ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Справа №917/889/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача за первісним позовом (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 25.10.2017 року;

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 01.06.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, (вх.№2813П/1-40) та апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп», м.Полтава, (вх.№2824П/1-40) на рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року по справі №917/889/17,

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп», м.Полтава,

про стягнення 262638,85 грн.,-

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп», м.Полтава,

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ,

про стягнення 11083,17 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року по справі №917/889/17 (суддя Гетя Н.Г.) первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 170110,20 грн. штрафу та 2551,65 грн. судового збору.

В іншій частині первісного позову - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» 47,21 грн. інфляційних, 1777,61 грн. 3% річних, 9258,35 грн. пені та 1378,68 грн. витрат по сплаті судового збору.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить з урахуванням доповнень до неї (вх.№9825 від 21.09.2017 року):

- рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року скасувати в частині відмови у стягненні з ТОВ «ОСОБА_3 Групп» штрафних санкцій у розмірі 92528,65 грн., з яких штраф 89078,31 грн., пеня 3450,34 грн.;

- прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі;

- скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року по справі №917/889/17 в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в повному обсязі;

- стягнути з ТОВ «ОСОБА_3 Групп» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у сумі 6093,50 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги з урахування доповнень (вх.№9825 від 21.09.2017 року) апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. На думку скаржника, з огляду на норми чинного законодавства, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що рознарядкою №ЦЗВ-20/2327 від 20.05.2016 року строк поставки не змінювався.

Щодо задоволення зустрічної позовної заяви позивач за первісним позовом зазначає, що розрахунок стягнених сум є хибним, адже судом першої інстанції помилково було визначено період для нарахування штрафних санкцій стосовно прострочення оплати за поставлену продукцію за договором поставки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» також з вищевказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить:

- рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року скасувати в частині задоволення первісного позову;

- прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у первісному позові відмовити в повному обсязі;

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

13.10.2017 року позивач за первісним позовом надав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10440), в якому зазначає, що доводи ТОВ «ОСОБА_3 Груп» є довільним тлумаченням наявних між сторонами правовідносин і просить відмовити ТОВ «ОСОБА_3 Групп» у задоволені апеляційної скарги.

17.10.2017 року від ТОВ «ОСОБА_3 Групп» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10477), в якому просить апеляційну скаргу позивача за первісним позовом залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 17.10.2017 року апеляційні скарги позивача та відповідача за первісним позовом було обєднано в одне апеляційне провадження та з метою метою забезпечення повного, всебічного та обєктивного вирішення спору, а також дотримання принципів судочинства, розгляд справи відкладено на іншу дату.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.11.2017 року, у звязку із знаходженням судді Россолова В.В. у відпустці, для розгляду справи №917/889/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.

У звязку зі зміною складу колегії суддів у даній справі відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №6 «Про судове рішення», перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору розпочинається знову.

У судовому засіданні 07.11.2017 року після заслуховування позиції сторін по справі оголошено перерву до 23.11.2017 року.

23.11.2017 року судове засідання продовжено та представники сторін зазначили, що вони підтримують доводи та вимоги своїх апеляційних скарг у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах та відзивах на них доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (далі - філія «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця»; (замовник за договором; позивач за первісним позовом; відповідач за зустрічним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» (постачальник за договором; відповідач за первісним позовом; позивач за зустрічним позовом) укладено договір поставки №ЦЗВ-07-01616-01 (т.1, а.с.12-18).

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобов'язався поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі

Відповідно до п.4.1. договору, ціна визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні на умовах СТР. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації до даного договору, і включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно п. 5.1. Договору.

На виконання п.п. 1.1. та 1.2. договору сторонами укладено специфікацію №1 до договору поставки №ЦЗВ-07-01616-01 від 20.04.2016 року (т.2; а.с.16-18).

У подальшому п.п. 1, 2 додаткової угоди №1 від 02.06.2016 року до договору поставки сторонами було анульовану специфікацію №1 та включено специфікацію №2 на поставку продукції загальною вартістю 3754822,20 грн.

Додатковою угодою №2 від 30.12.2016 року сторонами було доповнено договір поставки №ЦЗВ-07-01616-01 від 20.04.2016 року специфікацією №3 на суму 261651,24 грн.

Розділом 5 договору поставки сторони врегулювали умови та терміни постачання продукції. а саме:

- постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) пункт призначення - склад матеріальних ресурсів філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця», Київська обл., м.Фастів, вул. Шевченка, 48 (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010 року) (п.5.1. договору);

- поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі та із застосуванням факсимільного звязку. Кожна партія продукції постачається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці (п. 5.2. договору);

- датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником на склад матеріальних ресурсів (Фастів) філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною, довіреністю або актом приймання-передачі (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 32 (тридцяти двох) календарних днів після дати поставки партії продукції, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію, обумовлену згідно з п. 5.2. та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 13.7 договору, передбачено, що термін його дії встановлюється з моменту підписання до 31.12.2016 року, а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника та в частині оплати - до повного виконання.

На виконання умов п. 5.2 договору поставки Філія «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» направила на адресу ТОВ «ОСОБА_3 Групп» письмові рознарядки (дозволи) на відвантаження продукції (т.1, а.с.176-180; т.2, а.с.30) за №ЦЗВ-20/2096 від 10.05.2016 року на загальну суму 1524296,16 грн. (рознарядка І); за №ЦЗВ-20/2327 від 20.05.2016 року на загальну суму 1926041,58 грн. (рознарядка II); за №ЦЗВ-20/197 від 19.01.2017 року на загальну суму 261651,24 грн. (рознарядка IІI).

ТОВ «ОСОБА_3 Групп» на виконання умов договору було поставлено Філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» продукцію - електролампи на загальну суму 3571037,34 грн., що підтверджується видатковими накладними: №250 від 10.06.2016 року, №266 від 24.06.2016 року, №267 від 24.06.2016 року, №328 від 25.07.2016 року, №437 від 22.09.2016 року, №459 від 07.10.2016 року, №513 від 11.11.2016 року, №660 від 19.12.2016 року, №699 від 30.12.2016 року, №44 від 15.02.2017 року, №45 від 15.02.2017 року, №113 від 27.03.2016 року; актами підтвердження прийому товару по кількості: №ЦЗВ016-117 від 10.06.2016 року, №ЦЗВ016-145 від 24.06.2016 року, №ЦЗВ016-144 від 24.06.2016 року; довіреностями на отримання товару за №Ф212А від 23.06.2016 року, №Ф293А від 26.07.2016 року; №Ф466 від 22.09.2016 року; №Ф517 від 07.10.2016 року; №Ф785 від 30.12.2016 року; №Ф76 від 14.02.2017 року (т.2, а.с. 31-51).

Постачальником були виставлені замовнику відповідні рахунки-фактури: №284 від 10.06.2016 року, №312 від 23.06.2016 року, №313 від 23.06.2016 року, №382 від 25.07.2016 року, №513 від 22.09.2016 року, №541 від 03.10.2016 року, №612 від 11.11.2016 року, №708 від 19.12.2016 року, №799 від 30.12.2016 року, №50 від 07.02.2017 року; №51 від 07.02.2017 року; №113 від 27.03.2017 року (т.2, а.с. 52-63); оформлено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні (т.2, а.с. 64-92).

Підставою для звернення до суду ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» стало порушення ТОВ «ОСОБА_3 Групп» строків поставки, а саме:

- протягом терміну дії Рознарядки І - до 08.06.2016 року, продукція була відвантажена 10.06.2016 на суму 274 755,84 грн. та 23.06.2016 року на загальну суму 115472,28 грн.;

- протягом терміну дії Рознарядки II - до 20.06.2016 року, продукція була відвантажена 24.06.2016 року на суму 1332186,18 грн.

За твердженням, позивача за первісним позовом, станом на дату подання позову сума непоставленої в 30-ти денний строк від кінцевої дати для поставки продукції за рознарядкою №ЦЗВ-20/2096 від 10.05.2016 року складає 1134068,04 грн. з ПДВ., а за рознарядкою №ЦЗВ-20/2327 від 20.05.2016 року складає 593855,40 грн. з ПДВ.

Позивач звернувся до відповідача за первісним позовом з претензією №ЦЗВ-20/1494 від 13.04.2017 про перерахування в місячний термін штрафних санкцій. Проте, як зазначав позивач за первісним позовом, претензія була залишена без розгляду.

Зазначені порушення стали підставою для звернення з первісним позовом у даній справі. Відповідно до вимог позовної заяви, позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача ТОВ «ОСОБА_3 Груп», штрафні санкції за невиконання зобовязань за договором поставки в сумі: 262638,85 грн.

Господарський суд першої інстанції, задовольнив вимоги частково, стягнув штраф в сумі 170110,20 грн. за рознарядкою 1 та відмовив у стягненні штрафу за рознарядкою ІІ, а також пені.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 170110,20 грн., суд дійшов висновку про їх доведеність та обґрунтованість.

Відмовляючи у стягненні штрафу за рознарядкою ІІ, суд зазначив, що відсутнє прострочення поставки, оскільки було змінено строк поставки а в частині відмови у стягнення пені вказав про недопустимість подвійної відповідальності.

Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Пунктом 10.1 договору поставки №ЦЗВ-07-01616-01 від 20.04.2016 року укладеного між сторонами передбачено, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п.5.2 даного договору, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та під час апеляційного провадження, кінцевий строк поставки продукції за рознарядкою І 08.06.2016 року. Відповідачем здійснено поставку продукції на суму 274755,84 грн. 10.06.2016 року та на суму 23.06.2016 року на суму 115472,28 грн. Тобто має місце порушення строку поставки та має місце не поставлення продукції в 30-ти денний строк від кінцевої дати для поставки на суму 1134068,04 грн.

Кінцевий строк поставки продукції за рознарядкою ІІ 20.06.2016 року. Відповідачем здійснено поставку продукції на суму 1332186,18 грн. 24.06.2016 року. Тобто має місце порушення строку поставки та має місце не поставлення продукції в 30-ти денний строк від кінцевої дати для поставки на суму 593855,40 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що рознарядкою №ЦЗВ-20/2327 від 20.05.2016 року (рознарядка ІІ) встановлено інший, ніж п.5.2. договору, термін постачання продукції, а саме - до кінця 2016 року.

Дослідивши рознарядку №ЦЗВ-20/2327 від 20.05.2016 року (рознарядка ІІ) колегію суддів встановлено, що нею чітко визначено, що поставка продукції повинна здійснюватись згідно п. 5.2 договору поставки. Вказана рознарядка містить один додаток документ під назвою «Перелік ламп електричних необхідних до відвантаження в 2016 року». Судом першої інстанції помилково визначено назву документу-додатку як підставу вважати, що строк поставки змінено.

Наразі колегія суддів апеляційної інстанції вважає доведеним з боку позивача за первісним позовом і не спростованим з боку відповідача за первісним позовом факт порушення термінів поставки за рознарядкою №ЦЗВ-20/2096 від 10.05.2016 року та за рознарядкою №ЦЗВ-20/2327 від 20.05.2016 року

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено вище відповідачем допущено прострочення термінів поставки більше ніж на 30 днів.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобов'язання - зокрема, сплату неустойки.

Враховуючи встановлений судами факт порушення строків поставки та беручи до уваги передбачений п. 10.1 договорів обов'язок постачальника за порушення термінів поставки сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої у строк продукції, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково сплатити штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірними заявлені позовні вимоги.

Неустойка це визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі невиконання або неналежного виконання зобовязання (наприклад, прострочення строків виконання зобовязання). Неустойка регламентується параграфом другим 49 глави ЦК України.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, сторони скористались своїм правом та вільно визначили умови договору в тому числі відповідальність за невиконання взятих на себе зобов'язань за договором. Договір є чинним, умови щодо відповідальності сторін не змінювались. Підписавши договір та скріпивши його печатками, сторони погодились з його умовами.

Так, п. 10.1 договору передбачено обов'язок постачальника за порушення термінів поставки сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої у строк продукції, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково сплатити штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції

Як вбачається з умов договору, сторони узгодили два різних види відповідальності, які застосовуються за різних підстав порушення умов договору.

Судова колегія вважає, що сторони, хоча і визначили відповідальність «пеня у розмірі 0,1% від суми непоставленої продукції», однак фактично дана відповідальність не є пенею, а є неустойкою, оскільки пеня - це вид неустойки, який обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Оскільки в даному випадку сторони в договорі встановили, що наступає відповідальність за порушення умов договору, яка обчислюється у відсотках від невиконаного зобов'язання, але не за кожен день, а як разова грошова сума у відсотках від невиконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Тобто, законодавцем передбачено господарські санкції: неустойка, штраф та пеня. Як самостійні види відповідальності, які наступають за різні порушення та за різних підстав.

Отже, сторони в договорі чітко визначили, що за прострочення поставки до 30 днів - наступає один вид відповідальності неустойка у розмірі 0,1% від суми непоставленої продукції. Розрахунок неустойки доданий позивачем до позовної заяви та складає: рознарядка І 1524,30 грн. (1524296,16 - сума непоставленої в строк продукції за рознарядкою від 10.05.2016) х 0,1%; рознарядка ІІ 1926,04 грн. (1926041,58 грн. - сума непоставленої в строк продукції за рознарядкою від 20.05.2016) х 0,1%.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що матеріали справи містять належним чином виконаний та обґрунтований розрахунок розміру неустойки за прострочення поставки до 30 днів. Зазначене залишилось поза увагою місцевого господарського суду та призвело до помилкових висновків, які покладені в основу рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, сторони погодили, що за прострочення поставки понад 30 днів наступає обов'язок постачальника додатково сплати штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції. Тобто за інших підстав (а саме, прострочення поставки понад 30 днів) наступає інший вид відповідальності - штраф та в іншому розмірі.

Тобто, сторони в договорі визначили різні підстави застосування різної відповідальності:

- прострочення поставки до 30 днів - неустойка 0,1% від суми непоставленої продукції;

- прострочення поставки понад 30 днів - штраф 15% від суми непоставленої продукції.

Розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу 259188,51 грн. є арифметично вірним, відповідає умовам договору та обставинам справи. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Натомість, судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно зясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, у звязку з чим, рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року щодо часткового задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою підлягає частковому скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським Кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського Кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

Частина 2 статті 343 Господарського кодексу України визначає, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 10.6 договору поставки передбачено, що в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення. При розрахунку пені постачальник враховує умови п. 6.5 даного договору, якщо випадки несвоєчасного постачання продукції мали місце.

Згідно п. 6.5 договору у разі прострочення постачальником термінів постачання продукції, термін оплати за дану продукцію збільшується за кожний календарний день прострочення постачання продукції на 1 банківський день відповідно. Термін прострочення є різниця календарних днів між датою планового прибуття на умовах згідно п. 5.2 та датою фактичної поставки продукції.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаних норм права позивачем за зустрічним позовом зроблений розрахунок та заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом пеню в сумі 9258,35 грн., 3% річних у розмірі 1777,61 грн. та інфляційні втрати в сумі 47,21 грн.

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок позивача за зустрічним позовом, дійшов обґрунтованого висновку про вірність розрахунку і належності суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» викладені ним в апеляційній скарзі, оскільки як вбачається з розрахунку, має місце невірне визначення періоду прострочення платежів з урахуванням пункту 6.5 договору поставки.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у відповідній частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно зясовано обставини справи, а висновки не відповідають обставинам справи, у звязку з чим, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ОСОБА_3 Груп» слід відмовити, а рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року підлягає частковому скасуванню з прийняттям у відповідній частині нового судового рішення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача за первісним позовом, часткове скасування рішення суду першої інстанції і прийняття нового, необхідно у відповідності до ст.ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» здійснити перерозподіл судових витрат. При цьому, враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ОСОБА_3 Груп», витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 1, 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року по справі №917/889/17 скасувати в частині часткового задоволення первісного позову.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року у справі №917/889/17 залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» (вул. Шевеченка, буд.121А, м.Полтава, 36014, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пр-т Повітрофлотський, 11/15, м.Київ, 03049, ) штрафні санкції у розмірі 262638,85 грн. та 3939,58 грн. судового збору.

Зустрічній позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пр-т Повітрофлотський, 11/15, м.Київ, 03049, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» (вул. Шевеченка, буд.121А, м.Полтава, 36014, ) 47,21 грн. інфляційних втрат, 1777,61 грн. 3% річних, 9258,35 грн. пені та 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Групп» (вул. Шевеченка, буд.121А, м.Полтава, 36014, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пр-т Повітрофлотський, 11/15, м.Київ, 03049, ) 4333,54 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Ільїн О.В.