ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.11.2017р. Справа №905/2135/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат",

м.Кам'янське

до відповідача 1 Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат",

м.Сєвєродонецьк

до відповідача 2 Приватного акціонерного товариства "Донецьккокс", м.Маріуполь

про стягнення пені та трьох процентів річних в сумі 675336641,60 грн.

Суддя Г.В. Левшина

Представники сторін:

від позивача: Горболис О.А. - по дов.

від відповідача 1: Печена І.В.-по дов.

від відповідача 2: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду оголошувалась

перерва 30.11.2017р. з 10.55 год. до 15.15 год.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача 1, Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м.Сєвєродонецьк, до відповідача 2, Приватного акціонерного товариства "Донецьккокс", м.Маріуполь про стягнення:

- з відповідача 1 пені в сумі 606872933,60 грн. та трьох процентів річних в сумі 68453708,00 грн.;

- з відповідача 2 трьох процентів річних в сумі 10000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем 1 умов договору поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач 1 надав відзив на позов від 01.11.2017р., в якому частково заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність у позивача права на стягнення заявлених сум за період до 02.08.2017р. (тобто, до підписання договору відступлення права вимоги за договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р.). Одночасно, відповідач 1 стверджує про відсутність прострочення з його боку, оскільки відсутня відповідна вимога позивача.

Відповідачем 1 також заявлене клопотання від 01.11.2017р. про зменшення пені на 80%.

Відповідач 2 надав відзив на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 29.11.2017р., в якому підтвердив наявність в нього обов'язку сплатити на користь позивача три проценти річних в сумі 10000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача 1, господарський суд встановив:

Рішенням господарського суду м.Києва від 12.04.2016р. №910/2033/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» задоволені частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» ,69 грн., три проценти річних в розмірі 79615378,67 грн. та 41294,53 грн. судового збору. Крім того, вказаним рішенням суду стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» 20000,00 грн. основного боргу, 0,57 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р. по справі №910/2033/16 рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2016р. по справі №910/2033/16 скасовано частково та викладено резолютивну частину в наступній редакції: «Припинити провадження в частині стягнення 296698,87 грн. боргу. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" ,11 грн. боргу, 129146765,59 грн. 3% річних, ,64 грн. пені, 146061,07 грн. судового збору. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" 20000,00 грн. боргу, 0,69 грн. судового збору.».

Згідно з постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2017р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р. по справі №910/2033/16 залишено без змін.

Як було встановлено судом під час розгляду справи №910/2033/16, 29.12.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг» (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" (покупець, правонаступником якого є ПАТ "Алчевський металургійний комбінат") підписано договір поставки №ГРД-01/10-5002, за умовами якого (п.1.1 договору) постачальник зобов'язується передати у власність покупця залізорудний окатиш з базовим вмістом заліза 60,00% та базовим вмістом дріб'язку 9,00% виробництва ВАТ "Північний ГЗК" (надалі товар), а покупець зобов'язаний прийняти зазначений товар та оплатити його на умовах, передбачених договором та специфікаціями до нього.

Згідно вищевказаного рішення та постанови суду, на виконання умов договору за відповідними накладними в період з жовтня 2012 року по серпень 2014 року (включно) позивачем поставлено, і відповідачем 1 отримано товар загальною кількістю 5295326,44 т. на загальну суму 565696510,98 доларів США.

У п.6.2 договору було зазначено наступні умови оплати: протягом 21 календарного дня, починаючи з дати поставки партії товару (включно з днем поставки). Якщо двадцять перший календарний день (починаючи з дати поставки та включаючи день поставки) припадає на вихідний або святковий день, оплата відповідних партій товару повинна бути здійснена не пізніше останнього робочого дня, що передує вихідному або святковому дню.

Крім того, рішенням від 12.04.2016р. по справі №910/2033/16 було встановлено, що 04.08.2014р. в забезпечення виконання зобов'язання за договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. між ТОВ «Метінвест холдинг» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» (поручитель) укладено договір поруки №МК-27/08/14, у відповідності до якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (боржник, відповідач 1) за договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р., укладеним між кредитором та боржником, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплаті пені, процентів та штрафів, передбачених договором поставки.

Як зазначено у рішенні, відповідальність поручителя виникає як у випадку часткового невиконання боржником прийнятих ним зобов'язань, так і у випадку повного невиконання таких зобов'язань (п.2.2 договору поруки).

Згідно з п.2.3 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань в повному обсязі належним йому на праві власності майном, у тому числі коштами. Однак, відповідальність поручителя обмежується 20000 гривень за зобов'язаннями боржника, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплаті пені, процентів, штрафів та інших похідних грошових вимог, передбачених договором поставки, та у будь-якому випадку не може перевищувати зазначену суму.

Договір поруки набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником обов'язків за договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. та поручителем за вказаним договором.

Як було встановлено судом, ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" зобов'язання за договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р., в результаті чого у відповідача 1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" виникла заборгованість в сумі 109645318,37 дол.США, внаслідок чого рішенням господарського суду м. Київа від 12.04.2016р. по справі №910/2033/16 з урахуванням змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р. стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" ,11 грн. боргу, 129146765,59 грн., 3% річних, ,64 грн. пені, 146061,07 грн. судового збору, а також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" 20000, 00 грн. боргу, 0,69 грн. судового збору.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішенням господарського суду м.Києва від 12.04.2016р. по справі №910/2033/16 з урахуванням змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р. встановлений факт, зокрема, наявності у Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" в сумі ,11 грн. та порушення відповідачем 1 строків виконання грошового зобов'язання за договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р., тому цей факт не повинен доводитися знову у відповідності зі ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст.513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчинюється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

При цьому, стаття 514 Цивільного кодексу України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За приписом ст.517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.08.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (новий кредитор, позивач) укладено договір про відступлення права вимоги №2/020817/17-0540-01, за умовами якого кредитор передав новому кредитору (позивачу) всі права вимоги, що існують на дату договору та які можуть виникнути у майбутньому у кредитора до боржника за первісним договором та у зв'язку з ними та всі способи захисту прав, що доступні кредитору, включаючи право вимоги виконання грошових зобов'язань за первісним договором на загальну суму ,08 грн., підтверджених, зокрема, постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р. по справі №910/2033/16, на підставі якої стягнуто з боржника ,11 грн. боргу, ,64 грн. пені, 129146765,59 грн. 3% річних.

Пунктом 3 договору встановлено, що моментом переходу (уступки) права вимоги від кредитора до нового кредитора є дата підписання сторонами договору.

Згідно п.5 договору кредитор зобов'язаний протягом 5 робочих днів з моменту вступу в силу даного договору передати новому кредитору оригінали всіх документів, з яких випливає право вимоги. Передача документів оформлюється актами приймання-передачі між кредитором та новим кредитором.

До договору відступлення права вимоги сторонами підписано 02.08.2017р. акт приймання-передачі документів за договором поставки від 29.12.2010р. №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2017р. по справі №910/2033/16 було здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні по виконанню наказу господарського суду від 02.03.2017р. по справі №910/2033/16 Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат».

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як встановлено, доказів виконання рішення господарського суду м.Київа від 12.04.2016р. по справі №910/2033/16 з урахуванням змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р. станом на момент розгляду даної справи не надано, заборгованість в сумі ,11 грн. відповідачем 1 не сплачена.

Відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву наявність зазначеної заборгованості не спростовується та не заперечується.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх грошових зобов'язань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача 1 три проценти річних в сумі 68463708,00 грн. за період з 24.11.2016р. по 12.09.2017р.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3. договору поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р.від передбачено, що за порушення строків оплати покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення до фактичного моменту оплаті.

Внаслідок невиконання відповідачем 1 своїх зобов'язань зі сплати боргу в сумі ,11 грн., позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 1 пеню в сумі 606872933,60 грн. за період з 24.11.2016р. по 12.09.2017р.

Розрахунок трьох процентів річних та пені, проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача 1 на неправомірність стягнення позивачем сум 3% річних за період до 02.08.2017р., а саме до підписання договору відступлення останньому права вимоги за договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р., оскільки за умовами договору відступлення права вимоги позивачу передано всі права вимоги, що існували на дату договору та які можуть виникнути у майбутньому у кредитора до боржника за первісним договором та у зв'язку з ними та всі способи захисту прав, що доступні кредитору.

06.11.2017р. до суду надійшло клопотання від 01.11.2017р. Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м.Маріуполь про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 80%.

В обґрунтування свого клопотання про зменшення пені відповідач 1 посилається на ті обставини, що він є зареєстрованим та здійснює свою господарську діяльність на території Луганської області (м.Алчевськ, м.Сєвєродонецьк). Відповідно до указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014р. введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України». Таким чином, враховуючи місцезнаходження відповідача (м.Сєвєродонецьк, м.Алчевськ Луганська обл.), останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, яка триває до теперішнього часу. Як вказує відповідач 1, з метою мінімізації ризиків втрати персоналу, коштів та майна він та його контрагенти змушені були призупинити господарські операції з постачання та перевезення готової продукції, сировини у межах та за межі Луганської області та, відповідно, своєчасне здійснення платежів за існуючими зобов'язаннями. Вказані події відповідач 1 не міг попередити. Виходячи з того, що основні виробничі потужності відповідача 1 розташовані не території, не підконтрольній українській владі, в зоні проведення антитерористичної операції, а також через постійне руйнування залізничної інфраструктури внаслідок бойових дій у відповідача 1 існують постійні проблеми з логістикою. При цьому, як вказує відповідач 1 загальна сума вже нарахованої за договором поставки пені складає ,99 грн. та три проценти річних в сумі 195833903,98 грн., період нарахування складає більше ніж 4 роки, а сума пені практично зрівнялася з сумою основного боргу.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як встановлено судом та вказувалось вище, обґрунтовуючи своє клопотання про зменшення пені відповідач 1 посилається на наявність виняткових обставин для вчинення відповідної дії, які полягають у знаходженні та провадженні господарської діяльності відповідача 1 на території, де триває антитерористична операція.

Так, указом Президента України N 405/2014 від 14.04.2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" N1669-VII 02.09.2014, за змістом ч.1 ст.1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України N 405/2014 від 14.04.2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно зі ст.10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним і достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу. За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.3.1 Регламенту, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв'язку між обставиною та неможливістю виконання зобов'язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобов'язаннями та на які вказано заявником.

14.08.2014р. Торгово-промисловою палатою України було видано відповідачеві 1 сертифікат №2338/05-4 про форс-мажорні обставини. Вказаним сертифікатом Торгово-промислова палата України підтвердила, що заборона залізничних перевезень, введена Державною адміністрацією залізничного транспорту України на території Донецької області є форс-мажорними обставинами. Передбаченими умовами договору поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. Початок дії форс-мажорних обставин - 28.07.2014р., які продовжують діяти по 14.08.2014р. Дату закінчення строку дії форс-мажорних обставин на момент видачі сертифікату встановити не виявляється можливим.

За загальним правилом обов'язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка його порушила (ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Стаття 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п.1 ч.1 ст.263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом ч.2 ст.218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі ст.617 Цивільного кодексу України, ст.218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов'язання.

Як було встановлено, позивачем на виконання умов договору поставки здійснювалось постачання товару відповідачу 1.

Кореспондуючим обов'язком покупця, за приписами правочину, є своєчасна оплата вартості отриманого товару, який належним чином відповідач 1 не виконав.

За висновками суду, у представленому відповідачем 1 суду сертифікаті №2338/05-4 від 14.08.2014р. Торгово-промислової палати України встановлено неможливість виконання відповідачем 1 своїх зобов'язань саме щодо організації перевезень, проте, не можливості проведення оплат на користь позивача.

Відповідачем 1 в підтвердження свого клопотання до матеріалів справи також додано відомості, листи Укрзалізниці про введення тимчасових обмежень щодо перевезень у 2017р., наказ ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» від 13.02.2017р. №109 «Про постановлення на «гарячу» консервацію основних фондів комбінату з 13.02.2017р.», звіт про фінансові результати за 9 місяців 2017р. тощо.

Проте, як було встановлено судами, постачання товару за договором №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р., вартість якого була стягнута з відповідача 1 згідно судового рішення по справі №910/2033/16, відбувалося протягом жовтня 2012 року - серпня 2014 року (включно), тобто, частково до початку проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.ст.627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.2 ст.67, ч.4 ст.179 Господарського кодексу України сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

За висновками суду, сторонами за власним волевиявленням в договорі №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. було узгоджено певні його умови. Так, умовами договору (розділ 5) сторонами було узгоджено ціну товару в еквіваленті до іноземної валюти (долару США). На момент постачання даного товару відповідачу 1 курс долару США до української гривні згідно відомостей Національного банку України становив приблизно 7,993 грн. за 1 долар, в той час, як на теперішній час курс долару США до гривні становить біля 27,1558 грн. за 1 долар.

Доказів навіть часткового виконання свого грошового зобов'язання за договором №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. відповідачем 1 до матеріалів справи не надано.

При цьому, відповідач 1 укладаючи договір №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. усвідомлював його умови щодо можливості нарахування пені за весь період прострочки до фактичного моменту оплати. Проте, доказів вчинення хоча б якихось дій, направлених на виконання своїх зобов'язань перед позивачем або на запровадження змін умов їх виконання з урахуванням наявних обставин проведення АТО навіть після винесення судом рішення про стягнення заборгованості відповідачем 1 суду не надано.

Таке тривале невиконання своїх зобов'язань тягне відповідні негативні наслідки для позивача.

Діючим Господарським процесуальним кодексом України сторонами надане право укладати мирову угоду по справі (й під час виконання судового рішення); право на звернення до суду з відповідними заявами про відстрочку, розстрочку виконання судового рішення за наявності виняткових обставин тощо.

Проте, за наявності невиконаного грошового зобов'язання перед позивачем на суму ,11 грн., матеріали справи не містять документів, які б підтверджували намагання відповідача 1 врегулювати спір між сторонами, вжиття інших заходів, направлених на погашення заборгованості перед позивачем або відстрочення, розстрочення виконання даних зобов'язань за наявності обставин, про які стверджує відповідач 1.

Одночасно, крім посилань на фактичне знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, до матеріалів справи відповідачем 1 не надано документів, які б підтверджували відсутність в нього коштів на рахунках в банківських установах, відсутність відповідного майна, за рахунок якого можливо б було виконати грошові зобов'язання перед позивачем.

Відповідач 1 стверджує про надмірний розмір заявленої позивачем до стягнення суми пені. Проте, й відповідна сума невиконаного грошового зобов'язання є також значною. Крім цього, за відсутності в матеріалах справи відомостей щодо розміру коштів на банківських рахунках відповідача 1, вартості належних відповідачу 1 активів неможливим є й встановлення, відповідно, надмірності заявленої до стягнення суми по відношенню до майнового стану відповідача 1.

Судом також враховуються ті обставини, що Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» є містоутворюючим підприємством, яке у 2017р. стояло на гарячій консервації через недостатнє фінансування та брак сировини, у зв'язку з чим утворилася суттєва кредиторська заборгованість на загальну суму біля 8,89 грн.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги матеріальні інтереси сторін та відсутність доказів навіть часткового виконання відповідачем 1 своїх грошових зобов'язань перед позивачем, суд дійшов висновку про відсутність виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені, в результаті чого клопотання відповідача 1 підлягає залишенню без задоволення.

Як наслідок, позовні вимоги до відповідача 1 підлягають задоволенню, у тому числі пеня в сумі 606872933,60 грн. та три проценти річних в сумі 68453708,00 грн.

11.09.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (кредитор, позивач) та «Приватним акціонерним товариством «Донецьккокс» (поручитель, відповідач 2) укладено договір поруки №ПР-1109/3 від 11.09.2017р., за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат"(відповідач 1) за договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р., включаючи право вимоги виконання грошових зобов'язань в частині оплати вартості поставленої за договором постави продукції, пені, трьох процентів річних за користування грошовими коштами, право вимоги яких підтверджено постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р. по справі №910/2033/16 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017р. по справі №910/2158/17.

Згідно з п.2.1 договору поруки у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором поставки та вказаних раніше судових рішень, поручитель на підставі письмового повідомлення кредитора не пізніше двох робочих днів після одержання такого письмового повідомлення погашає за рахунок власних коштів на рахунок кредитора заборгованість боржника за договором про відступлення права вимоги.

Відповідно до п.2.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань в повному обсязі належним йому на праві власності майном, у тому числі коштами. Однак, відповідальність поручителя обмежується 10000,00 грн. за зобов`язаннями боржника, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплату пені, процентів, штрафів, передбачених договором поставки та у будь-якому випадку не може перевищувати зазначену суму.

Відповідач 2 у відзиві на позов підтвердив наявність в нього обов'язку сплатити позивачу три проценти річних в сумі 10000,00 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача 1 повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м.Сєвєродонецьк про стягнення пені в сумі 606872933,60 грн. та трьох процентів річних в сумі 68453708,00 грн., до відповідача 2, Приватного акціонерного товариства "Донецьккокс", м.Маріуполь про стягнення 10000,00 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, будинок 20А; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925 Дніпропетровська область, м.Кам'янське, вул.Соборна, буд.18-Б, ) пеню в сумі 606872933,60 грн. та три проценти річних в сумі 68453708,00 грн., судовий збір в сумі 240000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Донецьккокс" (87534, Донецька обл., м.Маріуполь, проспект Нахімова, буд.116, корпус А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925 Дніпропетровська область, м.Кам'янське, вул.Соборна, буд.18-Б, ) три проценти річних в сумі 10000,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 30.11.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 04.12.2017р.

Суддя Г.В. Левшина