ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року Справа № 922/5621/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017
у справі№ 922/5621/15 Господарського суду Харківської області
за позовомФізичної особи-підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича
доФізичної особи-підприємця Невольниченка Андрія Володимировича
простягнення коштів та повернення майна,
за участю представників сторін
від позивача:Букач О.О.,
від відповідачів:не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.11.2015 у справі № 922/5621/15 (суддя Інте Т.В.) позов задоволено; зобов'язано Фізичну особу-підприємця Невольниченка Андрія Володимировича звільнити та передати за актом приймання-передачі (повернення) Фізичній особі-підприємцю Мирошниченку Сергію Сергійовичу нерухоме майно загальною площею 300 кв.м., що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, а саме:

- нежитлове приміщення 1-го поверху №18 (підсобна) в літер "А-10" площею 6,5 кв.м.;

- частину нежитлового приміщення 1-го поверху №19 (основна) в літер "А-10" площею 91,1 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №20 (підсобна) в літер "А-10" площею 53,6 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №22 (підсобна) в літер "А-10" площею 3,7 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №23 (основна) в літер "А-10" площею 24,1 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №24 (підсобна) в літер "А-10" площею 7,7 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №25 (підсобна) в літер "А-10" площею 13,1 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №26 (підсобна) в літер "А-10" площею 4,9 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №27 (підсобна) в літер "А-10" площею 9,7 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №28 (підсобна) в літер "А-10" площею 4,9 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №29 (основна) в літер "А-10" площею 11,4 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №3 1 (підсобна) в літер "А-10" площею 32,6 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №32 (основна) в літер "А-10" площею 18,2 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №33 (підсобна) в літер "А-10" площею 11,1 кв.м.;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №34 (підсобна) в літер "А-10" площею 7,4 кв. м.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Невольченка Андрія Володимировича на користь Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича 123200 грн. неустойки, 9024,31 грн. пені, 9738,31 грн. інфляційних втрат, 631,70 грн. 3% річних, 3516,92 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 922/5621/15 (у складі колегії суддів: Здоровко Л.М.-головуючого, Лакіза В.В., Фоміної В.О.) рішення Господарського суду Харківської області від 16.11.2015 у справі № 922/5621/15 скасовано частково в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання звільнити та передати за актом приймання-передачі (повернення) Фізичній особі-підприємцю Мирошниченку Сергію Сергійовичу нерухоме майно загальною площею 300 кв.м., що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. № 1-Б, м. Харків; стягнення 9024,31 грн. пені, 121557,37 грн. неустойки, та викладено резолютивну частину рішення в наступні редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Невольченка Андрія Володимировича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2) 1642,64 грн. неустойки, 9738,31 грн. інфляційних втрат, 631,70 грн. 3% річних та 1378 грн. витрат з оплати судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи- підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь фізичної особи-підприємця Невольченка Андрія Володимировича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1 515,80. витрат з оплати судового збору за подання апеляційної скарги".

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 922/5621/15 Господарського суду Харківської області, Фізична особа-підприємець Мирошниченко Сергій Сергійович звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 922/5621/15 Господарського суду Харківської області та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 16.11.2015 у справі № 922/5621/15.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 01.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Інвест" (надалі-орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мирошниченко Сергієм Сергійовичем (надалі-орендар) укладено договір оренди майна № 140401/1 (надалі-договір № 140401/1) відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно, що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. № 1-Б, м. Харків загальною площею 300,00 кв.м.

Відповідно до пункту 1.2. договору орендар має право передавати об'єкт оренди в суборенду третім особам без попередньої письмової згоди орендодавця.

15.04.2014 між Фізичною особою підприємцем Мирошниченко Сергієм Сергійовичем (надалі-орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Невольниченко Андрієм Володимировичем (надалі-орендар) укладено договір оренди майна № 01-04-АР (надалі-договір) відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, загальною площею 300,00 кв.м., а саме: нежитлове приміщення 1-го поверху №18 (підсобна) в літер "А-10", площею 6,5 кв.м.; частину нежитлового приміщення 1-го поверху №19 (основна) в літер "А-10" площею 91,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №20 (підсобна) в літер "А-10" площею 53,6 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №22 (підсобна) в літер "А-10" площею 3,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №23 (основна) в літер "А-10" площею 24,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №24 (підсобна) в літер "А-10" площею 7,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №25 (підсобна) в літер "А-10" площею 13,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №26 (підсобна) в літер "А-10" площею 4,9 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №27 (підсобна) в літер "А-10" площею 9,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №28 (підсобна) в літер "А-10" площею 4,9 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №29 (основна) в літер "А-10" площею 11,4 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №3 1 (підсобна) в літер "А-10" площею 32,6 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №32 (основна) в літер "А-10" площею 18,2 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №33 (підсобна) в літер "А-10" площею 11,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №34 (підсобна) в літер "А-10" площею 7,4 кв. м. (пункт 1.1. договору ).

Відповідно до пункту 2.2. договору процедура приймання-передачі об'єкта оренди здійснюється уповноваженою особою орендодавця уповноваженій особі орендаря за місцем розташування об'єкта оренди і оформляється двостороннім актом прийому-передачі об'єкта оренди. Акт прийому-передачі об'єкта оренди складається в двох примірниках і підписується уповноваженими представниками сторін за цим договором. Об'єкт оренди повинен бути передати орендодавцю та прийнятий орендарем протягом одного місяця з дня підписання цього договору. Об'єкт оренди вважається фактично переданим в оренду починаючи з дати підписання сторонами відповідного акта приймання-передачі об'єкта оренди.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання пункту 2.2. договору сторонами складено акт прийому-передачі орендованого майна від 15.04.2014, який підписано сторонами та скріплено печатками (т. 1 а.с.21).

Пунктом 2.3. договору сторонами погоджено, що у разі його припинення (у тому числі дострокового), об'єкт суборенди повертається орендарем орендодавцю протягом трьох календарних днів з дня припинення цього договору (утому числі дострокового). Приймання-передача (повернення) об'єкта суборенди здійснюється уповноваженою особою орендаря уповноваженій особі орендодавця за місцем розташування об'єкта суборенди і оформлюється двостороннім актом приймання-передачі (повернення) об'єкта суборенди. Акт прийому-передачі об'єкта суборенди складається у двох примірниках і підписується уповноваженими представниками сторін за цим договором. До дня підписання акта прийому-передачі (повернення) об'єкта суборенди, діє акт прийому-передачі об'єкта суборенди, за яким орендодавець передав орендарю об'єкт суборенди.

Відповідно до пункту 2.5. договору, у разі відсутності орендаря, або його уповноваженого представника для здійснення процедури приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди складається комісійний акт про неявку орендаря, або його уповноваженого представника. В цьому випадку орендодавець має право прийняти об'єкт оренди комісійно. Склад комісії в цьому випадку складається з представників орендодавця. Відносно майна, що знаходиться в (на) об'єкті оренди і не належить орендодавцю, орендодавець виключно в цьому випадку має право вчинити на свій розсуд за винятком випадків, коли законодавством прямо передбачена заборона на здійснення певних дій.

Відповідно до пункту 4.2. договору сторонами встановлено плату за користування об'єктом суборенди за один календарний місяць в розмірі 12320,00 грн.

З дня підписання акта прийому-передачі, орендар зобов'язується щомісячно у строк до 5 числа кожного поточного місяця за поточний сплачувати орендодавцю орендну плату за користування об'єктом суборенди будь яким не забороненим діючим законодавством способом протягом всього строку дії договору суборенди (пункт 4.3. договору).

Цей договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і до закінчення строку оренди. Строк оренди за договором суборенди складає-один календарний рік з моменту підписання акта прийому-передачі до договору (пункт 5.1. договору).

Відповідно до пункту 5.3. договору припинення дії цього договору здійснюється після закінчення строку, на який договір укладено, і в результаті дострокового розірвання договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору умови щодо автоматичної пролонгації терміну його дії не передбачено.

Відповідно до пункту 6.2. договору, у разі прострочення термінів повернення об'єкта оренди у випадках, передбачених пунктом 2.3. цього договору, орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за кожний день прострочення.

Пунктом 6.3. договору сторонами погоджено, що у разі прострочення сплати орендної плати чи прострочення поповнення суми гарантійного платежу до розміру і в строки, передбачені цим договором, орендар повинен сплатити орендодавцю штраф у розмірі: від 1 до 10 днів-штраф у розмірі 5% від простроченої суми за кожний день прострочення; від 10 днів до 30-штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний день прострочення; більше 30 днів-штраф у розмірі 15% від простроченої суми за кожний день прострочення.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної сплати орендних платежів за користування об'єктом оренди фізична особа-підприємець Мирошниченко Сергій Сергійович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Невольниченка Андрія Володимировича заборгованості з оплати орендної плати за договором суборенди майна від 15.04.2014 № 01-04-АР за період з січня по квітень 2015 року у розмірі 34120 грн. та 57104,00 грн. неустойки за прострочення виконання зобов'язання з оплати орендної плати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.08.2015 у справі № 922/3478/15 відмовлено в позові частково; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Невольченка Андрія Володимировича на користь Фізичної особи - підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича 34120 грн. заборгованості з оплати за оренду за договором від 15.04.2014 № 01-04-АР, 555,76 грн. неустойки та 694,47 грн. витрат з оплати судового збору; відмовлено в частині стягнення 56548,24 грн. неустойки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 09.04.2015 позивачем відповідно до пункту 2.3. договору суборенди та у зв'язку із закінченням строку його дії (15.04.2015) направлено на адресу відповідача повідомлення вих. № 04/09-1, в якому зазначено, що після спливу строку дії договору позивач не має наміру передавати об'єкт суборенди в строкове платне користування, а має на меті використовувати його у власній господарській діяльності у зв'язку з чим просив відповідача в строк до 18.04.2015 звільнити об'єкт суборенди та повернути його за актом приймання-передачі (повернення) орендодавцеві. З додатку до вказаного листа вбачається, що позивачем направлено два автентичних примірники акта приймання -передачі (повернення) об'єкта оренди (т.1 а.с.22).

На момент прийняття оскаржуваного рішення матеріали справи не містили доказів того, що відповідач з'явився у вказані строки у місце розташування об'єкта для здійснення процедури його приймання-передачі (повернення), звільнив об'єкт суборенди та повернув його за актом приймання-передачі (повернення) позивачеві.

18.04.2015 позивачем у складі комісії: ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на виконання пункту 2.5. договору суборенди складено акт комісійного огляду об'єкта відповідно до якого встановлено, що після проведення комісійного огляду нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. № 1-Б, м. Харків виявлено наступні об'єкти: сантехнічні вироби та обладнання (т.1 а.с.23).

У зв'язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом (т.1 а.с. 4-26), в якому просив суд зобов'язати фізичну особу-підприємця Невольниченка Андрія Володимировича звільнити та передати за актом приймання - передачі (повернення) нерухомого майна загальною площею 300,00 кв.м., що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, та стягнути з відповідача 123200,00 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування об'єктом суборенди за час прострочення повернення об'єкта оренди, 9024,31 грн. пені (за прострочення грошових зобов'язань з сплати орендної плати у лютому, березні та квітні 2015 року), 9738,31 грн. інфляційних втрат та 631,70 грн. 3% річних за період з 05.01.2015 по 05.10.2015.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.11.2015 у даній справі позов задоволено повністю з підстав викладених (т.1 а.с.53-60).

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що п. 5.1. договору сторонами погоджено, що договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і до закінчення строку оренди. Строк оренди за договором суборенди складає - один календарний рік з моменту підписання акта прийому-передачі до договору.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договір і акт прийому-передачі підписано сторонами 15.04.2014, договір припинив свою дію 15.04.2015 у зв'язку із закінченням строку, на який його укладено відповідно до приписів чинного законодавства та умов договору.

Відповідно до ч. 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору оренди орендар зобов'язаний негайно повернути орендодавцю об'єкт оренди у стані, в якому він одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що п. 2.3. договору сторонами погоджено, що у разі його припинення (у тому числі дострокового), об'єкт суборенди повертається орендарем орендодавцю протягом трьох календарних днів з дня припинення цього договору (у тому числі дострокового). Приймання-передача (повернення) об'єкта суборенди здійснюється уповноваженою особою орендаря уповноваженій особі орендодавця за місцем розташування об'єкта суборенди і оформлюється двостороннім актом приймання-передачі (повернення) об'єкта суборенди. Акт прийому-передачі об'єкта суборенди складається у двох примірниках і підписується уповноваженими представниками сторін за цим договором. До дня підписання акта прийому-передачі (повернення) об'єкта суборенди, діє акт прийому-передачі об'єкта суборенди, за яким орендодавець передав орендарю об'єкт суборенди.

09.04.2015 позивачем відповідно до пункту 2.3. договору суборенди та у зв'язку із закінченням строку його дії (15.04.2015) направлено на адресу відповідача повідомлення вих. № 04/09-1, в якому зазначав, що після спливу строку дії договору позивач не має наміру передавати об'єкт суборенди в строкове платне користування, а має на меті використовувати його у власній господарській діяльності у зв'язку з чим просив відповідача в строк до 18.04.2015 звільнити об'єкт суборенди та повернути його за актом приймання-передачі (повернення) орендодавцеві. З додатку до вказаного листа вбачається, що позивачем направлено два автентичних примірники акта приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди (т.1 а.с.22).

Під час перегляду справи апеляційним господарським судом Фізичною особою-підприємцем Невольченком А.В. надано до матеріалів справи копію акта приймання-передачі майна орендованого майна від 22.04.2015 до договору оренди майна від 15.04.2014 № 01-04-АР, оригінал якого неодноразово оглядався судом апеляційної інстанції у судових засіданнях Харківського апеляційного господарського суду, про що зазначено в протоколах судових засіданнях та в ухвалах Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2016, від 08.02.2017 (т.1 а.с.176-180,234-238).

В обґрунтування неможливості подання вказаного акта приймання-передачі майна орендованого майна від 22.04.2015 до суду першої інстанції Фізична особа-підприємець Невольченко А.В посилається на те, що про розгляд даної справи не знав, про наявність оскаржуваного рішення він дізнався лише від органів державної виконавчої служби по факту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду, виданого на виконання оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 № 7 встановлено, що відповідно до частини першої статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач не отримував ухвали суду про призначення справи до розгляду оскільки проживав за іншою адресою, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідач з поважних причин не мав можливості надати суду акт приймання-передачі майна орендованого майна від 22.04.2015 до договору оренди майна від 15.04.2014 № 01-04-АР та враховуючи, що позивачем факт підписання вказаного акту не спростовано, зазначений акт має суттєве значення для вирішення даного спору, суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів частини 2 статі 101 Господарського процесуального кодексу України правомірно прийняв вказаний акт приймання-передачі майна орендованого майна від 22.04.2015 до договору оренди майна від 15.04.2014 № 01-04-АР, як належний та допустимий доказ на підтвердження звільнення відповідачем спірних нежитлових прощень, та такий що має суттєве значення для вирішення даної справи.

У пункті 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 вказано, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

В обґрунтування клопотання про припинення провадження у справі, Фізична особа- підприємець Невольченко А.В. посилається на те, що актом прийому-передачі (повернення) нерухомого майна від 22.04.2015 до договору оренди майна від 15.04.2014 № 01-04-АР підтверджується, що Фізичною особою-підприємцем Невольниченком А.В. повернуто орендоване приміщення до звернення позивача до суду з відповідним позовом (07.10.2015)

Враховуючи викладене, що відповідно до акта приймання-передачі (повернення) орендованого майна від 22.04.2015 до договору оренди майна від 15.04.2014 № 01-04-АР орендарем (відповідачем) передано, а орендодавцем (позивачем) прийнято зі строкового платного користування нерухоме майно, що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, який надано Фізичною особою-підприємцем Невольченком А.В. до суду апеляційної інстанції та прийнято судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ на підтвердження звільнення відповідачем спірних нежитлових приміщень, тому суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів чинного законодавства дійшов до правильного до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання апелянта про припинення провадження у справі .

Судом апеляційної інстанції правомірно відхилено доводи позивача, що акт приймання-передачі (повернення) орендованого майна від 22.04.2015 до договору оренди майна від 15.04.2014 № 01-04-АР надіслано відповідачу, підписаний та скріплений печаткою позивача, оскільки зазначене не підтверджується матеріалами справи.

З огляду на викладені обставини, встановлені апеляційним господарським судом, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача звільнити та передати за актом приймання-передачі (повернення) позивачу нерухоме майно загальною площею 300,00 кв.м., що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Броненосця Потьомкін, буд. № 1-Б, 1-й поверх та відповідно скасування в цій частині оскаржуваного рішення Господарського суду Харківської області від 16.11.2015.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі подвійної плати за користування об'єктом суборенди за час прострочення повернення об'єкта суборенди в сумі 123200,00 грн. судом апеляційної інстанції зазначено наступне.

Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Крім того, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 19.08.2014 у справі № 3-70гс40, від 02.09.2014 у справі №3-85гс14.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Фізичною особою-підприємцем Невольченком А.В. всупереч зазначеним приписам законодавства та умовам договору, своєчасно об'єкт оренди не звільнено як не повернуто його позивачеві за актом приймання передачі (повернення) до 18.04.2015, а повернуто лише 22.04.2015.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо повернення об'єкта суборенди, враховуючи прострочення виконання відповідачем зобов'язання лише на чотири дні, здійснивши перерахунок наданого позивачем розрахунку неустойки у розмірі подвійної плати за користування об'єктом суборенди за час прострочення повернення об'єкта суборенди суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка в розмірі 1642,64 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування об'єктом суборенди за час прострочення повернення об'єкта суборенди підлягають частковому задоволенню, на суму 1642,64грн.

В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування об'єктом суборенди за час прострочення повернення об'єкта суборенди на суму 121557,37 грн., суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку як безпідставно заявлених.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення 9024,31 грн. пені (за прострочення грошових зобов'язань з оплати орендної плати у лютому, березні та квітні 2015 року), 9738,31 грн. інфляційних втрат та 631,70 грн. 3% річних за період з 05.01.2015 по 05.10.2015, судом апеляційної інстанції зазначено наступне.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.08.2015 у справі № 922/3478/15 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2016 відмовлено в позові частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Невольченка Андрія Володимировича на користь Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича 34120,00 грн. заборгованості з оплати за оренду за договором від 15.04.2014 № 01-04-АР, 555,76 грн. неустойки та 694,47 грн. витрат з оплати судового збору; відмовлено в частині стягнення 56548,24 грн. неустойки.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 повернуто касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Невольниченка А.В. на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2016 у справі № 922/3478/15 на тій підставі, що скаржником не додано до касаційної скарги доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір".

Судом апеляційної інстанції зазначено, що вказаним рішенням Господарського суду Харківської області від 03.08.2015 у справі № 922/3478/15 встановлено, що

- крім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 57104,00 грн. за період з 05.01.2015 по 12.05.2015, яка нарахована на підставі пункту 6.3. договору суборенди;

-здійснивши перерахунок пені, з врахуванням обмеження її розміру подвійною обліковою ставкою НБУ, відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суди дійшли до правильного висновку, що пеня підлягає частковому стягненню з відповідача, в межах заявленого позивачем періоду нарахування з 05.01.2015 по 12.05.2015 в розмірі 555,76 грн., а в іншій частині позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 56 548,24 грн. підлягає відмові у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто мають преюдиційне значення.

Відповідно до ч. 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі -Суд) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (inter alia), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], №28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII).

У пункті 91 рішення від 09.11.2004 "Науменко проти України" судом вказано: "що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів...

Враховуючи викладене, що рішенням Господарського суду Харківської області від 03.08.2015 у справі № 922/3478/15 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2016, та яке набрало законної сили вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 05.01.201. по 12.05.2015, суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів статті 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, правомірно вважає що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 9024,31 грн. пені (за прострочення грошових зобов'язань по сплаті орендної плати у лютому, березні та квітні 2015 року).

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не враховано зазначених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частини стягнення з відповідача на користь позивача 9024,31 грн. пені (за прострочення грошових зобов'язань з оплати орендної плати у лютому, березні та квітні 2015 року) та відповідно про скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

Судом апеляційної інстанції зназначено, що відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних та трьох процентів річних входять до складу грошових зобов'язань і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору та нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону №2711-VI.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.10.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі №3-65гс11, від 20.12.2010 у справі 3-57гс10, від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2015 у справі № 922/3478/15, яким стягнуто з Фізичної особи-підприємця Невольченка Андрія Володимировича на користь Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича 34120,00 грн. заборгованості з оплати за оренду за договором від 15.04.2014 № 01-04-АР на даний час не виконано, що підтвердив представник відповідача у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017, і враховуючи, що наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних за період з 05.01.2015 по 05.10.2015 відповідає обставинам справи та чинному законодавству України, суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 9738,31 грн. інфляційних втрат та 631,70 грн. 3% річних за період з 05.01.2015 по 05.10.2015.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 922/5621/15 Господарського суду Харківської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими обставинами справи.

Таким чином постанова Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 922/5621/15 Господарського суду Харківської області підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Сергія Сергійовича на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 922/5621/15 Господарського суду Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 922/5621/15 Господарського суду Харківської області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді: Карабань В.Я.
Нєсвєтова Н.М.