ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.2017 Справа № 907/648/17

За позовом публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком», м. Ужгород

ДО публічного акціонерного товариства «Укрпошта», м. Київ в особі Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта», м. Ужгород

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства інфраструктури України, м. Київ

ПРО визнання права власності на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4,

- визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літ. «А», що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту

(позовні вимоги викладено у відповідності до заяви позивача про їх уточнення)

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю №113 від 12.12.2016

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю від 13.03.2017

В засіданні суду взяв участь ОСОБА_3 прокурор відділу облпрокуратури

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком», м. Ужгород звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрпошта», м. Київ в особі Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта», м. Ужгород про визнання права власності на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4, визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літ. «А», що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31.08.2017р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 19.09.2017.

15.09.2017р. прокуратурою Закарпатської області подано заяву про вступ у розгляд справи.

Заяву від 15.09.2017р. мотивовано ймовірністю загрози порушення інтересів держави у сфері захисту майнових прав державного підприємства поштового звязку.

Ухвалою суду від 19.09.2017 розгляд справи відкладено на 09.10.2017 та в порядку вимог ст. 27 ГПК України судом залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство інфраструктури України, м. Київ.

Ухвалою суду від 09.10.2017 розгляд справи було відкладено на 23.10.2017.

В засіданні суду 23.10.2017 судом за згодою сторін у відповідності до вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 07.11.2017 для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обґрунтування заявлених позовних вимог чи їх заперечень, а також продовжено строк вирішення спору в порядку вимог ст. 69 ГПК України.

В засіданні суду 07.11.2017 судом за згодою сторін в порядку вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 13.11.2017 та відповідно до 17.11.2017 та 20.11.2017 для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази по суті спору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що згідно з п. 10 акту приймання-передачі та переліку нерухомого майна, які є додатком № 1 та №2 до наказу Держкомзвязку №232 у власність ВАТ «Укртелеком» передано приміщення - частина будівлі за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Поштова, 4. До статутного капіталу Позивача вказане нерухоме майно включено за вартістю 368569,00 гривень, визначеною станом на 01.07.1999 рік,

В нежитлових приміщеннях будівлі літ «А» будинку № 4 по вулиці Поштова у місті Ужгород Закарпатської області з 1930 року розміщується обладнання АТС, яке використовується для надання телекомунікаційних послуг. АТС-3, яка є власністю Позивача, облаштована в Приміщеннях з 1964 року, що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів обліку основних засобів, обліку основних засобів, оформленою за типовою формою № 03-6 згідно з наказом Міністерства статистики України № 352 від 29.12.1995. Дана АТС-3 обслуговує декілька тисяч споживачів в місті Ужгород в т.ч. й органи державної влади та місцевого самоврядування тощо.

Позивач стверджує, що про існування реєстрації за відповідачем права власності дізнався тільки з листа БТІ від 10.08.2009 № 776 з повідомленням, що провести реєстрацію неможливо, оскільки виникла ситуація щодо наявності подвійної реєстрації приміщень. Продовжуючи роботу щодо реєстрації Приміщень, в яких знаходиться обладнання АТС-3, Позивач звернувся до Ужгородської міської ради, яка 20.04.2011 надала копію рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради про реєстрацію за відповідачем спірного майна. У відповідності до вказаного рішення право власності на адміністративний будинок під літерою «А» (в цілому) та на склади під літерами «Б» та «В» на площі Поштовій, 4, - вирішено зареєструвати за Ужгородським поштамтом. При цьому, до складу адміністративного будинку під літерою «А» увійшли приміщення, передані позивачу у власність державою при проведенні корпоратизації.

Позивач стверджує, що свідоцтво про право власності на будівлю - адмінбудинок під літерою «А», який розташований в місті Ужгороді по пл. Поштовій за № 4, видане 02 листопада 2000 року Ужгородському поштамту, не відповідає вимогам законодавства та підлягає визнанню його нечинним та скасуванню.

Зокрема, на момент одержання Ужгородським поштамтом свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літерою «А» на пл.Поштовій,4 (2.11.2000) жоден із співкористувачів не був власником приміщень в будівлі. Окрім того, станом на момент одержання спірного свідоцтва про право власності Ужгородський поштамт був відокремленим структурним підрозділом Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» без права юридичної особи, що у свою чергу унеможливлювало проведення реєстрації права власності на майно за такою особою та не відповідало вимогам Закону України «Про власність».

Позивач вважає, що до позову ним додано документи, які свідчать про право власності на спірне майно підприємств, правонаступником яких є ПАТ «Укртелеком», зокрема копія акту, складеного 25.12.1945 року, згідно якого будівлю зі спірними приміщеннями та розміщену в ній телефонну станцію прийнято до відання Народного Комісаріату звязку СРСР.

Зокрема, позивач вказує на те, що реєстраційним посвідченням від 7.01.1960 комплекс будівель по Поштовій, 4 зареєстрований за Ужгородською обєднаною конторою міністерства звязку СРСР, що також підтверджується описом для переоцінки та визначення зносу будівель станом на 1 січня 1960 року, в якому будівля А також найменована поштамтом. Тобто, з цих документів з одного боку слідує, що названі літери А на пл. Поштовій, 4 («поштамт») є просто назвою, що історично склалася, а з іншого боку це - додаткові докази того, що користувачами спірної будівлі на рівних правах були підприємства поштового і електрозвязку протягом всього часу існування будівлі.

До початку корпоратизації підприємств звязку будівля в цілому належала державі, оскільки, згідно ст.90 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, держава є власником основних засобів виробництва в промисловості та засобів звязку.

У відповідності до Статуту звязку СРСР, затвердженого 27.05.71 ОСОБА_4 міністрів СРСР засоби поштового, телеграфного та телефонного звязку знаходяться в віданні Міністерства звязку СРСР.

На базі Закарпатського обласного підприємства звязку «Закарпатзвязок» створено окремі підприємства ОППЗ «Закарпатпошта» та ОПЕЗ «Закарпателектрозвязок» згідно з наказом від 3.06.94 № 78-А. Розподіл правонаступництва новостворених підприємств визначений п. 10 цього наказу на правонаступництво в частині поштового звязку та в частині електрозвязку. У відповідності до чинного на той момент Закону «Про підприємства в Україні», до створених підприємств перейшло як майно, так і обовязки підприємства, що реорганізувалось. Управління мережами звязку передано попереднику ПАТ «Укртелеком» у відповідності до Постанови КМ України від 4.01.98 №1 «Про програми реструктуризації обєднань «Укртелеком» та «Укрпошта».

Відтак, позивач вказує на те, що розглядаючи в сукупності докази про розташування в будівлі на площі Поштовій технологічних приміщень для розміщення мережевих пристроїв електрозвязку з моменту побудови в 1930 році до сьогоднішнього часу, акти, що регулювали порядок використання та розподілу приміщень на момент прийняття спірного свідоцтва, свідчать про те, що ПАТ «Укртелеком» має право на володіння, користування та розпорядження цим майном як правонаступник державних підприємств електрозвязку.

Вважає не зрозумілою є і визначення в свідоцтві про право власності будівлі як адмінбудинку, оскільки беззаперечно з моменту його будівництва у ньому облаштовані технологічні приміщення під розміщення телефонної станції та, відповідно, кабельних мереж.

Зазначає, що згідно протоколу спільного засідання комісії МЗ України №1 від 17.11.94, розподілено тільки адміністративні приміщення, оскільки технологічні розподілялись між підприємствами у відповідності до їх завдань та повноважень.

Щодо клопотання ПАТ «Укрпошта» про застосування строків позовної давності, то позивач вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Вказує, що ПАТ «Укртелеком» звертався за захистом свого порушеного права до суду. Відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.13 по справі 712/17359/12, яка набула законної сили, визнано нечинним п. 1.1. рішення виконкому Ужгородської міськради від 25.10.2000 №185 і скасовано свідоцтво про право власності на адмінбудинок під літерою «А», який розташований на пл.Поштовій,4, видане 02.11.2000 Ужгородському поштамту.

Однак вказане судове рішення скасовано ухвалою ВАСУ від 16.06.16. Відтак, позивач дізнався про порушення свого права саме 16.06.16 та у відповідності до ст.257 ЦПК України предявив позов в межах строку позовної давності.

Стосовно вступу в справу прокурора позивач вважає, що заява прокуратури Закарпатської області від 15.09.17 про вступ у справу суперечить положенням ст.23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки у спорі, що розглядається не може бути порушено інтереси держави, сторонами спору є акціонерні товариства. Тим більше, що в поясненнях ПАТ «Укрпошта» зазначено, що 05.07.17 наказом Міністерства інфраструктури України №240 державне майно передано до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Укрпошта». Відтак підстав для представництва інтересів держави прокурором немає.

Представник відповідача та прокурор вважають заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з мотивів, наведених у поданому суду письмовому запереченні. Зокрема, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в особі Закарпатської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» по справі №907/648/17 та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування даного клопотання вказує на те, що доводи позивача про те, що про отримання Ужгородським Поштамтом свідоцтва про право власності на адмінбудинок літ. А, розташованого на пл. Поштовій, 4 в м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року, Позивачу стало відомо тільки 20.04.2011 року є безпідставним.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 257 ЦПК України Позивач мав право звернутися до Відповідача з позовом про визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок протягом трьох років з моменту, коли йому стало відомо про існування такого свідоцтва, тобто з 21.04.2011 року по 21.04.2014 року. Однак Позивач не заявив свої вимоги в межах строку позовної давності.

Також відповідач стверджує, що Позивач ніколи не був власником спірного майна (відсутня сукупність права володіння, користування і розпорядження майном), а виключно користувався ним, і в підтвердження протилежного Позивачем не надано жодного доказу.

Таким чином, відповідач вважає, що Позивач, звернувшись із позовною заявою 22.08.2017 року, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також відповідач просить суд взяти до уваги те, що у Акті приймання-передачі нерухомого майна у власність відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» (додаток №1 до Наказу № 232 від 25.11.2003) у порядковому рядку № 10 зазначено лише назву обєкта, що передається - «приміщення частина будівлі», адреса - «Закарпатська область, м. Ужгород, площа поштова, 4», інвентарний номер « 2-10» та вартість, за якою обєкт включено до статутного фонду товариства станом на 01.07.1999 - « 368 569 грн.». Виходячи з інформації наявної в даному Акті не можливо встановити яку саме «частину будівлі» передано Позивачу, її площу та інші характеристики.

Окрім того, за твердженням позивача датою передачі майна у власність є 25.11.2003 року, а датою отримання Ужгородським Поштамтом свідоцтва про право власності на спірні приміщення є 02.11.2000 року, що унеможливлює передачу у власність Позивача нерухомого майна, право власності на яке належить іншому субєкту господарювання.

Також відповідач стверджує, що спірні приміщення знаходилися на балансі УДППЗ «Укрпошта», що підтверджується листом Фонду державного майна України від 31.03.2017 року №10-15-6432 з додатком - Витягом з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо державного майна, відповідно до якого будівля Поштамту в цілому, яка знаходиться за адресою м. Ужгород, пл. Поштова, 4, є державним майном та знаходиться на балансі балансоутримувача Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

У свою чергу, після ліквідації УДППЗ «Укрпошта» шляхом реорганізації в ПАТ «Укрпошта» майно, яке перебувало на балансі Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» було передано до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта». В підтвердження відповідачем подано копію наказу Міністерства інфраструктури України від 05.07.2017 року №240, Акт передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта», що є правонаступником УДППЗ «Укрпошта» та Додаток №11 до Акту передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» - перелік обєктів нерухомого майна, яке обліковувалось на балансі Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та передається до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта»

Відтак, відповідач стверджує, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 02.11.2000 адмінбудинок в цілому під літерою «А», який розташований за адресою м. Ужгород, площа Поштова, 4, є державною власністю і належить Ужгородському Поштамту.

Вказане свідоцтво не скасовано і не визнано у встановленому законом порядку недійсним, а відтак підтверджує право Відповідача на вказане майно. Натомість, Позивачем не надано жодних доказів в підтвердження його права власності на спірне майно.

Відповідач на заперечує те, що станом на 2000 рік Ужгородський поштамт Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» був відокремленим структурним підрозділом без права юридичної особи та 01.03.2015 року Ужгородський поштамт Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» був приєднаний до складу структури управління Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Також відповідач просить суд взяти до уваги те, що позивачу було відомо про приналежність спірного майна відповідачу з огляду на приєднані до матеріалів справи докази, а саме: Перелік приміщень, які були у взаємній оренді між Закарпатською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» та Закарпатською дирекцією ВАТ «Укртелеком» станом на 01.01.2004 року, лист №201/06 від 07.05.2004 року та Додаток №1 до Угоди про розподіл нерухомого майна від 2004 року Закарпатською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» та Закарпатською дирекцією ВАТ «Укртелеком».

Прокурор просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та підтримує позицію відповідача та третьої особи, наведену ними у поданих суду письмових поясненнях.

Третя особа у поданому на виконання вимог суду письмовому поясненні також вважає позовні вимоги такими, що не гуртуються на фактичних обставинах справи та є безпідставними з огляду на те, що Наказ № 232 з додатками до нього не підтверджує факт передачі у власність ВАТ «Укртелеком» саме нежитлових приміщень в будівлі літ, «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4. У свою чергу, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували його право власності на зазначене вище майно.

Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про право власності від 02.11.2000 адмінбудинок в цілому під літерою «А», який розташований за адресою м. Ужгород, площа Поштова, 4, є державною власністю і належить Ужгородському Поштамту.

Вказане свідоцтво не скасовано і не визнано у встановленому законом порядку недійсним, а відтак підтверджує право державної власності на вказане майно.

Також третя особа підтверджує, що у період 2010-2016 років тривали судові спори між Закарпатською філією ПАТ «Укртелеком» та Закарпатською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» щодо встановлення права власності на приміщення, в тому числі на вказаний адмінбудинок.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016 у справі № 876/12539/13, встановлено, що пунктом 1.1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25 жовтня 2000 р. № 185 «Про реєстрацію будинковолодінь, переведення житлового приміщення в нежитлове, часткову зміну рішення, передачу на баланс інженерних мереж, переведення приміщень гуртожитку в житлові» вирішено зареєструвати право власності Ужгородського поштамту на будівлі та споруди по пл. Поштовій, 4, у складі: адміністративний будинок під літерою «А», склади під літерами «Б» та «В». Також судами встановлено те, що на підставі цього рішення Ужгородським поштамтом отримано свідоцтво про право власності № 4 від 02 листопада 2000 року.

Крім того, 21.01.2016 Закарпатським окружним адміністративним судом за результатами розгляду справи № 2а-2036/10/0770 ухвалено постанову, якою встановлено, що станом на день вирішення даної справи по суті є чинним свідоцтво про право власності № 4 від 02 листопада 2000 р., яке отримане Ужгородським поштамтом на підставі пункту 1.1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25 жовтня 2000 р. № 185 «Про реєстрацію будинковолодінь, переведення житлового приміщення в нежитлове, часткову зміну рішення, передачу на баланс інженерних мереж, переведення приміщень гуртожитку в житлові». А отже, УДППЗ «Укрпошта» в особі Закарпатської дирекції на відповідній правовій підставі належить на праві власності спірне будинковолодіння.

Зазначені вище судові рішення, що набрали законної сили, ухвалено у справах за участю ПАТ «Укрпошта» та ПАТ «Укртелеком», що у силу вимог частини третьої статті 35 ГПК є преюдиційними обставинами, оскільки такі встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, а відтак, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також третя особа стверджує, що у Мінінфраструктури відсутня інформація щодо передачі нерухомого майна, розташованого за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Поштова, 4, у власність ПАТ «Укртелеком».

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.11.2017р. на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін та прокурора всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.1994 року Закарпатським обласним підприємством звязку, яке входило до структури і підпорядковувалося Міністерству звязку України, прийнято наказ № 78-А «Про проведення реформи організаційної структури ОПЗ «Закарпатзвязок» і структурних одиниць», згідно з яким Закарпатське обласне підприємство звязку реорганізовувалося і на його базі створювалося два підприємства: Закарпатське обласне підприємство електрозвязку ОПЕЗ «Закарпателектрозвязок» та Закарпатське обласне підприємство поштового звязку ОППЗ «Закарпатпошта», які наділялися статусом юридичної особи і входили до складу Українського обєднання електрозвязку «Укртелеком» та Українського обєднання поштового звязку «Укрпошта», відповідно.

Згідно з пунктом 10 цього наказу ОПЕЗ «Закарпателектрозвязок» є правонаступником реорганізованого ОПЗ «Закарпатзвязок» в частині зобовязань з питань електрозвязку та проводового мовлення.

В подальшому, на підставі наказу Державного комітету зв'язку України від 11.02.1998 р. № 30 Українське об'єднання електрозв'язку «Укртелеком» реорганізоване шляхом його перетворення в Українське державне підприємство електрозв'язку «Укртелеком» (УДПЕЗ «Укртелеком»). Згідно з даним наказом підлягали реорганізації до 01.07.1998 р. і державні підприємства електрозв'язку, що входили до складу Українського об'єднання електрозв'язку "Укртелеком" шляхом їх приєднання до УДПЕЗ "Укртелеком", серед яких і Закарпатське обласне державне підприємство електрозв'язку "Закарпаттелеком".

ВАТ «Укртелеком» засноване згідно з наказом Державного комітету звязку та інформатизації України від 27 грудня 1999 року № 155 на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозвязку «Укртелеком» (УДПЕЗ "Укртелеком") шляхом перетворення відповідно до Указу Президента України від 15 червня 1993 року № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» Українського державного підприємства електрозвязку «Укртелеком» (далі - Указ) у відкрите акціонерне товариство «Укртелеком». Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», про що зазначено в п. 1.1 Статуту ПАТ «Укртелеком» на підставі протоколу Загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» № 8 від 14.06.2011 року

В подальшому, замість Закарпатської дирекції ВАТ «Укртелеком» було створено Закарпатську філію ВАТ «Укртелеком», до складу якої входять безбалансові структурні підрозділи (центри, станції, цехи електрозвязку, виробництва та ін.

Таким чином, з наявних у справі документальних доказів вбачається, що позивач ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» є правонаступником реорганізованого Закарпатського обласного підприємства звязку в частині прав і обовязків, що перейшли до Закарпатського обласного підприємства електрозвязку ОПЕЗ «Закарпателектрозвязок».

Одночасно, зясуванням документальних доказів у справі судом встановлено, що згідно з Актом, складеним 25.12.1945 року, будівлю зі спірними приміщеннями та розміщену в ній телефонну станцію прийнято до відання Народного Комісаріату звязку СРСР. У свою чергу, первинна реєстрація на праві власності спірного приміщення була проведена відповідно до реєстраційного посвідчення від 7.01.1960, згідно з яким комплекс будівель по пл. Поштовій, 4 зареєстрований за Ужгородською обєднаною конторою міністерства звязку СРСР згідно з описом для переоцінки та визначення зносу будівель станом на 1 січня 1960 року.

У відповідності до протоколу спільного засідання комісії МЗ України №1 від 17.11.94 по розгляду питань кінцевого розподілу ОПЗ на «Закарпатпошта» та «Закарпателектрозвязок» по приміщенням адміністрацій ОПЗ «Закарпатзвязок», що рахуються на балансі міськВТВЕЗ, поштамту та приміщень, які знаходяться на балансі ОПЗ проведено розподіл так: - приміщення поштамту віднести на баланс пошти; - приміщення АТС-2 (пл. Кирила і ОСОБА_3, 4) віднести на баланс електрозвязку, оскільки технологічні приміщення розподілялись між підприємствами у відповідності до їх завдань та повноважень.

Також на виконання вимог наказу МЗ України від 30.12.1996 №271 протоколом засідання спільної комісії ОППЗ «Закарпатпошта» та Закарпатської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком» від 07.09.98 на виконання спільного наказу №103/104 від 30.07.988/28.08.98 проведено обмін приміщеннями в спірній будівлі.

Також матеріали справи містять відомості про те, що 27.02.2004 року між ВАТ «Укртелеком» та УДПЕЗ «Укрпошта» було укладено Попередню угоду про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності сторін, як правонаступників Закарпатського обласного державного підприємства електрозв'язку та Закарпатського обласного підприємства поштового звязку. Розділом 2.13 цієї угоди сторони також визначили порядок поділу будівлі на пл. Поштовій, 4 у м. Ужгород у частках кожної із сторін.

Разом з тим, в процесі реорганізації Закарпатського обласного підприємства звязку відповідно до ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (в редакції, чинній на момент реорганізації) у відповідності до наказу Державного комітету зв'язку та інформації України від 25.11.2003 № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» (Закарпатська дирекція)» (надалі - наказ Держкомзвязку №232 ) у власність ВАТ «Укртелеком» передано нерухоме майно згідно акту приймання передачі та переліку нерухомого майна, які є додатком № 1 та № 2 до вказаного наказу. Переліки нерухомого майна, переданого державою у власність Позивача сформовані станом на 01.07.1999 рік, про що зазначено в додатках.

Зокрема, згідно з п. 10 вказаних акту приймання-передачі та переліку нерухомого майна, які є додатком № 1 та №2 до наказу Держкомзвязку №232 у власність ВАТ «Укртелеком» передано приміщення - частина будівлі за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Поштова, 4. До статутного капіталу Позивача вказане нерухоме майно включено за вартістю 368569,00 гривень, визначеною станом на 01.07.1999 рік.

Предметом спору у даній справі є право власності на приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4.

Слід зазначити, що відповідно до положень Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майно державних підприємств було державною власністю і закріплювалося за ними на праві повного господарського відання, що відображено у Статутах ОППЗ «Закарпатпошта», ОПЕЗ «Закарпателектрозвязок» та їх правонаступників.

06 листопада 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.10.2000 № 185 видано свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна, яким посвідчено, що обєкт нерухомого майна в цілому, розташований на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, який складається з адміністративної будівлі під літерою «А» та склади під літерами «Б» та «В», належить на праві державної власності Ужгородського поштамту.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 8-92 від 15.12.1992 року «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності»та ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України № 72 від 30.01.1993 року «Про заходи щодо організації виконання Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» функції щодо управління обєктом нерухомого майна, розташованим на пл. Поштва, 4 у м. Ужгород, в тому числі спірними приміщеннями, здійснювало Міністерство звязку України, а в подальшому Державний комітет звязку України (Указ Президента України від 11.12.1997 року N 1352/97), Державний комітет звязку та інформатизації України (Указ Президента України 03.06.1999 року № 601/99).

В процесі корпоратизації УДПЕЗ «Укртелеком» відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств»№ 210/93 від 15.06.1993 року та ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок корпоратизації підприємств» № 508 від 05.07.1993 року на підставі наказу Державного комітету звязку та інформатизації України № 155 від 27.12.1999 року було складено Перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ «Укртелеком», та наказ Державного комітету звязку та інформатизації України №,232 від 25.11.2003 з переліком майна, відповідно до яких у власність ВАТ «Укртелеком» передано по Закарпатській дирекції нерухоме майно, в тому числі, приміщення частину будівлі залишковою балансовою вартістю 368569 грн. станом на 01.07.1999 року.

Виходячи з наведеного, до статутного капіталу позивача державою передано складну річ, а саме приміщення та обладнання АТС-3, що знаходиться за адресою: площа Поштова, 4 у місті Ужгород, з метою використання її за призначенням для здійснення діяльності з надання загальнодоступних телекомунікаційних послуг.

Положення ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції від 04.04.1995) визначають, що товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність. Аналогічні норми містяться в ст. 115 Цивільного кодексу України та ст. 85 Господарського кодексу України.

Вкладами учасників та засновників товариства, відповідно до ст. 13 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції від 04.04.1995) можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті.

У відповідності до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Оскільки положення чинного законодавства на момент набуття Позивачем прав власності на Приміщення не передбачали обовязкової реєстрації прав власності, Позивач на визначених чинним законодавством підставах набув права власності на Приміщення станом на 01.07.1999.

З огляду на вищенаведене, заперечення відповідача та третьої особи стосовно відсутності доказів у підтвердження факту передачі позивачу у визначеному законодавством порядку спірного майна не можуть бути взяті судом до уваги та не спростовують обставин, встановлених судом у ході судового розгляду.

Разом з тим, відповідачем у ході судового розгляду надано суду відомості про те, що підставою для прийняття виконавчим комітетом Ужгородської міської ради оспорюваного свідоцтва про право власності на будівлю на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород слугував протокол №1 від 17.11.1994 року спільного засідання комісії МЗ України по розгляду питань кінцевого розподілу ОПЗ на «Закарпатпошта» та «Закарпателектрозвязок» по приміщенням адміністрацій ОПЗ «Закарпатзвязок», що рахуються на балансі міськВТВЕЗ, поштамту та приміщень, які знаходяться на балансі ОПЗ, згідно з пунктом 4 якого приміщення поштамту віднесено на баланс пошти.

06 листопада 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.10.2000 № 185 видано свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна, яким посвідчено, що обєкт нерухомого майна в цілому, розташований на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, який складається з адміністративної будівлі під літерою «А» та склади під літерами «Б» та «В», належить на праві державної власності Ужгородському поштамту.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 2000 рік Ужгородський поштамт Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» був відокремленим структурним підрозділом без права юридичної особи. У підтвердження цього відповідачем надано суду Довідку №2870 про включення Ужгородського поштамту до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 28.12.1998 року, Довідку про взяття на облік платника податків №28-01/454 та Положення про Ужгородський поштамт Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 02.11.1998 року. В подальшому 01.03.2015 року Ужгородський поштамт Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» був приєднаний до складу структури управління Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Відтак, на момент одержання спірного свідоцтва про право власності Ужгородський поштамт був відокремленим структурним підрозділом Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» без права юридичної особи.

Відповідно до статті 3 Закону УРСР «Про власність», чинного на момент одержання свідоцтва, субєктами права власності можуть бути народ України,

громадяни, юридичні особи та держава. Відповідно, видача свідоцтва про право

власності структурному підрозділу юридичної особи, Ужгородському

поштамту, відбулась з порушенням законодавства та є підставою для скасування свідоцтва про право власності на будівлю, виданого виконкомом Ужгородської міськради 06.11.2000 на підставі рішення міської ради від 25.10.2000 за №185.

Відповідачем подано суду заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності, яка не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, відповідно до наведених норм позовна давність це строк для захисту особою свого суб'єктивного матеріального права, якщо воно порушено.

Згідно з нормами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від цього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України, згідно яких початком перебігу строку є день, коли особа могла довідатися про порушення свого права.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа могла дізнатися про це порушення) моменти.

Таким чином, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укртелеком» дізнався про порушення свого права з листа БТІ від 10.08.2009 № 776 з повідомленням, що провести реєстрацію права власності на будівлю в частині, яка належить позивачу неможливо, оскільки виникла ситуація щодо наявності подвійної реєстрації приміщень. Продовжуючи роботу щодо реєстрації Приміщень, в яких знаходиться обладнання АТС-3, Позивач звернувся до Ужгородської міської ради, яка 20.04.2011 надала копію рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 20.10.2000. У відповідності до вказаного рішення право власності на адміністративний будинок під літерою «А» (в цілому) та на склади під літерами «Б» та «В» на площі Поштовій, 4, - вирішено зареєструвати за Ужгородським поштамтом.

Позивачем подано суду відомості про те, що з моменту отримання даного рішення, він у межах визначеного законодавством строку звернувся до суду для захисту порушеного права, оскільки протягом семи років, тобто з моменту одержання вимоги БТІ, яке здійснювало функції реєстратора, здійснити спільну з поштою інвентаризацію комплексу будівель на площі Поштовій, 4 для належної реєстрації нерухомого майна, намагається вирішити спір в судовому порядку.

Так, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2010 позовну заяву Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ВАТ "Укртелеком" до Українського державного підприємства поштового звязку "Укрпошта" Закарпатської дирекції УДППЗ "Укрпошта" та Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгорода», м.Ужгорода про зобовязання сторін провести повну інвентаризацію приміщень комплексу будівель, скасування існуючої на сьогодні реєстрації нерухомого майна, що знаходиться на площі Поштовій, 4 в м.Ужгороді в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, зобовязання реєстратора (КП "Бюро технічної інвентаризації м.Ужгорода") здійснити реєстрацію прав власності на нерухоме майно, розташоване на площі Поштовій, 4 в місті Ужгороді за ВАТ "Укртелеком" та у відповідності до угоди від 27.02.2004 було повернуто без розгляду з огляду на те, що вказані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на це позивач звернувся з даним позовом до місцевого суду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.13 по справі 712/17359/12, яка набула законної сили, визнано нечинним п. 1.1. рішення виконкому Ужгородської міськради від 25.10.2000 №185 і скасовано свідоцтво про право власності на адмінбудинок під літерою «А», який розташований на пл.Поштовій,4, видане 02.11.2000 Ужгородському поштамту.

За результатами перегляду даної постанови апеляційною інстанцією 15.09.2015 прийнято рішення, яке залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016, відповідно до якого рішення першої інстанції скасовано та вирішено закрити провадження у справі на підставі приписів п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, встановивши, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та зазначено, що захищати свої права та інтереси позивач повинен у спосіб, визначений Господарським кодексом України.

Дані обставини послугували підставою для звернення позивача з відповідним позовом в порядку господарського судочинства.

Відтак, відповідачем не доведено, що саме позивачем пропущений строк позовної давності та не доведено коли саме позивачу стало відомо про порушення його права. При цьому, слід зауважити, що відповідно до частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову, а також у разі якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Згідно частини 3 зазначеної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Лише після закінчення розгляду справи та набрання законної сили судовим рішенням - ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016, був поданий відповідний позов до господарського суду.

Також не можуть бути взяті доводи відповідача та третьої особи стосовно преюдиційності висновків судових органів при розгляді справи 21.01.2016 Закарпатським окружним адміністративним судом за результатами розгляду справи № 2а-2036/10/0770 щодо правомірності видачі свідоцтва про право власності за відповідачем з огляду на те, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведено порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати право власності публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, б-р Шевченка, 18, ) на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390кв.м. в будівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4.

3. Визнати нечинним та скасувати свідоцтво про право власності на адмінбудинок під літ. «А», що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (01301, м. Київ, вул. Хрещатик, 22, ) в особі Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 4, ) на користь публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, б-р Шевченка, 18, ) в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і ОСОБА_3, 4, ) суму 1600грн. (ОСОБА_1 тисяча шістсот грн. 00 оп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.12.2017р.

Суддя О.Ф. Ремецькі