РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2017Справа №910/17386/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Мелагрейн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комелія"

про стягнення 172 022,87 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Ванієва Т.С., довіреність № 2809/1601 від 28.09.2017

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Мелагрейн" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комелія" про стягнення 172 022,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17386/17 та призначено розгляд на 03.11.2017.

31.11.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі.

В судове засідання 03.11.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Ухвалою суду від 03.11.2017 відкладено розгляд справи на 17.11.2017.

В судове засідання 17.11.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі.

В судове засідання 17.11.2017 представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направив.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 17.11.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи судом з'ясовано наступне.

21.05.2015 між позивачем, як виконавцем та відповідачем, як замовником було укладено Договір №210515/456-е на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання зі здійснення транспортно-експедиційного обслуговування вантажу.

Відповідно до п. 2.2-2.4 Договору сторони погодили, що обов'язком виконавця є організація замовлення та подача транспортних засобів до місця відвантаження, забезпечення оформлення всіх необхідних супровідних документів, в тому числі сертифікацію та митне оформлення (при обслуговуванні експортно-імпортних вантажів). Виконавець виконує обов'язки вантажовідправника по залізниці.

Згідно п. 3.4 Договору змовник здійснює оплату вартості послуг у повному обсязі згідно Додатку.

Позивач зазначив, що 05.04.2017 отримав від відповідача дві заявки на надання послуг відповідно до Договору. У відповідності до заявок сторонами були укладені додатки до Договору, Додаток №32 від 07.04.2017 та Додаток №34 від 24.04.2017.

Відповідно до Додатку №32 від 07.04.2017 позивач зобов'язався забезпечити транспортно-експедиційне обслуговування 333,15 тон зерна кукурудзи 3 кл. із станції ім Тараса Шевченка Од до станції призначення Жовтнева (експ.) Од., а відповідач зобов'язався оплатити надані послуги у розмірі 79 624,19 грн.

Відповідачем було прийнято надані послуги відповідно до Акту №ОУ-0001000 передачі-приймання наданих послуг від 10.04.2017.

Відповідно до Додатку №34 від 24.04.2017 позивач зобов'язався забезпечити транспортно-експедиційне обслуговування 333,15 тон зерна кукурудзи 3 кл. із станції ім Тараса Шевченка Од до станції Чорноморськаа (експ. Для ОПЗ) Од., а відповідач зобов'язався оплатити надані послуги у розмірі 92398,68 грн.

Відповідачем було прийнято надані послуги відповідно до Акту №ОУ-0001183 передачі-приймання наданих послуг від 28.04.2017.

Листом від 15.08.2017 №331 відповідач визнав заборгованість та гарантував позивачеві сплату боргу частинами, а саме: заборгованість в розмірі 79624,19 до 25.08.2017; заборгованість 92398,68 грн. двома частинами - 08.09.2017 та 15.09.2017.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 172022,87 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

гідно ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином та надав відповідачу послуги на суму 172022,87 грн. відповідно до умов договору, натомість відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та не оплатив отримані послуги.

Відповідач письмового відзиву та свого контрозрахунку суми позову не надав.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову, якою позивач просить суд вжити заходи по забезпеченню позову та накласти арешт на грошові кошти відповідача.

Розглянувши вказану заяву позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві та/або іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. 3 вищевказаної Постанови достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач свою заяву про забезпечення позову не обґрунтував, належних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду а також нічим не підтвердив припущення, викладені у заяві про забезпечення позову.

Враховуючи вище зазначене у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМЕЛІЯ» (02125, м. Київ, вул. Визволителів, буд. 7, ідентифікаційний номер 30552984) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «МЕЛАГРЕЙН» (03150, м. Київ, вул. Горького, будинок 48-Б, квартира 2, ідентифікаційний номер 37147952) заборгованість в розмірі 172 022 (сто сімдесят дві тисячі двадцять дві) грн. 87 коп., судовий збір в розмірі 2580 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят) грн. 35 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.11.2017

Суддя Мельник В.І.