ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Справа № 904/7638/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Поляк О.І.,
суддів:Данилової М.В., Яценко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017
у справі№ 904/7638/17 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" (далі - позивач)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (далі - відповідач-1); Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Армада ЛТД" (далі - відповідач-2)
пропро стягнення 18119138,66 грн,
у судовому засіданні взяли участь представники

від позивача: не з'явились;

від відповідача-1: Євтушенко А.С.;

від відповідача-2: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2017 у справі №904/7638/17 (суддя Петренко Н.Е.), залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 (головуючий суддя - Іванов О.Г., судді: Березкіна О.В., Чимбар Л.О.) клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", у межах позовних вимог у розмірі 18119138,65 грн, які знаходяться на всіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", інформація про які буде знайдена під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, але не обмежуючись:

- номер рахунку 0801 в АБ "Південний" м. Одеса, МФО 328209;

- номер рахунку 5501 в ПАТ АБ "Укргазбанк" м. Київ, МФО 320478;

- номер рахунку 6354 в ПУАТ "Фідобанк" м. Київ, МФО 300175;

- номер рахунку 0449 в АКБ "ОТП Банк" м. Київ, МФО 300528;

- номер рахунку 3001 в АТ "Брокбізнесбанк" м. Київ, МФО 300249.

Не погодившись з ухвалою місцевого суду та постановою апеляційного суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами приписів ст.ст. 32, 67 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що: 1) арешт коштів боржника призвів до повного зупинення діяльності товариства та до зриву компанії по збиранню врожаю 2017 року; 2) арешт коштів на рахунках відповідача-1 призведе до порушення законних прав та інтересів третіх осіб - працівників товариства, які не зможуть отримувати заробітної плати та інших соціальних виплат; 3) попередні судові інстанції прийняли спірні рішення не вирішивши спір по суті.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Представники позивача та відповідача-2 своїм процесуальним правом на участь у призначеному судовому засіданні не скористалися.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача-1, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротек" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Армада ЛТД" про стягнення 18 119 138,66 грн.

07.08.2017 на адресу Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла заява про забезпечення позову в якій останній просив винести ухвалу про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" у межах позовних вимог в розмірі 18119 138,65 грн, які знаходяться на всіх рахунках відповідача, інформація про які буде знайдена під час здійснення виконавчого провадження , зокрема, але не обмежуючись:

- номер рахунку 0801 в АБ "Південний" м. Одеса МФО 328209;

- номер рахунку 5501 в ПАТ АБ "Укргазбанк" м. Київ, МФО 320478;

- номер рахунку 6354 в ПУАТ "Фідобанк" м. Київ, МФО 300175;

- номер рахунку 0449 в АКБ "ОТП Банк" м. Київ, МФО 300528;

- номер рахунку 3001 в АТ "Брокбізнесбанк" м. Київ, МФО 300249 (т.1, а.с.7-12).

Вищезазначена заява обґрунтована тим, що відповідач-1 свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків за договором фінансового лізингу та не бажає сплачувати лізингові платежі. Неодноразові звернення позивача про сплату боргу відповідач залишив без задоволення, а тому враховуючи значний розмір позовних вимог та небажання відповідача виконувати зобов'язання, є підстави вважати, що в разі задоволення позову виконання рішення господарського суду буде неможливим, оскільки справа в суді розглядається певний час, який дасть можливість відповідачу здійснити дії які призведуть до зникнення грошових коштів з рахунків відповідача.

Задовольняючи заяву позивача, попередні судові інстанції виходили з того, що є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача-1 на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем є дуже значною, та на дату складання заяви складає більше 18 мільйонів гривень, оплата заборгованості по лізинговим платежам та штрафним санкціям не була здійснена відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом вищезазначеної статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також, відповідно до абзацу 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, відповідно до приписів статті 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги по даній справі ґрунтуються на тому, що між сторонами були укладені договори фінансового лізингу, у тому числі договір № 10АФ-15 від 11.03.2015, за яким відповідач має заборгованість у розмірі 18 119 138,65 грн.

За всіма вищенаведеними договорами фінансового лізингу відповідачем-1 було систематично порушено свої зобов'язання по оплаті лізингових платежів, про що також свідчать чисельні додаткові угоди про зміну графіків лізингових платежів, а загальна прострочена заборгованість відповідача-1 перед позивачем за вказаними договорами складає більше 300 мільйонів гривень (т.1, а.с. 15-200).

Судами встановлено, що позивач, бажаючи врегулювати оплату лізингових платежів, неодноразово йшов на поступки відповідачеві та відстрочував виконання відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу, про що свідчать додаткові угоди, що були укладені до договору фінансового лізингу.

Додатковою угодою № 2 від 13.07.2016 до Договору фінансового лізингу № 10АФ-15 від 11.03.2015 позивач погодив відповідачу перенесення строку оплати відповідачем лізингових платежів, викладаючи Графік лізингових платежів в новій редакції та відстрочував прострочені до оплати лізингові платежі, надаючи відповідачеві можливість виконати умови договору фінансового лізингу.

Проте, незважаючи на це, відповідач жодного разу належним чином не виконував прийняті на себе зобов'язання по оплаті, навіть після їх перенесення.

07.03.2017 позивач направив відповідачу повідомлення, котрим повідомив відповідача про існуючу за ним заборгованість по сплаті лізингових платежів та просив сплатити суму заборгованості за договором фінансового лізингу. Про отримання зазначеного повідомлення відповідачем свідчать дані з офіційного сайту ДП "Укрпошта", за якими відправлення було вручено адресату особисто 21.03.2017, та який не вжив заходів на погашення заборгованості.

Судами також встановлено, що відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" у період за 2016-2017 рік Господарським судом Хмельницької області винесено декілька судових рішень, за якими з відповідача стягнута заборгованість.

Згідно даних Єдиного реєстру боржників, щодо відповідача 1 відкрито виконавчі провадження, а відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач-1 є іпотекодавцем перед Публічним акціонерним товариством "Акціонерний банк "Укргазбанк" за іпотечним договором № 463 від 12.04.2016.

В той же час, жодне повідомлення від відповідача-1 про те, що останній є іпотекодавцем перед ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" за іпотечним договором № 463 від 12.04.2016, на адресу Позивача не надходило. Позивачу про відповідні зміни стало відомо лише з Реєстру прав власності на нерухоме майно

Всі ці дії обґрунтовано свідчили про те, що відповідач-1 намагається приховати інформацію, яка може мати значення для виконання ним своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу № 10АФ-15 від 11.03.2015.

Таким чином, попередніми судовими інстанціями встановлено фактичні обставини, з якими пов'язується застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на грошові суми, що належать відповідачу-1, оскільки укладення відповідачем-1договору поруки за наявності невиконаного спірного зобов'язання свідчить про вчинення останнім дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги, так як вказане може свідчити про неможливість у подальшому виконання рішення суду по даній справі за рахунок нерухомого майна, належного відповідачу-1.

Отже, господарські суди попередніх інстанцій з огляду на предмет і підстави позову, їх співвідношення з видом забезпечення позову, враховуючи те, що сума заявлена до стягнення є доволі значною за розміром та те, що в добровільному порядку відповідач не провів розрахунків з позивачем, а справа в суді розглядається певний період часу, за який відповідачем можуть бути вчиненні певні дії з метою ухилення від виконання зобов'язання, в результаті яких виконання рішення господарського суду може бути утруднено чи неможливе, дійшли обґрунтованого висновку, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і є адекватним способом запобігання можливим порушенням майнових прав позивача у разі задоволення його позову.

Доводи скаржника про те, що обрані судом заходи до забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності юридичної особи, призвели до припинення господарської діяльності відповідача-1, впливають на право щодо володіння та користування майном є безпідставними, оскільки такі обставини не були доведені відповідачам-1 в місцевому та апеляційному судах належними доказами.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що арешт коштів на рахунках відповідача-1 призведе до порушення законних прав та інтересів третіх осіб - працівників товариства, які не зможуть отримувати заробітної плати та інших соціальних виплат, оскільки відповідачем не надано жодного доказу того, що будь-який з рахунків, на які накладено арешт, призначений для виплати заробітної плати або соціальних та страхових виплат.

Посилання скаржника на правову позицію викладену в абз.3 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", згідно якої господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки накладення арешту на грошові кошти є тимчасовим позбавленням права розпорядження майном, що не має безумовним наслідком втрату такого майна, на відміну від судового рішення про задоволення майнових вимог.

Приписами статті 65 Господарського процесуального кодексу України визначені дії суддів по підготовці справи до розгляду, за змістом якої з метою забезпечення правильного та своєчасного розгляду господарського спору суддя у необхідних випадках вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Статтею 66 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі.

Враховуючи зазначені вище приписи, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що вжиття заходів до забезпечення позову може здійснюватись з одночасним прийняттям рішення у справі по суті спору, адже такі дії можуть вирішуватись судом на будь-якій стадії провадження у справі, навіть при підготовці справи до розгляду.

За таких обставин Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 904/7638/17 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 904/7638/17 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 904/7638/17 залишити без змін.

Головуючий О.І. Поляк

Судді М.В. Данилова

О.В. Яценко