УХВАЛА

27.11.2017Справа № 5011-36/966-2012

За скаргою Приватного акціонерного товариства «Український інститут по

проектуванню засобів та споруд «Дніпрозв»язок»

на дії відділу державної виконавчої служби Деснянського районного

управління юстиції у м. Києві Головного управління юстиції у

м. Києві

У справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Український інститут по

проектуванню засобів та споруд «Дніпрозв»язок»

до Фізичної особи - підприємця Іскендерова Шахлар Фархад Огли

про стягнення 221 038,16 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Маруженко О.О. - по дов. №765/03 від 18.09.2017р.

від відповідача: не з'явився

від ДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Відкритого акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку "Діпрозв'язок" про стягнення з Фізичної особи-підриємця Іскендерова Шахлар Фархад Огли 221 038, 16 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2012 у справі № 5011-36/966-2012 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підриємця Іскадерова Шахлар Фархад Огли (02097, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Відкритого акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку "Діпрозв'язок"(03110, м. Київ, вул. Сом'янська, 3, код 01168185) основний борг в розмірі 173 393 (сто сімдесят три тисячі триста дев'яносто три) грн. 30 коп., пеню в розмірі 12 533 (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят три) грн. 45 коп., інфляційних нарахувань в розмірі 4 478 (чотири тисячі чотириста сімдесят вісі) грн. 42 коп., 15 % річних в розмірі 21 657 (двадцять одна тисяча шістсот п'ятдесят сім) грн. 61 коп., 4 241 (чотири тисячі двісті сорок одна) грн.. 65 коп. судового збору.

03.04.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2012 у справі № 5011-36/966-2012 видано відповідний наказ.

22.08.2017 Приватне акціонерне товариство «Український інститут по проектуванню засобів та споруд «Дніпрозв»язок» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни, відповідно до якої просить суд:

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни;

Визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.06.2017 старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни у виконавчому провадженні № 49476469.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 розгляд скарги призначено на 25.09.2017.

Представники відповідача і ДВС у судове засідання 25.09.2017 не з`явились; про причини неявки повноважних представників суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду від 25.09.2017 строк розгляду скарги по справі № 5011-36/966-2012 було продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 01.11.2017.

Судове засідання, призначене на 01.11.2017, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному.

Оскільки, 06.11.2017 суддя Трофименко Т.Ю. вийшла з лікарняного, розгляд скарги у справі № 5011-36/966-2012 призначено до розгляду на 27.11.2017р.

Представник скаржника в судовому засіданні подану скаргу підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача та державний виконавець у судове засідання 27.11.2017р. не з'явились, проте, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги.

09.11.2017р. через відділ діловодство господарського суду міста Києва від ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві надійшли копії матеріалів виконавчого провадження АСВП 49476469.

Наразі, з огляду на неявку вказаних учасників судового процесу господарський суд зазначає, що відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Разом з цим, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

До того ж, відповідно до ч.2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення скарги, внаслідок чого скарга може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши скаргу Приватного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку "Діпрозв'язок" суд дійшов висновку щодо її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.4-5, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно ч. ч. 1,2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №5011-36/966-2012, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане з урахуванням приписів чинного законодавства.

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що постановою від 22.06.2017р. ВП №494764 старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Танащук О.М. виконавчий документ, а саме наказ від 03.04.2012р. Господарського суду міста Києва по справі №5011-36/966-2012, було повернуто стягувачу, оскільки заходами, вжитими державним виконавцем, встановлено, що майно, яке належить на праві власності боржникові та на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, не виявлено, боржник не перебуває на пенсійному обліку та не працює, згідно довідки ДФС відкритих рахунків у фінансових установах немає, транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

За висновками суду, означена постанова старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд виходить з наступного.

За приписами п.2 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про наявність зазначених обставин виконавець складає акт (ч .2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто, з системного аналізу наведеної норми полягає, що обов'язковою передумовою повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» є здійснення виконавцем відповідно до цього нормативно-правового акту заходів щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст.18 вказаного нормативно-правового акту виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Аналогічні права та обов'язки державного виконавця було передбачено у ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження ВП №494764).

Тобто, з наведеного вбачається, що законодавством, що визначає умови і порядок виконання рішень у примусовому порядку, визначено низку повноважень (прав та обов'язків) державного виконавця, які здійснюються останнім з метою забезпечення виконання судових рішень.

Проте, наразі, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України докази вчинення державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП№494764 всіх заходів щодо розшуку майна боржника на яке могло б бути звернено стягнення та виконано наказ від 03.04.2012р. Господарського суду міста Києва по справі №5011-36/966-2012.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом було зобов'язано відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві надати матеріали виконавчого провадження ВП№494764.

На виконання вимог суду відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було дано належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження.

З поданих суду матеріалів вбачається, що державний виконавець не направив запитів про наявність у боржника земельних ділянок, не перевірив наявність у боржника грошових коштів та майна, належних боржнику від інших осіб, у т.ч. на підставі судових рішень, виконавчих написів нотаріусів тощо (за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень), а також виявлення наявних корпоративних прав боржника.

За таких обставин, коли державним виконавцем не в повному обсязі здійснено розшук майна боржника, його дії з винесення постанови про повернення виконавчого документа слід визнати неправомірними, постанову - незаконною.

Права скаржника, пов'язані зі здійсненням державним виконавцем дій по виконанню рішення суду підлягають реалізації з дотриманням вимог ст. 41 Закону щодо відновлення виконавчого провадження, після пред'явлення скаржником повернутого йому виконавчого документа.

Отже, виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві у межах виконавчого провадження ВП№494764 всіх заходів щодо розшуку майна боржника на яке могло б бути звернено стягнення по виконанню наказу від 03.04.2012р. Господарського суду міста Києва по справі №5011-36/9366-2012, суд дійшов висновку щодо невідповідності постанови від 22.06.2017р. ВП №494764 старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Танащук О.М. п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п.9.13 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо правомірності доводів Приватного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню засобів та споруд «Дніпрозв»язок» та наявності підстав для задоволення скарги позивача (стягувача).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити скаргу Приватного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню засобів та споруд «Дніпрозв»язок».

Визнати недійсною постанову від 22.06.2017р. ВП №49476469 старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Танащук О.М. про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалу направити сторонам та органу виконання судових рішень.

Суддя Трофименко Т.Ю.