ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
На мою думку, правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 29.11.2017 р., є необґрунтованою, з огляду на наступне.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 р., відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Південьтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради про стягнення 34 399 грн. 10 коп., з яких: 12 173 грн. 39 коп. пені, 20 314 грн. 35 коп. інфляційних втрат та 1 911 грн. 36 коп. 3% річних, що нараховані за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №918/14-КП-4 від 29.01.2014 р.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, місцевий та апеляційний господарські суди виходили з того, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат після набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі Закон №1730-VIII від 03.11.2016 р.) є неправомірним, оскільки відповідачем погашено заборгованість за спожитий природний газ до вступу в силу цього закону.

В своїй постанові від 29.11.2017 р. Вищий господарський суд України погодився з наведеним висновком господарських судів попередніх інстанцій.

Вважаю, що дана правова позиція є помилковою, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII від 03.11.2016 р. на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом.

При цьому, ч. 1 ст. 3 Закону №1730-VIII від 03.11.2016 р. визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З наведеного вбачається, що дія Закону №1730-VIII від 03.11.2016 р. поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення включених до відповідного реєстру.

Тобто, сам факт сплати заборгованості до набрання чинності Законом №1730-VIII від 03.11.2016 р. не є безумовною та достатньою підставою списання штрафних санкцій та нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. Такому списанню обов'язково має передувати включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, у встановленому даним Законом порядку.

Відповідача у справі №904/10736/16 (Дочірнє підприємство "Південьтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної) до такого реєстру не включено.

Таким чином, на мою думку, висновки, викладені в рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 р., постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 р. та підтверджені постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2017 р. у даній справі, є передчасними.

Суддя

Вищого господарського

суду України А.С. Ємельянов