ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2017 р.Справа № 922/3362/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Фолян Едуарда Жоржовича, с. Кручик
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Урожай Харків", м. Харків
про стягнення 202130,83 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Полтавець Є.С. (дов. НМЕ № 777742 від 18.10.2017)

Фолян Е.Ж. - особисто ( паспорт серія НОМЕР_2)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Фолян Едуард Жоржович (позивач) 03.10.17 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Урожай Харків" заборгованості у розмірі 202130,83 грн., з яких: 184675,12 грн. - основна заборгованість; 15710,15 грн. - пеня; 1745,56 грн. - 3% річних. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 3032,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 2891 від 21.04.2016 щодо своєчасної оплати за поставлений товар. Здійснюючи правове обґрунтування посилається на ст.ст. 525, 610, 625, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 7, 20, 173, 174 ГК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2017 позов ФОП Фолян Е.Ж. прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3362/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні 01.11.17 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою з'ясування дійсних правовідносин які склались між сторонами, дотримання прав і законних інтересів усіх учасників судового процесу та забезпечення принципу змагальності судового процесу.

22.11.2017 р. на адресу суду позивачем надано остаточні розрахунки заявленої до стягнення суми заборгованості із зазначенням періоду нарахування пені та 3% річних (вх. 38619, 38621) та заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 38622), в якій позивач, посилаючись на усунення арифметичних помилок, допущених при розрахунку вказаних сум при підготовці позовної заяви, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 184675,12 грн., пеню за період часу з 10.06.17 р. по 03.10.17 р. у розмірі 11313,12 грн., 3% річних за період часу з 10.06.17 р. по 03.10.17 р. у розмірі 1305,38 грн.

Судом встановлено, що зазначена заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідає вимогам ч. 4 ст. 22 ГПК України, не суперечить чинному законодавству, не порушує чиї - небудь права та охоронювані законом інтереси, а тому приймається судом до розгляду і спір вирішується відповідно до викладених у ній позовних вимог.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням наданого 22.11.17 р. клопотання, підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, контррозрахунок заборгованості або докази належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 2891 від 21.04.2016 щодо своєчасної оплати за поставлений товар суду не надав, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, водночас своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався. Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач, у наданих до суду письмових запереченнях (вх. 35662 від 31.10.17), наголошував, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних доказів поставки товару, а саме первинних документів, які б містили відомості про господарську операцію та підтверджували її здійснення, а наданий акт звірки не може вважатись документом, що підтверджує наявність зобов'язання за господарським договором, оскільки останній не відповідає вимогам до первинних документів, а саме не фіксує факти здійснення господарських операцій, не містить певний перелік даних, які включають в себе, серед іншого, зміст та обсяг господарської операції. Крім того, відповідач заперечував проти нарахування 3% річних, оскільки сторонами у договорі не встановлено розміру відповідних процентів.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд встановив наступне.

21 квітня 2016 року між Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Урожай Харків" (покупець, відповідач) та фізичною особою - підприємцем Фолян Едуардом Жоржовичем (постачальник, позивач) був укладений договір поставки № 2891, відповідно до п.1.1. якого постачальник (позивач) прийняв на себе зобов'язання виробляти виключно для покупця і поставляти покупцю (відповідачу) товари в асортименті і кількості, передбаченій поданими покупцем заявками, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати фактично поставлений у відповідності з поданими заявками товар, зазначений в накладних. Товар, виготовлений постачальником за цим договором є лаваш.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що він вступає в силу з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31.12.2016 р. включно.

Договір вважається продовженим на тих самих умовах на кожний наступний календарний рік, якщо ні одна зі сторін не заявить про припинення дії цього договору, за 30 календарних днів до закінчення дії договору (п. 9.2 договору).

Враховуючи, що сторонами до матеріалів справи не надано доказів припинення дії договору, суд визнає його продовженим на тих самих умовах на 2017 календарний рік, відповідно до приписів п. 9.2 договору.

Умови поставки та передачі товару визначені сторонами у розділі 3 договору.

Зокрема, у п.3.1. договору сторони, визначили, що покупець завчасно узгоджує з постачальником об'єм поставки товару. Покупець здійснює замовлення постачальнику необхідної кількості товару, шляхом подачі замовлення, постачальник здійснює заходи по виготовленню, резервуванню та підготовки товару до відвантаження і поставки. Замовлення подається покупцем у письмовому вигляді (по факсу, по електронній пошті). Завантаження товару і його доставка здійснюється автомобільним транспортом постачальника за його рахунок на умовах, визначених у п. 2.1.2. договору (п. 3.3 договору). Передача товару покупцю здійснюється на підставі видаткових накладних (п. 3.4.). Товар приймається по кількості і якості в місці поставки, зазначеному в заявці, на підставі супровідних документів, які підтверджують його кількість, якість та безпечність. Покупець має право при прийманні товару здійснювати перевірку його якості (п. 3.9).

Відповідно до п. 5.2. договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору від 21.04.2016 р., товар, що поставляється за даним договором, підлягає оплаті з відстрочкою платежу протягом 14 банківських днів з дати поставки відповідної партії товару, що підтверджується видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками обох сторін.

Як зазначає позивач, на виконання своїх зобов'язань за спірним договором ним за період часу з 16.05.2016 р. по 26.06.2017 р. окремими партіями було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 958 411,80 грн., на підтвердження чого надав до суду видаткові накладні, підписані уповноваженими представниками сторін, копії яких залучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 61 - 250, т. 2 а.с. 1 - 111).

Відповідач, в свою чергу, поставлений товар отримав, що підтверджується підписом уповноважених представників на відповідних видаткових накладних, проте оплату поставленої продукції здійснив частково, на підтвердження чого позивач надав платіжні доручення (т. 2 а.с. 112-182). За твердженнями позивача оплата отриманої продукції була здійснена відповідачем на загальну суду 773736,68 грн. Таким чином, неоплаченою залишилась заборгованість за договором поставки № 2891 від 21.04.2016 р. у розмірі 184 675,12 грн., що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

На підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості саме у розмірі 184 675,12 грн. позивачем також надано до суду акт звірки взаємних розрахунків, копія якого залучена до матеріалів справи (т. 1 а.с. 28).

Крім того, у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання, позивачем (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 10.06.17 по 03.10.17 у розмірі 11313,12 грн. та 3% річних за період з 10.06.17 по 03.10.17 у розмірі 1305,38 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

При цьому, судом враховано, за приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Позивачем до матеріалів справи надані видаткові накладні (т. 1 а.с. 61 - 250, т. 2 а.с. 1 - 111), які містять найменування сторін, підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість та інші реквізити, тобто вони відповідають вимогам закону та є первинним документами, в яких зафіксовано факт здійснення господарської операції.

При цьому, судом враховано, що надані видаткові накладні не містять посилань на спірний договір поставки, разом з цим, враховуючи, що за наданими накладними позивачем поставлявся товар, а саме лаваш уп. 300 гр., який відповідає предмету спірного договору поставки (п. 1.1 договору), та приймаючи до уваги відсутність доказів існування між сторонами будь-яких інших договірних зобов'язань, суд визнає поставку товару, здійсненого за наданими до матеріалів справи видатковими накладними, вчиненою в рамках договору поставки № 2891 від 21.04.2016 року.

Здійснивши власний розрахунок сум поставленої продукції та здійснених оплат за наданими до матеріалів справи видатковими накладних та платіжними дорученнями судом встановлено, що ФОП Фолян Едуардом Жоржовичем за період з 16.05.2016 р. по 26.06.2017 р. відпущено, а ТОВ "Золотий урожай Харків" одержано товар на загальну суму 958958,28 грн., в свою чергу, оплата здійснена на загальну суму 732222,56 грн., що відрізняється від сум зазначених позивачем при розрахунку заборгованості. Так, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість ТОВ "Золотий урожай Харків" перед ФОП Фолян Едуардом Жоржовичем за договір поставки № 2891 від 21.04.2016 р. становить 226735,72 грн., що є сумою більшою ніж та яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а саме позивач наголошує, що заборгованість становить 184675,12 грн., оскільки саме ця сума зазначена сторонами у акті звіряння взаємних розрахунків, підписаному обома сторонами.

За таких підстав, враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, а позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то суд розглядає позов, зокрема щодо стягнення основного боргу, у межах заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач протягом дії договору належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, передаючи у власність відповідача окремими партіями товар, який без зауважень прийнятий відповідачем, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов спірного договору, систематично здійснював оплату товару з порушенням п. 5.2. договору та не здійснив остаточний розрахунок за отриманий від позивача товар, у зв'язку з чим, враховуючи приписи ст. 612 ЦК України, п. 5.2. договору та правовідносини, які склались між сторонами, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання за договором поставки № 2891 від 21.04.2016 р. в розмірі 184675,12 грн.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду, не надав суду доказів, які б спростовували наявності перед позивачем заборгованості у розмірі 184675,12 грн., керуючись приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення основний борг у сумі 184675,12грн. та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 11313,12 грн. та 3 % річних у сумі 1305,38 грн., нарахованих за період з 10.06.2017 р. по 03.10.2017 р.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами договору (п. 7.4) передбачено відповідальність відповідача за прострочення своїх зобов'язань з оплати поставленого товару у вигляді сплати пені, вимоги позивача про її стягнення суд визнає правомірними.

Враховуючи те, що позивачем не надано до суду належним чином розрахованого розміру нарахованої пені, а лише зазначено період її нарахування з 10.06.2017 р. по 03.10.2017 р., судом здійснено власний розрахунок пені з урахуванням приписів чинного законодавства, періоду зазначеного позивачем, доказів наданих до матеріалів справи, а саме здійснених позивачем поставок товару та вчинених відповідачем проплат, судом визначено щодо протягом всього часу існування правовідносин між сторонами відповідачем здійснювались з простроченням проплат, а розмір пені нарахований судом за період з 10.06.2017 р. по 03.10.2017 р. дорівнює 17905,99 грн.

Разом з тим, враховуючи те, що згідно з вимогами ст. 83 ГПК України суд при прийнятті рішення позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, і такого клопотання до суду не надходило, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 11313,12 грн., що заявлена позивачем до стягнення.

Крім того, перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3 % річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні 3% річних, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань дорівнює 2148,59 грн., тобто є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1305,38 грн. підлягають задоволенню.

Згідно із положеннями ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із цим суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2959,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 4-5, 12, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий урожай Харків" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 1, ) на користь Фізичної особи - підприємця Фолян Едуарда Жоржовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) 184675,12 грн. основного боргу, 11313,12 грн. пені, 1305,38 грн. - 3% та 2959,40 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.11.2017 р.

Суддя М.І. Шатерніков