було поставлено товар протягом листопада-грудня 2016 року на загальну суму 559 476 грн 86 коп., що підтверджується долученими до позову копіями видаткових накладних, товаро-транспортними накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей представником відповідача, та виставленими рахунками на оплату, а саме:

- видаткова накладна № 81140530 від 02.11.2016 на суму 150 264 грн 00 коп. (а.с.27), товарно-транспортна накладна № 8668 від 02.11.2016 (а.с.37), довіреність №519 від 11.11.2016 на отримання товару (а.с.39), рахунок на оплату № 90001151 від 02.11.2016 (а.с.32);

- видаткова накладна № 81140531 від 02.11.2016 на суму 33 431 грн 04 коп. (а.с.28), товарно-транспортна накладна № 8668 від 02.11.2016 (а.с.38), довіреність №557 від 17.11.2016 на отримання товару (а.с.40), рахунок на оплату № 90001152 від 02.11.2016 (а.с.33);

- видаткова накладна № 81147200 від 22.11.2016 на суму 63 797 грн 76 коп. (а.с.29), довіреність №590 від 16.12.2016 на отримання товару (а.с.41), рахунок на оплату №90001225 від 22.11.2016 (а.с.34);

- видаткова накладна № 81156456 від 19.12.2016 на суму 122 040 грн 00 коп. (а.с.30), рахунок на оплату № 90001332 від 19.12.2016 (а.с.35);

- видаткова накладна № 81156457 від 19.12.2016 на суму 189 944 грн 06 коп. (а.с.31), рахунок на оплату № 90001333 від 19.12.2016 (а.с.36).

Оскільки відповідач не своєчасно та не повністю не розраховувався за поставлений товар за основним договором, сторони уклали тристоронню угоду з ОСОБА_1 акціонерним товариством «Алчевський коксохімічний завод» від 07.12.2016 №АМК-1618-2016-сгл про покладення на третю особу виконання грошових зобовязань за договором №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016 (а.с.53).

Згідно умов угоди, сторони, керуючись ст. 528 ЦК України вирішили, що відповідач покладає на третю особу виконання в цілому до 31 грудня 2017 року включно грошових зобовязань відповідача за договором на загальну суму 180000 грн 00 коп. (специфікація №1), далі за текстом грошові зобовязання, під якими розуміються зобовязання Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат перед Товариством з обмеженою відповідальністю Хераеус Електро-Найт Україназі сплати: на загальну суму 180000 грн 00 коп., а третя особа погоджується виступити в якості безпосереднього виконавця таких грошових зобовязань.

Пунктом 2 угоди передбачено, що позивач зобов'язується прийняти виконання грошових зобовязань, запропоноване за відповідача третьою особою та відповідно підтверджує та гарантує, що у випадку такого виконання грошових зобовязань у повному розмірі третьою особою не буде мати жодних претензій до відповідача щодо виконання грошових зобовязань та не буде здійснювати жодних дій юридичного, процесуального та/або фінансового характеру, направлених на стягнення з відповідача грошових зобовязань.

Укладення цієї угоди не замінює боржника (не призводить до переводу боргу). відповідач зобовязаний контролювати виконання грошових зобовязань третьою особою та несе відповідальність за неналежне виконання грошових зобовязань, передбачену договором та/або законодавством України (п.3 угоди).

Пунктами 4,5 угоди передбачено, що виконання третьою особою грошових зобовязань має бути здійснено у національній валюті та відповідно до інших умов договору. Грошові зобовязання сторони 1 перед стороною 2 за цією угодою припиняються їх належним виконанням, здійсненим третьою особою. Виконання третьою особою грошових зобовязань здійснюється шляхом безготівкового переказу третьою особою грошових коштів на рахунок сторони 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Хераеус Електро-Найт Україна.

Пунктом 8 угоди передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Третьою особою грошових зобовязань цей обов'язок відповідач повинен виконати сам. Факт невиконання третьою особою грошових зобовязань вважається порушенням грошових зобовязань з боку самого відповідача.

В подальшому, укладеною угодою №АМК-1878-2016-сгл від 21.12.2016 про покладення на третю особу виконання грошових зобовязань за договором №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016, сторони погодили, що відповідач, позивач та ПАТ «Алчевський коксохімічний завод», керуючись ст. 528 ЦК України, відповідач покладає на третю особу виконання в цілому до 31 березня 2017 року включно грошових зобовязань відповідача за договором на загальну суму 500 000 грн (за 2 та 3 специфікаціями), а третя особа погоджується виступити в якості безпосереднього виконавця таких грошових зобовязань (а.с.54).

Позивач вказує на те, що враховуючи умови укладених між сторонами тристоронніх угод, ОСОБА_1 акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат сплачено заборгованість частково, в сумі 143 164 грн 40 коп. За платіжним дорученням №2418 від 29.12.2016 на суму 180 000 грн 00 коп., сума 58 018 грн 16 коп. зарахована в оплату рахунку №90001151, залишок в сумі 121 981 грн 84 коп. був віднесений на оплату рахунку №90001150 від 02.11.2016. За платіжним дорученням №3412 від 07.02.2017 на суму 180 000 грн 00 коп., сума 85 146 грн 24 коп. віднесена на оплату рахунку №90001151, залишок в сумі 94 853 грн 76 коп. був віднесений на оплату рахунку №90001226 від 22.11.2016.

За таких обставин, залишок заборгованості, яка обліковується за відповідачем за поставлений в листопаді - грудні 2016 року товар складає 416 312 грн 46 коп.

Зазначене також підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач направив на адресу відповідача претензію за вих.01-210417-02 від 21.04.2017 про сплату заборгованості за поставлену продукцію за договором. Однак, вимоги позивача були залишені відповідачем наразі без виконання, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зобов`язання в силу вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Пункт 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Наявними у справі матеріалами, зокрема копіями видаткових накладних, товаро-транспортними накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей представником відповідача, виставленими рахунками на оплату, а також долученими податковими накладними, підтверджується належне виконання позивачем зобовязань за договором поставки №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016, та здійснення поставки продукції відповідачу протягом листопада грудня 2016 року на загальну суму 559 476 грн 86 коп.

Натомість відповідач не повністю виконав зобовязання за договором, та враховуючи укладені між учасниками додаткові тристоронні угоди, оплата була проведена ОСОБА_1 акціонерним товариством Алчевський коксохімічний завод в рахунок погашення боргу відповідача на загальну суму 143 164 грн 40 коп. за накладною №81140530, згідно платіжного доручення: №2418 від 29.12.2016 на суму 58 018 грн 16 коп. (загальна сума платіжного доручення 180 000 грн 00 коп., залишок в сумі 121 981 грн 84 коп. був віднесений на оплату рахунку №90001150 від 02.11.2016, за яким на сьогоднішній день немає заборгованості); та платіжного доручення №3412 від 07.02.2017 на суму 85 146 грн 24 коп. (сума платіжного доручення 180 000 грн 00 коп., залишок в сумі 94 853 грн 76 коп. був віднесений на оплату рахунку №90001226 від 22.11.2016, за яким на сьогоднішній день немає заборгованості).

За таких обставин, залишок заборгованості, яку просить обґрунтовано стягнути позивач, складає 416 312 грн 46 коп.

Під час розгляду спору відповідачем, третьою особою доводів позивача не спростовано, доказів на підтвердження належного виконання грошового зобовязання проведення своєчасного та повного розрахунку з позивачем суду не надано.

Відповідачем також не надано суду доказів погашення заявленого до стягнення боргу під час розгляду спору.

Судом також враховується, що відповідач у відзиві підтверджує здійснення поставки позивачем товару за вказаним договором в період листопада - грудня 2016 року на загальну суму 559 476 грн 86 коп., та здійснення лише часткової оплати боргу третьою особою на виконання зобовязань відповідача за вказаними накладними на суму 143 164 грн 40 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 416 312 грн 46 коп. за поставлений товар протягом листопада - грудня 2016 року за договором №АМК-042-2016-пст від 11.01.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у звязку з порушенням відповідачем строків оплати просить стягнути з відповідача у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 9979 грн 14 коп. нараховані на заборгованість наявну за видатковими накладними №81140530 від 02.11.2016, № 81140531 від 02.11.2016, № 81147200 від 22.11.2016, №81156456 від 19.12.2016, № 81156457 від 19.12.2016, за загальний період з 13.11.2016 по 14.09.2017 ( враховуючи подану заяву про зменшення розміру позовних вимог, а.с.150-153).

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку 3% річних, суд відзначає про наявність в ньому помилок.

Зокрема, позивачем по накладним №81140530 від 02.11.2016 та № 81140531 від 02.11.2016, не правильно визначено дату виникнення прострочення, в порушення вимог ст.254 ЦК України не враховано, що десятим днем виконання зобовязання є 12.11.2016, що припадає на вихідний день (суботу) та переноситься на перший робочий день 14.11.2016 (понеділок), з огляду на що прострочення у відповідача виникає з 15.11.2016.

Враховуючи виявлені помилки, судом здійснено правильний розрахунок за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство»:

Видаткова накладнаСума боргуПеріод простроченняКількість днів3% річних грн
№81140530 від 02.11.2016150 264,00 92 245,84 7099,6015.11.2016-28.12.2016 29.12.2016-06.02.2017 07.02.2017-14.09.0541,94 303,21 128,38
№ 81140531 від 02.11.201633 431,04 15.11.2016 - 14.09.2017304 834,96
№ 81147200 від 22.11.201663 797,7603.12.2016 - 14.09.9,27
№81156456 від 19.12.2016122 040,0030.12.2016 - 14.09.7,89 (2597,89)
№ 81156457 від 19.12.2016189 944,0630.12.2016 - 14.09.3,38
Всього:9929 грн 03 коп.

Оскільки за накладною №81156456від 19.12.2016, за правильним розрахунком суду сума 3% річних складає 2597,89 грн, що є більшою сумою ніж заявлено позивачем до стягнення, суд не виходячи за межі позовних вимог, приймає 2577,89 грн, суму розраховану позивачем.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованими заявлені до стягнення з відповідача 3% річних в сумі саме 9929 грн 03 коп. В іншій частині 3% річних, заявлених позивачем, слід відмовити.

Наразі у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України позивач також просить стягнути інфляційні втрати в сумі 36 070 грн 64 коп., нараховані на заборгованість наявну за видатковими накладними №81140530 від 02.11.2016, № 81140531 від 02.11.2016, № 81147200 від 22.11.2016, №81156456 від 19.12.2016, № 81156457 від 19.12.2016, за загальний період з 13.11.2016 по 14.09.2017 (а.с.150-153).

За приписами п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Законодавчо так само визначено звітним періодом встановлення індексу інфляції місяць. Отже, правовий аналіз вимог чинного законодавства надає можливість дійти висновку, про те, що найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

Перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку інфляційних, наданого позивачем (а.с.150-153), суд відзначає про наявність в ньому помилок (не правильність визначення періодів, за які підлягають нарахуванню інфляційні, враховуючи здійснені часткові оплати за накладною №81140530 від 02.11.2016).

Враховуючи виявлені помилки, судом здійснено правильний розрахунок інфляційних за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство»:

Видаткова накладнаСума боргуПеріод прострочення, за який застосовується інфляційна складоваСукупний індекс %Інфляційні грн
№81140530 від 02.11.201692245,84 7099,60грудень 2016-січень 2017 лютий-серпень 2017102,009 106,8801 854,05 488,46
№ 81140531 від 02.11.201633 431,04грудень-серпень 2017 109,0283 018,23
№ 81147200 від 22.11.201663 797,76січень-серпень 2017108,0555 139,38
№81156456 від 19.12.2016122 040,00січень-серпень 2017108,0559 831,22
№ 81156457 від 19.12.2016189 944,06січень-серпень 2017108,05515 301,40
Всього:35632 грн 74 коп.

З огляду на зазначене, з відповідача підлягають правомірно стягненню інфляційні втрати саме в сумі 35632 грн 74 коп. В іншій частині інфляційних втрат, заявлених позивачем, слід відмовити.

Відповідачем 23.10.2017 до суду подано письмове клопотання про розстрочення виконання рішення на 4 місяці зі сплатою боргу щомісячно рівними частками (а.с.81-84).

Заява обґрунтована тим, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, зокрема, за перші 3 місяці 2017 року має збитки на суму 760 682 тис. грн., та заборгованість з оплати праці яка становить 97 753 тис.грн., що підтверджується даними звіту про фінансові результати. Що заборгованість за договором виникла через обмеження залізничного сполучення у звязку із проведенням антитерористичної операції, відповідач не мав можливості доставляти продукції своїм контрагентам, отримувати дохід за цю продукцію, які належало перерахувати зокрема позивачу, блокування залізничного руху по станціях Ясинувата-Горлівка-Дебальцево призвело до браку сировини та неможливості відправки готової продукції відповідача, і як наслідок до фактичного призупинення металургійного виробництва. Значне коливання курсу валют по відношенню до національної валюти призвело до значної затримки у розрахунках за відвантажену продукцію іноземними споживачами. Загалом сума дебіторської заборгованості контрагентів перед відповідачем становить 20 593 775 тис. грн. За результатами ведення переговорів із контрагентами сплановано планомірне погашення дебіторської заборгованості перед відповідачем протягом 12-18 місяців.

Також відповідач найближчим часом сподівається отримати кошти від контрагентів нерезидентів зі сплати дебіторської заборгованості, яка була предметом розгляду Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС №112к/2016 в сумі 23 733 921, 34 долари США та у справі АС №161к/2016 у сумі 2 135 876, 22 долари, за результатами розгляду яких прийняті рішення про задоволення позовних вимог відповідача в повному обсязі. Крім того, Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України 30.08.2017 прийняті рішення у справах АС№536р/2016 та АС№546/2016 якими позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат також задоволені повністю, присуджено до стягнення 1 234 957 888,56 російських рублів та 494 591 797,30 російських рублів.

Відповідач намагається відновити виробничу діяльність. Однак у звязку з значними збитками та відсутністю наразі обігових коштів у відповідача, виконання рішення шляхом разової сплати прострочених платежів позивачу фактично є неможливим. У свою чергу розстрочка виконання рішення надасть можливість зберегти робочі місця, своєчасно виконувати зобовязання із виплати заробітної плати і в той же час не порушить права та інтереси позивача та не погіршить його фінансовий стан.

За таких обставин, відповідач просить розстрочити виконання рішення на чотири місяці рівними частинами, що створить умови для гарантованого виконання рішення, зокрема, враховуючи наявну значну дебіторську заборгованість інших контрагентів перед відповідачем.

Пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Проаналізувавши доводи відповідача, суд дійшов висновку, що фінансовий стан відповідача на даний час у значній мірі перешкоджає повному фактичному виконанню рішення суду у даній справі.

Враховуючи зазначене, а також те, що місцезнаходженням більшості основних засобів та виробничих потужностей відповідача є непідконтрольна на даний час Україні територія (м. Алчевськ), надання розстрочки виконання судового рішення суду, створить відповідачу умови для можливості реального виконання рішення суду та сплати позивачу боргу рівними частками протягом розумного строку.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви відповідача частково та розстрочити виконання рішення суду на три місяці, починаючи з грудня 2017 року по лютий 2018 року включно.

Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню частково. З відповідача на користь позивача слід стягнути стягнути : основний борг в сумі 416 312 грн 46 коп., 3% річних в сумі 9929 грн 03 коп., інфляційні втрати в сумі 35632 грн 74 коп. В іншій частині позову - відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

При зверненні з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір за платіжним дорученням № від 15.09.2017 у розмірі 7116 грн 87 коп., що відповідало первісно заявленим позовним вимогам на суму 474457 грн 81 коп.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі.

Позивач в процесі розгляду справи зменшив розмір позовних вимог до 462362 грн 24 коп., у звязку з чим, на даний час існує необхідність повернення йому судового збору в розмірі 181 грн 43 коп., який може бути повернутий позивачу з державного бюджету України відповідною ухвалою у разі подання ним письмового клопотання.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуальнорго кодексу України за результатами розгляду спору на відповідача покладається судовий збір в сумі 6928 грн 12 коп. , що відповідає сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п.6 ч.1 ст.83, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м.Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Вілесова, буд.20А, ідентифікаційний код 05441447, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Хераеус Електро-Найт Україна, ідентифікаційний код 33652727, вул.Кияшко, б.16-а, м.Запоріжжя, 69041, основний борг в сумі 416 312 грн 46 коп., 3% річних в сумі 9929 грн 03 коп., інфляційні втрати в сумі 35632 грн 74 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 6928 грн 12 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Заяву Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про розстрочення виконання рішення суду задовольнити частково.

5. Розстрочити виконання рішення суду у справі №913/756/17 в частині стягнення основного боргу в сумі 416312 грн 46 коп., 3% річних в сумі 9929 грн 03 коп., інфляційні втрати в сумі 35632 грн 74 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 6928 грн 12 коп. (всього 468802 грн 35 коп.) на 3 місяці, починаючи з грудня 2017 по лютий 2018 року включно, зі сплатою щомісяця, наступних сум:

- 156 267 грн 45 коп. слід сплатити до 31.12.2017;

- 156 267 грн 45 коп. слід сплатити до 31.01.2018;

- 156 267 грн 45 коп. слід сплатити до 28.02.2018.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 27.11.2017

Суддя О.В. Драгнєвіч