ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.11.2017 р. Справа № 914/1880/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Мімоза, м. Львів

до відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про визнання недійсним договору оренди

Cуддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Зарицька О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

Розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Мімоза до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним договору оренди.

Представник позивача в судове засідання 29.11.2017 зявився, через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, клопотання про призначення судової експертизи підтримав. Вимоги ухвали суду від 20.11.2017 не виконав.

Представник відповідача в судове засідання 29.11.2017 зявився, вимоги ухвали суду від 20.11.2017 не виконав.

Судом встановлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю Мімоза (надалі позивач, орендар) звернулося з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі відповідач, орендодавець) про визнання недійсним договору оренди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 26.04.2006 між сторонами у справі було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г- 4284-6 (надалі - договір). Як стверджує позивач, територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради на момент укладення з ТзОВ «Мімоза» договору та пролонгацій вказаного договору не була власником обєкта оренди, у зв'язку з чим її виконавчий орган - Управління комунального майна Львівської міської ради та його правонаступник Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, враховуючи положення ч. 1 ст. 761 ЦК України, не мав повноважень на передачу зазначених нежитлових приміщень в оренду та укладання договору, оскільки згідно з вказаною нормою право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

В додаткових пояснення до позову позивач повідомив, що обєктом оренди є підвальні приміщення, що є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення експлуатації будинку і побутового обслуговування його мешканців, а відтак не можуть використовуватися як самостійний обєкт оренди, та не могли бути обєктами цивільно-правових відносин.

Відповідач щодо позову заперечив у звязку з тим, що підставою виникнення права власності відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна по вул. Краківській, 7 у м. Львові є рішення Галицького /Ленінського/ райвиконкому м. Львова від 14.04.1987 № 222, яке ніким не оспорювалось і не визнавалось недійсним у встановленому порядку. Орендовані приміщення площею 50,0 кв.м, розташовані в підвалі будинку № 7 по вул. Краківській у м. Львові, є частиною вказаного будинку і належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. Крім того, 13.09.2017, відомості про приміщення, що складають обєкт оренди, як ізольований окремий обєкт цивільних прав площею 50,0 кв.м. були внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. А відтак, обєкт оренди належав і належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова.

30.10.2017 позивач через канцелярію суду подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки, на його думку, приміщення підвалу, що знаходиться за адресою: м. Львів вул. Краківська, 7 загальною площею 50,00 кв. м. з індексом на плані VII відповідно до даних технічного паспорта ЛОБТІ від 09.06.1998 № 861, яке розташоване під цим будинком, є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, а відтак не можуть використовуватись як самостійний об'єкт оренди, та не могли та й не можуть бути на даний час обєктами цивільно-правових (орендних) відносин. З огляду на це, на вирішення експерта просить поставити питання:

- який статус має це приміщення, виходячи із положень чинних державних стандартів, норм та правил та його розміщення за даними технічного паспорту ЛОБТІ від 09.06.1998 №861: як допоміжне приміщення (підвал) чи як нежитлове приміщення ?;

- чи може приміщення підвалу за адресою: м. Львів вул. Краківська, 7 загальною площею 50,00 кв.м. з індексом на плані VII відповідно до даних технічного паспорта ЛОБТІ від 09.06.1998 №861 використовуватися як самостійний обєкт оренди ?.

Як зазначено у статті 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

У відповідності до приписів статті 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з приписами статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Аналогічної позиції дотримується і Пленум Вищого господарського суду України в абзаці 2 пункту 2 постанови від 23.03.2012 № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи (надалі Постанова), де зазначає що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Зважаючи на клопотання позивача про призначення експертизи у справі № 914/1880/17 та з врахуванням вищенаведеного, суд вбачає за доцільне задовольнити клопотання позивача та призначити судову будівельно-технічну експертизу, з метою з'ясування питання щодо наявності/відсутності у спірному приміщенні майна та обладнання, призначеного для забезпечення експлуатації (функціонування) всього будинку № 7 на вул. Краківській у м. Львові.

Згідно ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, яка бере участь у судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку призначення судової експертизи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 41, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

1. Призначити у справі № 914/1880/17 судову будівельно-технічну експертизу.

2. Проведення експертизи доручити Львівському науково - дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).

3. На вирішення будівельно-технічної експертизи поставити питання:

- чи наявне у приміщенні підвалу за адресою: м. Львів вул. Краківська, 7 загальною площею 50,00 кв.м. з індексом на плані VII відповідно до даних технічного паспорта ЛОБТІ від 09.06.1998 №861 майно та обладнання, що призначене для забезпечення експлуатації (функціонування) всього будинку № 7 на вул. Краківській у м. Львові?

4. Витрати на проведення будівельно-технічної експертизи покласти на позивача.

5. Попередити судового експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України.

6. Зобовязати Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз (експерта) подати висновок господарському суду та надіслати копії експертного висновку сторонам у справі згідно з ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

7. Матеріали справи № 914/1880/17 скерувати в експертну установу.

8. Провадження у справі № 914/1880/17 зупинити.

9. Про поновлення провадження у справі сторони будуть повідомлені додатково після отримання висновку експерта.

Суддя Манюк П.Т.