ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р.Справа № 922/3332/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом ПСП "Вікторія", с. Новомикільськ
до ТОВ "Торговий дім "Агрохім", м. Зміїв
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача: Дашко Ю.І. за дов. б/н від 12.10.17;

відповідача: Шайтура О.М. за дов. №47/30 від 15.05.17.

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Вікторія» (Позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (Відповідач) про зобов'язання останнього поставити аміачну силітру виробництва України в біг-бегах у кількості 200 т. та стягнення пені в сумі 165459,73 грн. Також позивач просить суд стягнути звідповідача понесені позивачем судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором постачання №Л2016/3/9 від 25 лютого 2016 року в частині поставки товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04 жовтня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/3332/17 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 25 жовтня 2017 року.

Позивач правом на участь представника в судовому засіданні 25 жовтня 2017 року не скористався, через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №34518 від 20.10.2017 р.), також на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі супровідним листом (вх. №34521 від 20.10.2017 р.) надав додаткові документи.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження надав додаткові документи (вх. №35039 від 25.10.2017 р.), які досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 25.10.2017 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи було задоволено, розгляд справи було відкладено на 06.11.2017 року.

Присутній у судовому засіданні 06.11.2017 року представник позивача надав суду заперечення на відзив на позовну заяву з доданими до них документами ( вх. 36265 від 06.11.2017 року) та додаткові документи( вх36247 від 06.11.2017 року), які після огляду були залучені судом до матеріалів справи .

06.11.2017 у судовому засіданні було оголошено перерву до 28.11.2017 11:00 год.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснивши, що 25.02.2016 року між ТОВ «Торговий дім «Агрохім» та ПСП «Вкторія» був укладений договір постачання №Л2016/3/9.12 грудня 2016 року сторонами була підписана Специфікація №3-ДБ(С), яка є Доповненням до Договору постачання №Л2016/3/9. Згідно зазначеної Специфікації Продавець повинен був поставити Покупцеві на умовах EXW м. Сватове Луганської обл., вул.. Ново-Старобільська, 17 («Інкотермс 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів») самовивозом зі складу Постачальника автотранспортом Покупця Аміачну селітру виробництво Україна в біг-бегах у кількості 200 т. з ціною за одиницю - 6900 грн. в т.ч. ПДВ, загальною вартістю Товару 1380000 грн., в т. ч. ПДВ: 230000 грн. в строк до 31.03.2017 року. 13 грудня 2016 року ПСП «Вікторія» здійснило передплату за товар у сумі 1380000 грн. на рахунок Продавця. Однак відповідач так не поставив обумовленого товару у визначений строк. У продовж визначеного строку поставки відповідач не направляв ПСП «Вікторія» жодних повідомлень про готовність товару до передання та про дату, коли саме товар буде переданий у розпорядження ПСП «Вікторія». Оскільки ж від відповідача не було повідомлення про готовність товару до передання та про дату, коли саме товар буде переданий у розпорядження ПСП «Вікторія», ПСП «Вікторія» відповідно не направляло свого представника з довіреністю та транспорт для отримання товару. У зв'язку із тим, що відповідач не виконав своїх обов'язків з поставки товару, то відповідно до умов договору та положень Господарського та Цивільного кодексів України відповідач має нести відповідальність за невиконання своїх обов'язків у вигляді пені, яка обумовлена умовами договору постачання. В обґрунтування своїх доводів представник позивача посилався на положення умов поставки EXW«Інкотермс 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів», які набрали чинності з 01.01.2011 року, положення ст.ст. 193, 220, 230, 234, 265 ГК України, ст.. 712, 526, 530, 549, 550, 552, 611, 612, 622, 662, 663, 664, 693 ЦК України, умови договору постачання №Л2016/3/9 від 25.02.2016 року та специфікації №3-ДБ(С) від 12.12.2016 року до договору постачання.

Присутній у судовому засіданні 06.11.2017 року представник відповідача заперечував проти позовних вимог, підтримавши доводи, викладені у відзиву на позовну заяву. Представник відповідача посилався у своїх запереченнях на те, що позивач був ознайомлений із тим, що згідно п. 3 специфікації №3-ДБ(С) від 12.12.2016 року товар може бути наданий йому до 31.03.2017 року.Також, представник відповідача зазначав, що згідно п. 5.2.3 позивач зобов'язаний був направити свого представника з підтвердженням його повноважень (доручення на право отримання товару у Продавця і підписання відповідних документів). Вважає, що поставка не відбулась з вини позивача, який не направив свого уповноваженого представника та не забрав товар в обумовлений строк поставки товару. На даний же час на ринку змінилась ціна на товар, зазначений у договорі постачання, і здійснити поставку за цінами, зазначеними у специфікації до договору постачання відповідач не може.

06.11.2017р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 11 год. 00 хв. 28.11.2017 р.

28.11.2017р. від представника позивача надійшло додаткове правове обґрунтування (вх№39495 від 28.11.2017 року). Представник відповідача надав суду додаткове письмове пояснення та додаткові документи, які були оглянуті під час судового засідання та залучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 28.11.2017р. представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях.

28.11.2017 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 12 год. 45 хв. 28.11.2017 р. з метою з'ясування питання щодо можливості врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди.

Після перерви суд продовжив розгляд справи. Після продовження розгляду справи сторони повідомили суду про неможливість врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди , просили суд розглянути спір по суті. Крім того, представник позивача надав додаткові пояснення по суті правового обґрунтування нарахування пені за невиконання відповідачем зобов'язаньщодо поставки товару (за невиконання не грошового зобов'язання), пославшись при цьому на ст.ст. 173, 217, 230 ГК України та ст. 546 ЦК України та практику Верховного Суду України,зокрема на Постанову Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.02.2017 року по справі №3-1217гс16 за позовом ПАТ «Норд» до ТОВ «Про-Сток» про стягнення 3007800 грн.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25.02.2016 року між ТОВ «Торговий дім «Агрохім» та ПСП «Вікторія» було укладено договір постачання №Л2016/3/9.

Згідно п. 9.1 зазначеного договору Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині фінансових зобов'язань - до моменту повного виконання Сторонами узятих на себе за даною угодою зобов'язань.

Згідно п. 9.2 зазначеного договору у разі, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за двадцять днів до його закінчення, цей договір вважається пролонгованим на термін один рік.

У судовому засіданні сторони стверджували, що жодна із сторін не заявляла про свій намір розірвати або змінити договір за двадцять днів до його закінчення. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про те, що на момент розгляду справи договір є чинним.

Згідно п. 1.1 зазначеного договору Постачальник зобов'язався поставляти (передавати) товар у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і сплатити за нього на умовах Договору. Пунктом 1.2 Договору визначено, що предметом постачання є товар, визначений у специфікаціях до цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що товар, вказаний у п. 1.2 цього Договору, поставляється Покупцеві партіями (пп.2.1.1). Кожна партія товару визначається Специфікацією, в якій визначається найменування, загальна кількість, асортимент (номенклатура) і комплектність Товару, а також вказується термін постачання і оплати Товару (пп.2.1.2).

Згідно п.3.1 Договору партія товару, яка погоджена відповідною Специфікацією має бути поставлена Покупцеві не пізніше дати, вказаної в специфікації.

Згідно п.3.2 Договору базис постачання Товару -EXW склад Постачальника («Інкотермс 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів») або інший склад, що буде погоджено Сторонами додатково.

Згідно п. 4.1 зазначеного Договору вартість і термін оплати кожної партії товару, що постачається визначається в специфікації.

Пунктом п. 5.4.1 зазначеного Договору передбачене право Покупця вимагати від Постачальника постачання товару, який відповідає умовам, визначеним в Договорі і в Специфікації.

12.12.2016 року сторонами була підписана Специфікація №3-ДБ(С), яка є Доповненням до Договору постачання №Л2016/3/9 і відповідно до пункту 8 Специфікації є його невід'ємною частиною.

Згідно зазначеної Специфікації Продавець повинен поставити Покупцеві Аміачну селітру виробництво Україна в біг-бегах у кількості 200 т. з ціною за одиницю - 6900 грн. в т.ч. ПДВ.

Згідно умов Специфікації (п. 1) загальна вартість Товару по цій Специфікації: Один мільйон триста вісімдесят тисяч гривень 00 копійок, в т. ч. ПДВ: Двісті тридцять тисяч гривень 00 копійок.

Згідно п. 2 Специфікації постачання Товару здійснюється автотранспортом на умовах EXWм. Сватове Луганської обл., вул.. Ново-Старобільська, 17 («Інкотермс 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів») самовивозом зі складу Постачальника автотранспортом Покупця.

Згідно п. 3 Специфікації Товар надається Покупцеві до 31.03.2017 року.

Пунктом 4 Специфікації визначено, що плата за Товар по справжній специфікації здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у вигляді 100% передоплати.

Пунктом 7 Специфікації визначено, що ціна на сплачений товар в період дії рахунку зміні не підлягає.

12.12.2016 року ТОВ «Торговий дім «Агрохім» виставило ПСП «Вікторія» рахунок №2461 на оплату Товару по Договору постачання №Л2016/3/9 за 200 т. аміачної селітри на загальну суму 1380000,00 грн., в т.ч. ПДВ 230000,00 грн.

На виконання своїх зобов'язань ПСП «Вікторія» 13.12.2016 року платіжним дорученням №378 перерахувало на рахунок ТОВ «Торговий дім «Агрохім» грошові кошти у сумі 1380000,00 грн. згідно виставленого рахунку №2461 від 12.12.2016 року, в т.ч. ПДВ 230000,00 грн., здійснивши тим самим перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у вигляді 100% передоплати.

Однак, ТОВ «Торговий дім «Агрохім» не здійснило поставку ПСП «Вікторія» обумовленого у Специфікації №3-ДБ(С) від 12.12.2016 року Товару у визначений умовами Договору та Специфікацією строк до 31.03.2017 року. Станом на даний час ПСП «Вікторія» так і не отримало Товар.

14.09.2017 року на адресу відповідача позивачем була направлена претензія №38 від 13.09.2017 року, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення від 14.09.2017 року та поштовим фіскальним чеком №8901 від 14.09.2017 року. У своїй претензії позивач вимагав від відповідача здійснити поставку обумовленого договором постачання та специфікацією товару та сплатити пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань щодо поставки товару.

У відповіді на претензію від 20.09.2017 року №280 ТОВ «Торговий дім «Агрохім» не заперечувало той факт, що предметом поставки є аміачна селітра виробництва України в біг-бегах у кількості 200 тон на суму 1380000 грн., що передбачено специфікацією, та що вказаний товар повинен був бути поставлений в строк до 31.03.2017 року. Обґрунтовуючи причини не поставки товару ПСП «Вікторія» в строк до 31.03.2017 року ТОВ «Торговий дім «Агрохім» посилалось лише фактично на не поставку аміачної селітри контрагентами ТОВ «Торговий дім «Агрохім», зупинку виробництва міндобрив заводами-виробниками аміачної селітри, що входять в групу компаній OSTCEM, штучне створення дефіциту певної групи товарів з причини зупинки виробництва такого товару в державі, зміну ціни міндобрив. При цьому ТОВ «Торговий дім «Агрохім» у відповіді на претензію зазначило, що виробництвом селітри аміачної в Україні займається обмежена кількість хімічних заводів які входять до єдиної групи компаній OSTCEM. Враховуючи монопольне становище на ринку мінеральних добрив, дана група компаній ввела таку схему купівлі-продажу мінеральних добрив зокрема аміачної селітри, згідно з якою підприємство, що бажає їх отримати предоплачує в 100% розмірі данні мінеральні добрива за 2-3 місяці до їх фактичного отримання. Відповідач також зазначив у відповіді на претензію, що ПАТ Рівне АЗОТ у зв'язку з обмеженням газопостачання підприємства, а саме зниження газу нижче технологічного допустимого з 06.03.2017 року не заплановано зупинило виробництво мінеральних добрив. Анатолічна ситуація склалася у двох других національних виробників мін.добрив (селітри аміачної) ПАТ «АЗОТ» (м. Черкаси) та ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання «АЗОТ». Відповідач зазначив, що він також став заручником ситуації і з моменту зупинки виробництва не отримало ні тони заздалегідь оплаченої аміачної селітри, та має кредиторську заборгованість від групи компаній OSTCEM та афільованих з нею торгових структур понад 25000000 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

За внормованими приписами ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннямвимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 6 та 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічне положення міститься і у ст. 525 ЦК України.

Приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України кореспондуються із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальникзобов'язуєтьсяпередати (поставити) у зумовлені строки (строк) другійстороні - покупцеві товар (товари), а покупецьзобов'язуєтьсяприйнятивказаний товар (товари) і сплатити за ньогопевнугрошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК УкраїниЗа договором поставки продавець (постачальник), якийздійснюєпідприємницькудіяльність, зобов'язуєтьсяпередати у встановлений строк (строки) товар у власністьпокупця для використання його у підприємницькійдіяльності або в іншихцілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншимподібнимвикористанням, а покупецьзобов'язуєтьсяприйняти товар і сплатити за ньогопевнугрошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Нормами ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до визначення поняття EXW згідно «Інкотермс 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів» (надалі Інкотермс 2010), які набрали чинності з 01.01.2011 року, визначені сторонами як базис поставки умовами договору постачання та специфікацією,«Ex Works» (namedplace) - «Франко завод» (вказана назва місця) означає, що продавецьвважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або іншому вказаному місці (наприклад: на заводі, фабриці, складіі т.п.).

Згідно ст. А.4 умов поставки EXW Інкотермс 2010 продавець зобов'язаний в обумовлену дату або в межах обумовленого строку надати невідвантажений в будь-який транспортний засіб товар у розпорядження покупця у зазначеному в договорі місці поставки.

Згідно ст.. А.7умов поставки EXW Інкотермс 2010продавецьзобов'язаний повідомити покупця достатнім чином про дату і місце, коли і де товар буде наданий в його розпорядження.

Таким чином ст. А7 умов поставки EXW Інкотермс 2010 встановлює обов'язок продавця надати покупцю в межах обумовленого строку поставки, визначеному у договорі та/або специфікації, окреме повідомлення про дату і місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця.

Згідно ст. B.4. умов поставки EXW Інкотермс 2010 покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, як тільки товар наданий у його розпорядження у відповідності до статей А.4 та А.7./B.7.

Зазначена стаття умов поставки передбачає зобов'язання покупця щодо прийняття товару саме після надання здійснення окремого повідомлення про дату і місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця.

Частина 1 ст. 664 ЦК України встановлює два моменти, коли обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, а саме:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядженняпокупця, якщо товар має бути переданийпокупцеві за місцезнаходженням товару.

При цьому згідно ч. 1 зазначеної ст. 664 ЦК України товарвважаєтьсянаданим у розпорядженняпокупця, якщо у строк, встановлений договором, вінготовий до переданняпокупцеві у належномумісці і покупецьпоінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Таким чином діюче законодавство України, а саме ч. 1 ст. 664 ЦК України, у сукупності з умовамипоставки EXW Інкотермс 2010 передбачають обов'язок продавця протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, повідомити покупця про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце,коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, а обов'язок покупця прийняти товар виникає саме після належного повідомлення продавцем покупця про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, тобто переданий покупцю.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язаннівстановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 663 ЦК України,продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В свою чергу, в ч. 2 ст. 693 ЦК України зазначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Граничний строк поставки партії товару за Специфікацією №3-ДБ(С) від 12.12.2016 року сторонами був встановлений до 31.03.2017 року.

Відповідач в обумовлений договором строк не здійснив поставку товару, тобто в продовж встановленого строку поставки не повідомив покупця про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце,коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, і відповідно належним чином не передав товар у розпорядження покупця.

Відповідачем та його представником не заперечувався факт того, що додаткового повідомлення про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце,коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця відповідачем не робився. Так як і не заперечувався факт того, що товар фактично переданий покупцеві не був. Доказів про інше відповідач суду не надав, як і не надав доказів того, що товар був готовий до передання і що він був відповідним чином ідентифікований для цілей договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Доводи відповідача про те, що позивач достатнім чином був проінформований про дату, коли товар буде наданий в його розпорядження, з посиланням при цьому на п.3 Специфікації про надання товару покупцеві до 31.03.2017 року,а також про те, що позивач з власної вини не забрав товар, так як не прислав у встановлений у специфікації строк свого представника з відповідними повноваженнями на отримання товару та підписання документів, з посиланням на п. 5.2.3. договору постачання, суд вважає безпідставними, оскількиположення ч. 1 ст. 664 ЦК України, у сукупності з умовамипоставки EXW Інкотермс 2010 передбачений прямий обов'язок продавця протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, повідомити покупця про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце,коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, а обов'язок покупця прийняти товар виникає саме після належного повідомлення продавцем покупця про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця. До того ж відповідно до пп. 2.1.2 та п. 3.1. договору постачання в специфікації вказаний термін постачання. У зв'язку із чим положення п. 3 специфікації не може вважатися повідомленням в розумінні умов поставки EXWІнкотермс 2010 та положень ч. 1 ст. 664 ЦК України.

Не приймає суд до уваги також надані відповідачем залізничніі накладні про отримання ним добрив в період, в який він мав здійснити поставку позивачу, та доводи відповідача про те, що у нього на складах було достатньо товару для передання позивачу, з огляду на те, що відповідачем не було надано суду доказів того, що товар, який призначався до передання позивачеві був готовий до відвантаження в розумінні ст. 664 ЦК України, тобто належним чином ідентифікований для цілей укладеного договору постачання, зокрема шляхом маркування, та щодо того, що позивач був повідомлений про це та про дату коли саме товар буде наданий в розпорядження покупця. До того ж виходячи зі змісту відповіді на претензію, товар для поставки позивачу очікувався як мінімум через два місяці після передоплати, а з початку березня виробниками аміачної селітри було зупинене виробництво зазначених добрив.

З огляду на обставини справи та норми чинного законодавства суд вважає повністю обґрунтованою позовну вимогу щодо зобов'язання відповідача поставити позивачузгідно Договору постачання №Л2016/3/9 від 25.02.2016 року та Специфікації №3-ДБ(С) від 12.12.2016 року, яка є Доповненням до Договору постачання №Л2016/3/9 від 25.02.2016 року, аміачну селітру виробництва України в біг-бегах у кількості 200 т. за ціною визначеною у Специфікації №3-ДБ(С) від 12.12.2016 року, а саме - 6900 грн. за одну тону, в т.ч. ПДВ, на загальну суму 1380000,00 грн (один мільйон триста вісімдесят тисяч гривень 00 копійок), в т. ч. ПДВ 230000,00 грн. (двісті тридцять тисяч гривень 00 копійок), негайно після набрання рішенням суду законної сили.

Крім того, відповідно до положень ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК).

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК),

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.02.2017 року по справі №3-1217гс16 за результатами розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Про-Сток» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 16 серпня 2016 року у справі № 910/29752/15 за позовом публічного акціонерного товариства «Норд» до ТОВ «Про-Сток» про стягнення 3 007 800,00 грн. Аналогічну позицію також Верховний Суд України виказував також раніше, зокрема по справі №3-35гс13 за результатами розгляду заяви ТОВ «ДТЕК» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 5 серпня 2013 року у справі № 908/43/13-г за позовом ТОВ «ДТЕК» до ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Рома ЛТД» про стягнення 286375,59 грн. та в інших справах.

За змістом положень частини четвертої статті 231 ГК розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6.1 Договору постачання №Л2016/3/9 від 25.02.2016 року за порушення термінів постачання товару Покупець має право вимагати від Постачальника оплату неустойки у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму непоставленого товару за кожен день прострочення постачання.

Суд констатує, що відповідач прострочив виконання своїх зобовязань щодо передачі товару позивачу, а саме не здійснив поставку товару у визначений строк. В звязку з простроченням позивачем на підставі 6.1 договору здійснено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених відповідачем платежів.

Суд, перевіривши розрахунок пені здійснений відповідачем на суму непоставленого товару за період з 01.04.2017 року по 26.09.2017, що складає 165459,73 грн, дійшов висновку про її обгрунтованість та вірність. З огляду на що пеня у сумі 165459,73 грн підлягає задоволенню повністю у заявленій позивачем сумі.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо поставки товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з підстав про якій йдеться вище у цьому рішенні.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 4081,90 грн. покладаються на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 32-34, 44, 49, 75, ст. 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «АГРОХІМ» (код в , юридична адреса: 63503, Харківська обл., Зміївський район, місто Зміїв, вул. Харківська, буд. 86А) поставити Приватному сільськогосподарському підприємству «Вікторія» (код в , юридична адреса: 92910 Луганська обл., Кремінський р-н., с. Новомикільськ, вул. Центральна, 8) згідно Договору постачання № Л12016/3/9 від 25.02.2016 року та Специфікації №3-ДБ(С) від 12.12.2016 року, яка є Доповненням до Договору постачання №Л2016/3/9 від 25.02.2016 року, аміачну селітру виробництва України в біг -бегах у кількості 200 т. за ціною визначеною у Специфікації №3-ДБ(С) від 12.12.2016 року, а саме - 6900 грн за одну тону, в т.ч. ПДВ, на загальну суму 1380000 грн 00 коп, в т. ч. ПДВ 230000 грн 00 коп негайно після набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «АГРОХІМ» (код в , юридична адреса: 63503, Харківська обл., Зміївський район, місто Зміїв, вул. Харківська, буд. 86А) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Вікторія» (код в , юридична адреса: 92910 Луганська обл., Кремінський р-н., с. Новомикільськ, вул. Центральна (раніше вул. Леніна), буд. 8) пеню станом на 26 вересня 2017 року в сумі 165459 грн 73 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРОХІМ» (, юридична адреса: 63503, Харківська обл., Зміївський район, місто Зміїв, вул. Харківська, буд. 86А) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Вікторія» (код в , юридична адреса: 92910 Луганська обл., Кремінський р-н., с. Новомикіїьськ, вул. Центральна, 8) 4081 грн 90 коп витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.12.2017 р.

Суддя С.Ч. Жельне