ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Справа № 910/19561/14

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 підприємства «Біовіт»

до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна»

про стягнення 130 487, 30 грн.

Представники:

від позивача: не зявилися

від відповідача: не зявилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 03/03 від 24.03.2011 у розмірі 130 487, 30 грн., з яких: 121 230, 60 грн. основного боргу та 9 256, 70 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо сплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.10.2014 порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 16.10.2014.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 підприємством «Біовіт» подано до суду заяву б/н від 11.09.2014 про забезпечення позову, у якій позивач просить суд вжити заходів по забезпеченню позову та накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку 001 а АБ «Київська Русь» м. Київ, МФО 319092.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву позивача та матеріали справи, вважає за необхідне зазначити таке.

Статтями 66, 67 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до утруднення або до неможливості виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, суд відмовляє у задоволенні заяви б/н від 11.09.2014 про забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу, що подана позивачем заява б/н від 11.09.2014 про забезпечення позову в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» неоплачена судовим збором.

14.10.2014 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання вих. № 3001 від 13.10.2014 (вх. № 22166/14 від 14.10.2014) про зупинення провадження у справі № 910/19561/14 у звязку з порушенням щодо нього справи про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.10.2014 зупинено провадження у справі № 910/19561/14 до затвердження господарським судом Київської області реєстру вимог кредиторів у справі № 911/3268/14.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.08.2015 поновлено провадження у справі № 910/19561/14 та призначено її розгляд у судовому засіданні на 10.09.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.09.2015 зупинено провадження у справі № 910/19561/14 до затвердження господарським судом Київської області реєстру вимог кредиторів у справі № 911/5673/14 та зобовязано сторін подати суду копію судового рішення (засвідчену належним чином) за результатами затвердження господарським судом Київської області реєстру вимог кредиторів у справі № 911/5673/14.

Судом встановлено, що постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2015 у справі № 911/5673/14 ухвалу господарського суду Київської області від 04.08.2015 про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна» скасовано та прийнято нове рішення (ухвалу), яким відмовлено у порушенні провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна».

Разом з тим, судом встановлено, що у провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/254/16 про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна», у межах якої ухвалою господарського суду Київської області від 17.05.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна».

У звязку з вищезазначеним, ухвалою господарського суду Київської області від 08.11.2017 поновлено провадження у справі № 910/19561/14, розгляд справи призначено на 27.11.2017 та зобовязано сторін надати суду копію судового рішення (засвідчену належним чином) за результатами затвердження господарським судом Київської області реєстру вимог кредиторів у справі № 911/254/16.

Представники сторін, належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду справи, у судове засідання 27.11.2017 не зявилися, причин неявки суду не повідомили.

Згідно з п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом зазначеної ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала господарського суду Київської області від 08.11.2017 була направлена позивачу та відповідачу за належними адресами, повідомленими ними та зазначеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому вони вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом даної справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Враховуючи, що неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті та зважаючи на обмежені строки вирішення спору, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 27.11.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

24.03.2011 між сторонами укладено договір купівлі-продажу № 03/03, за умовами якого позивач зобовязався передати лікарські засоби та дієтичні добавки (у подальшому - товар) у власність відповідача, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити їх на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору позивач передає відповідачу товар в асортименті, кількості та по цінах, які будуть зазначені у видаткових накладних, які є невідємною частиною даного договору.

Згідно з п. 3.6 договору доказом передачі товару у власність відповідача є підписані уповноваженими представниками сторін видаткові накладні, оформлені належним чином.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що відповідач проводить оплату поставленого товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до п. 5.2 договору оплата поставленого товару проводиться на таких умовах: відповідач сплачує за проданий товар на умовах відстрочення платежу 30 календарних днів з дати надання звіту про продаж товару (п. 11.2 даного договору).

Згідно з п. 5.4 договору позивач погоджується, що відповідач проводить оплати виключно два дня на тиждень, а саме: вівторок та четвер (платіжні дні). У разі коли день оплати кожної товарної партії зазначений в п. 5.2 даного договору припадає не на платіжний день, відповідач зобовязаний провести оплату в наступний за ним платіжний день. Позивач погоджується не застосовувати до відповідача штрафні санкції передбачені в п. 10.2 в разі коли день оплати кожної товарної партії зазначений в п. 5.2 даного договору припадає не на платіжний день.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що право власності на товар переходить від позивача до відповідача з моменту підписання видаткових накладних.

Відповідно до п. 10.2 договору у випадку порушення відповідачем п. 5.2 та п. 5.4 договору, він сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунків за кожен день заборгованості.

Згідно з п. 11.2 договору сторони погодилися, що до 5-го числа кожного місяця слідуючого за звітним, відповідач, з метою планування відносин з позивачем по поставці товару, надає позивачу звіти про продаж товарів поставлених відповідно до умов цього договору.

Пунктом 11.6 договору передбачено, що договір вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2011. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний слідуючий календарний рік.

Додатковою угодою до договору купівлі-продажу № 03/03 від 24.03.2011 сторони домовилися продовжити термін дії вказаного договору до 31.12.2013.

На виконання умов договору купівлі-продажу № 03/03 від 24.03.2011 позивач по видаткових накладних № РН-0000174 від 05.11.2013, № РН-0000170 від 30.10.2013, № РН-0000166 від 23.10.2013, № РН-0000163 від 16.10.2013, № РН-0000159 від 09.10.2013, № РН-0000155 від 01.10.2013, № РН-0000150 від 25.09.2013, № РН-0000145 від 18.09.2013, № РН-0000139 від 11.09.2013, № РН-0000137 від 04.09.2013 поставив відповідачу товар на загальну суму 155 590, 80 грн., а відповідач, на підставі довіреностей № А50709 від 06.11.2013, № А50581 від 31.10.2013, № А50377 від 24.10.2013, № А50204 від 17.10.2013, № А50025 від 10.10.2013, № А49817 від 02.10.2013, № А49459 від 19.09.2013, № А49247 від 12.09.2013, № А49054 від 05.09.2013, вказаний товар отримав. Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи.

Проте, в порушення своїх договірних зобовязань, відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково, у звязку з чим за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 121 230, 60 грн., що і стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що з припису ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України випливає виникнення обов'язку негайного виконання - покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення чинного законодавства та умови договору купівлі-продажу № 03/03 від 24.03.2011, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обовязок щодо сплати поставленого позивачем товару у період з вересня 2013 року по січень 2014 року, тобто ще до звернення останнього з даним позовом до суду.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Київської області від 23.02.2016 порушено провадження у справі № 911/254/16 про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

23.02.2016 господарським судом Київської області було здійснено публікацію на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення № 28539 про порушення справи про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна».

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.05.2016 у справі № 911/254/16 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна».

Постановою господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № 911/254/16 визнано банкрутом Приватне акціонерне товариство «Альба Україна», відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, господарську діяльність ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна» завершено.

16.05.2017 господарським судом Київської області було здійснено публікацію на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення № 42934 про визнання банкрутом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна».

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.11.2017 у справі № 911/254/16 затверджено реєстр вимог кредиторів банкрута - ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна» на стадії ліквідаційної процедури.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори це кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Статтею 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 8 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

З матеріалів справи вбачається, що грошові вимоги позивача, які є предметом розгляду у даній справі є вимогами, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна», тобто є конкурсними та повинні були бути заявлені у межах справи № 911/254/16 протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна».

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред'явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов'язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Проте, доказів подання ОСОБА_1 підприємством «Біовіт» в межах справи № 911/254/16 про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна» до господарського суду Київської області у встановленому законом порядку та строки письмової заяви з вимогами до боржника про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 03/03 від 24.03.2011 у розмірі 130 487, 30 грн., з яких: 121 230, 60 грн. основного боргу та 9 256, 70 грн. пені, яка за своєю правовою природою належить до конкурсної, сторонами до суду не надано.

Крім того, судом проаналізовано процесуальні документи, зокрема ухвали господарського суду Київської області від 17.05.2016 та від 07.11.2017, які були винесені у межах справи № 911/254/16 та встановлено відсутність вимог ОСОБА_1 підприємства «Біовіт» серед заявлених та включених до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна».

За таких обставин, беручи до уваги наведені законодавчі положення, враховуючи субєктний склад та характер правовідносин, а також те, що Приватне підприємство «Біовіт» не звернулося у передбачений законом строк із заявою про визнання його грошових вимог до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна» у справі про банкрутство, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі ч. 3 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити, що позивач, з огляду на положення ч. 4 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не позбавлений можливості звернутися із заявою про визнання його грошових вимог до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна» у справі про банкрутство до винесення господарським судом ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства «Альба Україна».

Судовий збір, відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 32-33, 49, 66-67, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

вирішив:

1. У задоволенні заяви б/н від 11.09.2014 про забезпечення позову відмовити.

2. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Т.В. Лутак