ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.11.2017 Справа № 905/2232/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Дочірнього підприємства "КАПАРОЛ УКРАЇНА", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг, м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 189335,39грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 14.09.2017р.;

від відповідача: не зявився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засідання 28.11.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "КАПАРОЛ УКРАЇНА", м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення 189335,39грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №70233/12015 від 03.03.2015р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 2, 54 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір поставки №70233/12015 від 03.03.2015р. з протоколом погодження розбіжностей від 03.03.2015р. та додатками; видаткові накладні: №РН-15/73421 від 23.07.2015р., №РН-15/73751 від 30.07.2015р., №РН-15/74427 від 13.08.2015р., №РН-15/74471 від 14.08.2015р., №РН-15/74429 від 14.08.2015р., №РН-15/74880 від 26.08.2015р., №РН-15/74973 від 27.08.2015р., №РН-15/75371 від 03.09.2015р., №РН-15/76022 від 16.09.2015р., №РН-15/76024 від 16.09.2015р., №РН-15/76027 від 16.09.2015р., №РН-15/76672 від 30.09.2015р., №РН-15/78037 від 29.10.2015р.; акт звіряння взаємних розрахунків; правоустановчі документи.

Під час розгляду справи позивачем було надано додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: лист №041001 від 04.10.2017р. на підтвердження відсутності у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про той де предмет, з тих самих підстав; податкові накладні; замовлення; витяги з ЄДРПОУ ; транспортні накладні; заяву про припинення зобовязань шляхом зарахування зустрічних вимог №ТД00-000473; письмові пояснення №171101 від 17.11.2017р.; звіти по проводках (оплати за договором та повернення товару); видаткові накладні: №РН-15/71902 від 17.06.2015р., №РН-15/71903 від 17.06.2015р., №РН-15/71974 від 22.06.2015р., №РН-15/72095 від 24.06.2015р., №РН-15/72167 від 24.06.2015р., №РН-15/73195 від 20.07.2015р., №РН-15/73211 від 21.07.2015р.; накладні на повернення товару.

Ухвалою суду від 06.11.2017р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 12.12.2017р.

Представник позивача в судове засідання 28.11.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 28.11.2017р. не зявився, своєї позиції до відома суду не довів та не надав витребуваних документів, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресою зазначеною у позові та витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідачу було надано достатньо часу для формування і доведення до відома суду своєї позиції по суті заявлених вимог з наданням підтверджуючих доказів (у разі наявності), а встановлення правової визначеності довкола заявлених вимог не може перебувати у залежності від бажання відповідача здійснювати свої процесуальні права.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані відповідачем документи та його неявка у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33, 77 Господарського процесуального кодексу України, не вливають на таку кваліфікацію та не є підставою для відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2015р. між ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» (далі Практікер) та ДП «КАПАРОЛ Україна» (постачальник) укладений договір поставки №70233/12015 (далі договір), згідно п. 1.1, якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність Практікер, а Практікер - прийняти та оплатити товари згідно з замовленнями Практікер та товаросупровідною документацією, які складають невідємну частину цього договору (додаток №2 «Бланк форми замовлення»), на умовах цього договору.

Практікер надає замовлення постачальнику на підставі специфікації/прайс-листа, затвердженої сторонами, в якій наведено перелік товарів, що поставляються за цим договором, та їх ціни, і яка складає невідємну частину цього договору (п. 1.2.1. договору).

Відповідно до п 2.1.1 договору замовлення Практікер на поставку товарів обовязкові для постачальника. Замовлення вважаються чинними тільки за умови їх оформлення в письмовій формі. Замовлення, розміщені в усній формі, зокрема, по телефону, так саме як і доповнення, зміни та інші застереження до поданих замовлень, вважаються чинними тільки за умови їх підтвердження в електронній письмовій формі, яка вимагається для замовлень. Замовлення можуть також надаватись постачальникові через систему EDI-систему документообігу електронними засобами обміну інформацією (надалі система EDI).

За умовами п.п. 5.1, 5.2 договору постачальник зобовязаний поставляти товари за цінами, зазначеними у специфікації/прайс-листі, затвердженому сторонами у Додатку №1 до цього договору. Практікер оплачує товари шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника, визначений у договорі, протягом 7 календарних днів з моменту реалізації товару Практікер за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені податкові та видаткові накладні (з врахуванням коригувань та виправлень недоліків, які можуть бути виявлені під час прийому товару) до головного офісу покупця, в термін не більше ніж 5 календарних днів з дня поставки товарів. Оплата товарів здійснюється Практікер виключно в платіжні для Практікер дні, якими є робочі вівторок і четвер. Якщо платіжний день припадає на неробочий або вихідний день, то оплата здійснюється в найближчий робочий платіжний день.

Даний договір діє з моменту його підписання та до 31.12.2015р., але у будь-якому випадку до повного і належного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором. Строк дії цього договору, за умови відсутності на те заперечень сторін, автоматично подовжується на кожний наступний рік (12.1.1. договору).

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ відповідачем було змінено найменування з ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» на ТОВ Торговий дім Укрспецторг.

На виконання умов договору позивач поставив продукцію відповідачу, що підтверджується видатковими накладними: №РН-15/71902 від 17.06.2015р., №РН-15/71903 від 17.06.2015р., №РН-15/71974 від 22.06.2015р., №РН-15/72095 від 24.06.2015р., №РН-15/72167 від 24.06.2015р., №РН-15/73195 від 20.07.2015р., №РН-15/73211 від 21.07.2015р., №РН-15/73421 від 23.07.2015р., №РН-15/73751 від 30.07.2015р., №РН-15/74427 від 13.08.2015р., №РН-15/74471 від 14.08.2015р., №РН-15/74429 від 14.08.2015р., №РН-15/74880 від 26.08.2015р., №РН-15/74973 від 27.08.2015р., №РН-15/75371 від 03.09.2015р., №РН-15/76022 від 16.09.2015р., №РН-15/76024 від 16.09.2015р., №РН-15/76027 від 16.09.2015р., №РН-15/76672 від 30.09.2015р., №РН-15/78037 від 29.10.2015р. на загальну суму 862440,05грн.

Дані накладні були підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач у визначений договором строк за товар в повному обсязі не сплатив, своїх договірних зобов'язань перед позивачем не виконав, у звязку з чим позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором поставки №70233/12015 від 03.03.2015р.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №70233/12015 від 03.03.2015р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №70233/12015 від 03.03.2015р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили в договорі строк оплати, за яким покупець зобов'язаний сплатити за товар протягом 7 календарних днів з моменту реалізації товару Практікер за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені податкові та видаткові накладні (з врахуванням коригувань та виправлень недоліків, які можуть бути виявлені під час прийому товару) до головного офісу покупця, в термін не більше ніж 5 календарних днів з дня поставки товарів.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковими накладними №РН-15/71902 від 17.06.2015р., №РН-15/71903 від 17.06.2015р., №РН-15/71974 від 22.06.2015р., №РН-15/72095 від 24.06.2015р., №РН-15/72167 від 24.06.2015р., №РН-15/73195 від 20.07.2015р., №РН-15/73211 від 21.07.2015р., №РН-15/73421 від 23.07.2015р., №РН-15/73751 від 30.07.2015р., №РН-15/74427 від 13.08.2015р., №РН-15/74471 від 14.08.2015р., №РН-15/74429 від 14.08.2015р., №РН-15/74880 від 26.08.2015р., №РН-15/74973 від 27.08.2015р., №РН-15/75371 від 03.09.2015р., №РН-15/76022 від 16.09.2015р., №РН-15/76024 від 16.09.2015р., №РН-15/76027 від 16.09.2015р., №РН-15/76672 від 30.09.2015р., №РН-15/78037 від 29.10.2015р. товару, у нього виникло зобов'язання з його оплати у розмірі 862440,05грн.

Відповідач здійснив часткову оплату товару у розмірі 284594,28грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками та звітом по проводках оплат за договором.

Відповідач повернув частину товару на загальну суму 335668,53грн, що підтверджується поверненнями постачальнику №211 від 04.04.2016р., №323 від 29.12.2015р., №217 від 29.03.2016р., №67 від 11.02.2016р.

Решта суми в розмірі 242177,24грн. залишилась несплаченою. Однак, позивачем заявлена до стягнення менша сума, а саме 189335,39грн., відповідно суд не виходить за межі позовних вимог.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із здійснення платежу за поставлений товар відповідно до умов договору поставки №70233/12015 від 03.03.2015р. за вищевказаними видатковими накладними.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 862440,05грн.

Відповідач свої зобовязання з оплати поставленого товару за вказаними видатковими накладними належим чином не виконав.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплати заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він був отриманий останнім.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано та визнано в акті звірки взаємних розрахунків, доказів погашення заборгованості в сумі 189335,39грн. не надано.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 189335,39грн.

Судові витрати, у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства "КАПАРОЛ УКРАЇНА", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення 189335,39грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг (34306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сахалінська, буд. 4, ) на користь Дочірнього підприємства "КАПАРОЛ УКРАЇНА" (02092, м.Київ, вул. Алма-Атинська, будинок 35-А, ) заборгованість у розмірі 189335,39грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2840,04грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 28.11.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 01.12.2017р.

Суддя Я.О. Левшина