ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА
04 грудня 2017 року Справа № 5015/2804/12
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючий суддя: судді: Алєєва І.В. (доповідач), Корсак В.А., Поляк О.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АрхіБуд"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2017р.

у справі №5015/2804/12 Господарського суду Львівської області

за позовом Першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі:

1. Кабінету Міністрів України

2. Львівської обласної державної адміністрації,

до 1. Львівської міської ради, м. Львів

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "АрхіБуд"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Відділу Держгеокадастру у м. Львові Львівської області

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Громадської організації "Правозахисний центр імені генерала УНР Володимира Сікевича"

за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1

за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Регіонального ландшафтного парку "Знесіння"

про визнання недійсним договору оренди землі від 11.12.2008 року та витребування з чужого незаконного володіння земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:
Подана касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АрхіБуд" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2017р. у справі №5015/2804/12 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

При зверненні з касаційною скаргою заявником не надано жодних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст.19 Конституції України суди діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі", no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У справі "Трух проти України" від 14.10.2003р. Європейський суд з прав людини надав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов`язку сплатити мито та направити звернення до конкретного суду. У цій справі Європейський суд з прав людини не виявив жодних підстав вважати, що застосування таких процесуальних обмежень було невиправданим.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов`язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву (в т.ч. касаційну скаргу) заявнику.

Скаржником заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

У відповідності зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Пунктом 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", визначено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін.

Розглянувши подане клопотання, судова колегія зазначає, що ст. 129 Конституції України закріплено принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Скаржником не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність належних підстав для звільнення його від сплати судового збору.

З огляду на наведене, подане Товариством з обмеженою відповідальністю "АрхіБуд" клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Згідно п. 4 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України та підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В:

1.Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АрхіБуд" у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

2.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АрхіБуд" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2017р. у справі №5015/2804/12 повернути скаржнику.

Головуючий суддя(доповідач) І.В. Алєєва

Суддя В.А. Корсак

Суддя О.І. Поляк