КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2017 р. Справа№ 910/10191/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Тютєрєва В.В. - представник за довіреністю б/н від 03.02.2017; Сірик В.В. - представник за довіреністю б/н від 10.05.2017;

від відповідача 1: Тараненко Г.Ю. - представник за довіреністю № 315 від 11.04.2017;

від відповідача 2: Тараненко Г.Ю. - представник за довіреністю № 17 від 21.03.2017;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017

у справі № 910/10191/17 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київлайн"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС"

про стягнення 1 554 618,75 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київлайн" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (надалі - відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" (надалі - відповідач 2) про стягнення 1 554 618,75 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київлайн" 646 683,54 грн - попередньої оплати (викупної вартості предмету лізингу), а також 9 700,25 грн - судового збору. У іншій частині в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" відмовлено. У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 та прийняти нове, яким відмовити позивачу в частині задоволених позовних вимог, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/10191/17 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.10.2017.

У зв'язку з перебуванням 25.10.2017 судді Суліма В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, та відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.10.2017 для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюка О.М., вказана судова колегія ухвалою від 25.10.2017 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження, розглянула її по суті та ухвалила постанову у даній справі.

Розгляд справи відкладався, зокрема ухвалою від 25.10.2017 - на 29.11.2017.

В судовому засіданні 29.11.2017 представник відповідача 1 та відповідача 2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову - скасувати з прийняттям нового в цій частині - про відмову в позові. Окрім цього, на виконання вимог ухвали суду від 25.10.2017 надала оригінал договору про відступлення права вимоги № 1 від 17.03.2017 та додаткової угоди до договору про відступлення права вимоги № 1 від 29.03.2017 (копії вказаних документів були долучені до матеріалів справи).

Представники позивача в судовому засіданні 29.11.2017 проти задоволення апеляційної скарги у даній справі заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.05.2013 між позивачем (як лізингоодержувачем) та відповідачем-1 (як лізингодавцем) було укладено договір фінансового лізингу №1194/05/13-В (надалі - договір, договір лізингу), відповідно до умов якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно, найменування і характеристика якого вказана у специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів, а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Відповідно до специфікації (додаток № 2 до договору) та акту прийому-передачі предмету лізингу від 31.05.2013, позивачу передано у платне володіння та користування з правом викупу наступне майно - предмет лізингу: автомобіль ВМWХ5, д.р.н.АА3067АА.

Вартість предмета лізингу: без ПДВ -547531,42 грн, ПДВ - 109506,28 грн, разом з ПДВ 657 037,70 грн.

Відповідно до пункту 8.1. ст.8. договору та графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору від 18.05.2013) загальна сума лізингових платежів, які включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг Предмет лізингу складає 997 644,86 грн.

Графіком внесення лізингових платежів визначені розмір, черговість сплати лізингових платежів.

24.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київлайн" (лізингоодержувач) укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору.

Так, п. 3.3 договору було викладено в наступній редакції: загальна вартість предмету лізингу, включаючи ПДВ - 646 683,54 грн.

В свою чергу, п.8.1 договору було викладено в наступній редакції: загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору 981 548,90 грн, може змінюватися відповідно до загальних умов договору.

Також, 09 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київлайн" (лізингоодержувач) укладена додаткова угода №2, якою збільшено загальну суму лізингових платежів. Загальна сума лізингового платежу, яка включає платіж, що відшкодовує вартість предмету лізингу та винагороду (комісію) лізингодавця склала 1 361 158, 55 грн.

Позивач зазначає, що оскільки ним були сплачені в повному обсязі лізингові платежі, він звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" з вимогою про підписання акту звірення розрахунків, здійснення всіх належних дій стосовно зняття предмету лізингу з обліку в органах ДАЇ та передачу права власності на предмет лізингу товариству з обмеженою відповідальністю "Київлайн" шляхом підписання акту про передачу права власності відповідно до умов договору №1194/05/13-В від 18.05.2013. Відповідач вважає, що до сплати підлягає ще курсова різниця, передбачена умовами договору.

За доводами позивача, оскільки лізингодавцем його вимогу виконано не було, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київлайн" звернулось до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки вимогу про повернення 646 683,54 грн попередньої оплати вартості не переданого позивачу за договором у власність автомобіля відповідач-1 не виконав, то судом вимоги позову про повернення попередньої оплати вартості автомобіля на підставі ст. 693 ЦК України визнаються обґрунтованими та задовольняються. Щодо стягнення решти коштів у сумі 907935,21 грн то суд першої інстанції у позові у цій частині відмовив, оскільки у розумінні умов договору ці кошти не відносяться до попередньої оплати товару (автомобіля), тому у відповідача-1 відсутній обов'язок їх повертати позивачу як попередню оплату на підставі ст. 693 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.ст. 99, 101 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (надалі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (надалі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Так, за актом прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 1194/05/13-В від 18.05.2016 (а.с. 41) відповідачем-1 31.05.2013 було передано позивачу предмет лізингу - автомобіль ВМWХ5, д.р.н.АА3067АА. Так, з матеріалів справи вбачається (а.с. 80), що предмет лізингу було застраховано за договором страхування №28-0107-00266/00040 від 24 травня 2016 року.

В свою чергу, згідно довідки Печерського Управління Поліції Головного Управління Національної Поліції України у м. Києві №52/125/7752 від 01.12.2016 даний предмет лізингу було викрадено. Вказана обставина не запечувалась та не була спростована сторонами ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду.

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" було здійснено виплату страхового відшкодування товариству з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд".

Таким чином, на момент звернення позивача із відповідним позовом у даній справі предмет лізингу було викрадено.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції зазначається, що між сторонами наявні судові спори, так, зокрема в Господарському суді міста Києва, розглядалась справа № 910/1607/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київлайн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" про спонукання виконати умови договору лізингу, а саме: зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» виконати умови договору шляхом підписання акту звіряння розрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Київлайн» та акту про передачу права власності предмета лізингу відповідно до умов договору №1194/05/13-В від 18.05.2013 та надати підписані акти Товариству з обмеженою відповідальністю «Київлайн».

Так, рішенням Господарському суді міста Києва від 09.06.2017 у вказаній справі позов задоволено повністю. Однак постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі №910/1607/17 про часткове задоволення позову скасовано. Прийнято нове рішення у справі №910/1607/17, яким у задоволенні позову ТОВ "Київлайн" до ТОВ "Український лізинговий фонд" та ТОВ "УЛФ-Фінанс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про спонукання виконати умови договору лізингу відмовлено повністю.

Отже, на момент розгляду даної справи відсутні обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в розумінні ч. 3 ст. 35 ГПК України, оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 вказане рішення суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено. А тому в цій частині доводи позивача про наявність неведених ним преюдиційних обставин, не приймаються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Таким чином, на момент перегляду рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку відсутні докази підписання акту звіряння розрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Київлайн» та акту про передачу права власності предмета лізингу відповідно до умов договору №1194/05/13-В від 18.05.2013. А тому доказів переходу права власності від відповідача 1 до позивача матеріали справи не містять.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про фінансовий лізинг» з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором. Аналогічне положення також містить ст. 809 ЦК України.

Так, відповідно до загальних положень цивільного законодавства (ст. 323 ЦК) ризик випадкового знищення або пошкодження майна несе його власник, якщо інше не передбачене договором або законом. Коментована стаття містить виключення із цього загального правила та покладає ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу на лізингоодержувача, хоча він не є власником речі, яку отримав в лізинг.

Як зазначалось раніше за актом прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 1194/05/13-В від 18.05.2016 (а.с. 41) відповідачем-1 31.05.2013 було передано позивачу предмет лізингу - автомобіль ВМWХ5, д.р.н.АА3067АА. Таким чином, на момент настання страхового випадку (викрадення автомобіля) предмет лізингу знаходився у володінні та користуванні позивача.

Таким чином, враховуючи положення ст. 13 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ст. 809 ЦК України ризик випадкового знищення (в даному випадку викрадення) перейшло до лізингоодержувача, тобто позивача.

Натомість не підлягає до застосування у даній справі положення ст. 693 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки в даному випаду підлягає до застосування положення ст. 13 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ст. 809 ЦК України як спеціальних норм, а не ст. 693 ЦК України, яку помилково застосував суд першої інстанції.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку доводи обох сторін щодо повної або неповної оплати предмету лізингу позивачем не досліджуються судом апеляційної інстанції, оскільки не входять до предмету доведення у даній справі у розумінні ст. 34 ГПК України. Оскільки ризик випадкового знищення предмета лізингу несе саме позивач, а тому в будь-якому випадку, з урахуванням відсутності вини відповідача-1 у настанні вказаної обставини, позовні вимоги (із заявлених підстав - 693 ЦК України) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Отже, суд першої інстанції в цій частині неправильно застосував норму матеріального права (ст. 693 ЦК України) та не застосував спеціальної норми - ст. 809 ЦК України та ст. 13 ЗУ "Про фінансовий лізинг", які підлягали до застосування до спірних правовідносин.

Щодо вимог позивача до відповідача-2, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду, що оскільки за договором відступлення права вимоги №1 від 17.03.2017, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2, право вимоги за договором не було передано, а повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні було направлено позивачу помилково, що підтверджується листом, направленим та підписаним обома відповідачами та за відсутності доказів протилежного, а саме: що за договором відступлення права вимоги №1 від 17.03.2017 право вимоги за договором було передано відповідачу-2, позов заявлений до останнього - є необґрунтованим.

А тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню, оскільки нарахування орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період, в який відповідач був позбавлений користуватись спірним приміщенням - є неправомірним.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 ГПК України, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю відповідно до пункту 2 частини 1 статті 103 ГПК України, з покладанням на позивача судових витрат за розгляд справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/10191/17 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/10191/17 в частині стягнення 646 683,54 грн - скасувати, з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в позові.

3. В іншій частині (ч. 4, 5) рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/10191/17 суду першої інстанції залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київлайн» (м. Київ, проспект Перемоги, 68/1, офіс 108; ідентифікаційний код 36947469) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (м. Київ, проспект Оболонський, 35-А, офіс 301; ідентифікаційний код 37859096) 25 651 (двадцять п'ять тисяч шістсот п'ятдесят одну) грн 21 коп судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказу доручити місцевому господарському суду.

6. Матеріали справи № 910/10191/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич