КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2017 р. Справа№ 925/278/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Яковлєва М.Л.

Коротун О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 22.11.2017

розглядаючи апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 (повне рішення складено 10.04.2017)

у справі №925/278/16 (суддя Балац С.В.)

за позовом заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Чорнобаївського відділу в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів

до 1) Чорнобаївської районної державної адміністрації

2) Черкаської обласної державної адміністрації

3) Приватного акціонерного товариства "Чорнобай - Птиця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Відділ Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області

про визнання розпорядження та договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі №925/278/16 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду заступник прокурора міста Києва звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Сулім В.В., Коротун О.М. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №925/278/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Справа розглядалася різними складами суду. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.10.2017, у зв'язку з перебуванням судді Сулім В.В. на лікарняному, для розгляду справи №925/278/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Коротун О.М., Яковлєв М.Л.

Вказана судова колегія почала розгляд справи спочатку і прийняла постанову у даній справі.

02.06.2017 представником Черкаського регіонального управління водних ресурсів, через канцелярію суду, надано заяву про розгляд справи без участі представника Черкаського РУВР.

Представником відповідача-3 10.08.2017 і 25.09.2017, через канцелярію суду, надано додаткові пояснення, які долучено судом до матеріалів справи, а також на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення, а рішення - без змін.

18.09.2017 та 17.10.2017 прокурором, через канцелярію суду, надано пояснення, в яких заступник керівника Золотоніської місцевої прокуратури просить суд рахувати строки позовної давності з січня 2015 року.

06.11.2017 представником Чорнобаївської районної державної адміністрації, через канцелярію суду, подано пояснення по справі, в яких відповідач-1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

20.11.2017, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду 23.10.2017, представником Черкаським регіональним управлінням водних ресурсів подано пояснення, в яких позивач зазначає, що про існування розпорядження № 106 від 23.03.2006 «Про передачу в оренду земельних ділянок із земель державної власності» та договору оренди землі від 28.07.2006 позивачу стало відомо в ході розгляду справи, оскільки управління не має повноважень щодо контролю за виконанням умов надання в тимчасове користування земель водного фонду.

Прокурор приймав участь в судових засіданнях, підтримував вимоги апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2017 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів-3 приймали участь в судових засіданнях, заперечували щодо доводів апеляційних скарг, надавали пояснення та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача, третьої особи та відповідача-1,-2 участі в судових засіданнях не приймали, своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України не скористались. Про день та час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки учасники судового процесу, які не з'явились в судове засідання, були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи. За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності зазначених осіб.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.03.2006 Головою Черкаської обласної державної адміністрації видано розпорядження №106 "Про передачу в оренду земельних ділянок із земель державної власності", відповідно до п. 4 додатку до розпорядження ВАТ "Чорнобай Птиця" під розміщення культурно - оздоровчого центру передано землі державної власності (водного фонду) площею 0,1966 га (забудовані землі під гідроспорудами), що перебували у користуванні Черкаського регіонального управління водних ресурсів та знаходяться в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району за межами населених пунктів, у довгострокову оренду на 20 років.

На підставі розпорядження від 28.07.2006 між ВАТ "Чорнобай Птиця" та Чорнобаївською районною державною адміністрацією укладено договір оренди землі для розміщення культурно - оздоровчого центру за рахунок земель державної власності, що перебувають у постійному користуванні Черкаського регіонального управління водних ресурсів, в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району (за межами населених пунктів погоджено проект відведення земельної ділянки площею 0,1966 га (забудовані землі під гідроспорудами) у довгострокову оренду на 20 років, який 28.07.2006 зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК за № 70.

Відповідно до умов договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення культурно-оздоровчого центру, яка знаходиться в адмінмежах Мельниківської сільської ради, загальною площею 0,1966 га, в тому числі забудовані землі під гідротехнічними спорудами.

Пунктами 15, 16, 17 договору встановлено, що земельна ділянка передається в оренду під розміщення культурно-оздоровчого центру з цільовим призначення земельної ділянки - землі рекреаційного призначення.

Проект відведення земельної ділянки під розміщення культурно-оздоровчого центру ВАТ „Чорнобай-птиця", яка розміщена в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району, Черкаської області, погоджений: Чорнобаївським районним відділом земельних ресурсів, державним інспектором по екологічній і ядерній безпеці району, Чорнобаївською районною санепідемслужбою, археологічною інспекцією, Мельниківською сільською радою, Чорнобаївською районною державною адміністрацією, Черкаським регіональним управлінням водних ресурсів (2001 та 2004), відділом в справах містобудування та архітектури, державним інспектором по екологічній безпеці району.

18.11.2005 проект землеустрою отримав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації № 1839-05. Проект відведення земельної ділянки погоджений при умовах:

1) територію ділянки підтримувати в належному стані, зберігати зелені насадження, використання відповідно до ст. 61 Земельного кодексу України;

2) заборона капітального будівництва;

3) приступити до використання земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди землі.

Даний спір у справі виник у зв'язку із тим, що, на думку прокурора, прийняте розпорядження № 106 від 23.03.2006 «Про передачу в оренду земельних ділянок із земель державної власності» є незаконним та підлягає скасуванню, а договір оренди земельної ділянки від 28.07.2006 - визнанню недійсним внаслідок того, що спірними розпорядженням та договором оренди землі фактично вилучено земельну ділянку із земель державної власності та змінено цільове призначення землі із земель водного фонду на землі рекреаційного призначення. На землях водного фонду будь-яке будівництво крім будівництва гідротехнічних та захисних споруд заборонено. Пункт 30 оспорюваного договору оренди землі надає можливість за погодженням з орендодавцем здійснювати будівництво.

У березні 2016 заступник керівника Золотоніської місцевої прокуратури Чорнобаївського відділу в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Чорнобаївської районної державної адміністрації, Черкаської обласної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства "Чорнобай - Птиця" про визнання розпорядження та договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки.

В суді першої інстанції представником Приватного акціонерного товариства "Чорнобай - Птиця" було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до позовної заяви заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Чорнобаївського відділу в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.05.2016 у справі №925/278/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі № 925/278/16 апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області залишено без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 13.05.2016 у справі № 925/278/16 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва задоволено. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 та рішення Господарського суду Черкаської області від 13.05.2016 у справі №925/278/16 - скасовано, справу направлено до Господарського суду Черкаської області для виконання вимог ч. 1 ст. 17 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.01.2017 справу №925/278/16 направлено за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі №925/278/16 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду заступник прокурора міста Києва звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не надав належної оцінки доказам, що мають значення для справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у позові, з наступних підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що судовий захист цивільних прав та інтересів може здійснюватись шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Приписами ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 155 Земельного кодексу України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Вказаним нормам кореспондує ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», згідно з якою акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований в судовому порядку.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи №6-162цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації № 106 від 23.03.2006 передано ПрАТ «Чорнобай-птиця» в оренду земельну ділянку, площею 0,1996 га із земель державної власності під розміщення культурно-оздоровчого центру. На підставі спірного розпорядження між Чорнобаївською районною державною адміністрацією та ВАТ «Чорнобай-птиця» укладено договір оренди земельної ділянки, який породжує для орендаря відповідні правові наслідки.

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги стосуються визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та договору оренди земельної ділянки і одночасний розгляд та скасування яких породжує правові наслідки для ПрАТ «Чорнобай-птиця», як користувача земельною ділянкою, при цьому їх скасування надасть можливість відновити порушене право власника земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не можуть бути об'єктами оренди, в тому числі, гідрографічні споруди, захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється. У разі якщо об'єкт державної експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, він повертається на доопрацювання. При цьому вказуються конкретні вимоги, відповідно до яких необхідно внести зміни і доповнення до об'єкта державної експертизи.

Згідно з ст.36 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" позитивний висновок державної експертизи дійсний протягом строку дії об'єкта державної експертизи, але не більше трьох років від дня його видачі.

Відповідно до ст.21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для, в тому числі: а) визнання недійсними рішень органів державної влади про надання (передачу) земельних ділянок юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Відповідно до ч.4 ст.59 Земельного кодексу України юридичним особам органами виконавчої влади із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки для розміщення та обслуговування гідротехнічних споруд тощо.

Згідно з ст.60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Відповідно до ст.61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, в тому числі будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Приписами ст. 85 Водного кодексу України визначено порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. У тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Статтею 91 Водного кодексу України передбачено, що для потреб експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування гідротехнічних та гідрометричних споруд, а також водойм і гребель на річках встановлюються смуги відведення з особливим режимом користування. Розміри смуг відведення та режим користування ними встановлюються за проектом, який розробляється і затверджується водокористувачами за погодженням з обласними державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Земельні ділянки в межах смуг відведення надаються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, та іншим організаціям для спеціальних потреб і можуть використовуватися ними для створення водоохоронних лісонасаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва переправ, виробничих приміщень.

Як встановлено судом, 23.03.2006 розпорядженням відповідача-2 за №106 вилучено земельну ділянку площею 0,1966 га (забудовані землі під гідротехнічними спорудами) з постійного користування Черкаського регіонального управління водних ресурсів із земель державної власності (водного фонду) та передано в довгострокову оренду відповідачу-3 терміном на двадцять років, за основним цільовим призначенням землі - рекреаційного призначення, за функціональним використанням землі - землі, що використовуються для відпочинку під гідротехнічними спорудами.

На виконання цього розпорядження 28.07.2006 між відповідачем -1 та відповідачем-3 був укладений договір оренди землі, відповідно до якого відповідач-1 надав, а відповідач-3 прийняв на 20 років в платне користування зазначену земельну ділянку.

Згідно з умовами договору земельна ділянка передається в оренду для розміщення культурно-оздоровчого центру. Цільове призначення земельної ділянки - землі рекреаційного призначення.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка на час передачі використовувалась Черкаським регіональним управлінням водних ресурсів як гідротехнічна споруда (захисна дамба № 1 - є державною власністю), що підтверджується довідкою, листом начальника Черкаського РУВР та іншими матеріалами справи, тому, на переконання колегії суддів, не могла бути об'єктом оренди.

Також, з матеріалів справи вбачається, що погоджувальними висновками, зокрема Черкаського регіонального управління водних ресурсів, заборонялась зміна цільового призначення даної земельної ділянки, зокрема : висновок Чорнобаївського районного відділу земельних ресурсів № 2000 від 05.05.2005; висновок Державного інспектора по екологічній і ядерній безпеці району № 1 від 04.02.2004; висновок головного санітарного лікаря Чорнобаївської районної санепідемслужби № 124 від 11.02.2004; висновок археологічної інспекції № 8 від 09.01.2003; висновок Мельникової сільської ради № 121 від 30.05.2004; висновок Чорнобаївської районної ради № 114 від 03.06.2005; висновок Черкаської обласної ради № 98/01 від 19.04.2005 та висновок Черкаського регіонального управління водних ресурсів № 595 від 30.08.2004 (які знаходяться в матеріалах справи).

Крім того, у висновку Черкаського РУВР №655 від 12.04.2001 зазначено, що ділянка знаходиться на верхньому укосі Золотоніської захисної дамби в прибережній смузі Кременчуцького водосховища на землях водного фонду Черкаського РУВР. У зв'язку з цим, при користуванні земельною ділянкою, необхідно дотримуватись вимог природоохоронного законодавства, Водного та Земельного кодексу України, тому забороняється будь-яке капітальне будівництво,влаштування стоянок автомобілів, полів фільтрації, звалювання сміття, проведення будь-яких будівельних робіт на території земельної ділянки.

Відповідно до положень п. 2.5. Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право на які підлягає державній реєстрації, затверджених Мінюстом №660/5 від 14.04.2013, такий об'єкт як дамба є нерухомим майном, оскільки вона нерозривно пов'язана із землею та її переміщенням в інше місце може призвести до надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Таким чином, законодавством визначено статус гідротехнічних захисних споруд, тобто дамби, експлуатація якої та користування земельною ділянкою, на якій розташована така споруда, має особливий порядок. Крім того, земельна ділянка надається для спеціальних потреб - для створення водоохоронних лісонасаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва і виробних приміщень. А відповідно до ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району, а саме шкіл, лікарень, підприємств торгівлі.

Як вбачається із спірного розпорядження та договору, жодна із таких потреб не зазначена.

Отже, Золотоніська захисна дамба як об'єкт нерухомості знаходиться у державній власності та перебуває на балансі Черкаського РУВР Дніпровського басейного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, яке є її обслуговуючою організацією. В свою чергу земельна ділянка, на якій знаходиться дамба, відноситься до земель водного фонду.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 3, ст. 4 ВК України, п. «а» ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 59, ст. 60 , ч. 1 ст. 84 ЗК України (у редакціях на час виникнення правовідносин), землі під водними об'єктами, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. (вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року справа №6-16цс14).

Крім того, згідно з наведеними правовими нормами спірна земельна ділянка не могла бути передана в оренду без позитивного висновку державної експертизи. В той же час, проект відведення спірної земельної ділянки не отримав позитивного висновку державної експертизи та був направлений на доопрацювання, оскільки не відповідає вимогам земельного законодавства та нормативно-правовим документам (висновок державної землевпорядної експертизи № 1076-05 від 25.08.2005 Державного комітету України по земельних ресурсах). В свою чергу, висновком державної землевпорядної експертизи № 1839-05 від 18.11.2005 Державного комітету України по земельних ресурсах, поданий проект оцінився позитивно при умові врахування зауваження, вказаного п.3 висновку.

Отже, рішення № 21-15/IV від 13.04.2005 «Про погодження проектів відведення земельних ділянок» було прийняте Черкаською обласною радою до отримання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що спірне розпорядження та договір суперечать наведеним вище нормам Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", тому обраний прокурором спосіб захисту порушених інтересів держави відповідає змісту норм чинного законодавства.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що розпорядження № 106 від 23.03.2006 «Про передачу в оренду земельних ділянок із земель державної власності» та договір оренди земельної ділянки від 28.07.2006 було прийнято з порушенням норм чинного законодавства України та з перевищенням компетенції, визначеної законодавчими нормами.

Згідно із ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Однак, незважаючи на правомірність позовних вимог, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску, якої було заявлено відповідачем.

Згідно із ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом роз'яснення в п. 6 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб'єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.

Таким чином, прокурор, як представник держави в особі відповідного органу може бути наділений лише правами, належними особі, яку він представляє.

Сторони в судовому процесі мають рівні права, тому прокурор, який звернувся з позовом в інтересах держави не має в розумінні чинного ГПК України та законодавства привілейованого статусу порівняно з іншими учасниками процесу, зокрема, особою в інтересах якої він звернувся.

Таким чином, дія правового інституту позовної давності та положення щодо наслідків її спливу, встановлені законом, мають розповсюджуватися на всіх учасників судового процесу, у тому числі на прокурора.

Позовну заяву на захист інтересів держави в особі Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів прокурор подав до суду першої інстанції 23.03.2016, однак, у тексті позовної заяви не зазначено, коли стало відомо про оскаржуване розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 106 від 23.03.2006 та договір оренди землі від 28.07.2006. В запереченні на клопотання про застосування строків позовної давності від 21.04.2016 № 05-330вих16 прокурором зазначено, що про необхідність захисту інтересів Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів прокуратура дізналась під час перевірки, проведеної впродовж грудня 2014- лютого 2015. Крім того зазначив, що зважаючи на тривалий характер спірних правовідносин, до них необхідно застосувати ст. 268 ЦК України

В свою чергу, заяву про поновлення строків позовної давності з мотивуванням поважності причин її пропуску, або інші письмові пояснення позивачі до суду не подавали.

Частинами 1, 2, 4 ст. 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави; у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, у цьому випадку в особі Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду, в даному випадку - Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, від 02.09.2014 у справі № 3-82гс14, від 23.12.2014 у справі № 3-194гс14, від 25.03.2015 у справі № 3-21гс1523, від 22.04.2015 у справі № 3-54гс15, від 13.05.2015 у справі № 3-126гс1525.

У Постанові пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10 вказується, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України; якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор (п. 4.1).

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Державне агентство водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів було обізнане про передачу відповідачу-3 земельної ділянки для розміщення культурно-оздоровчого центру та про договір оренди земельної ділянки, з дня винесення розпорядження та договору - 23.03.2006 та відповідно -28.07.2006.

Крім того, договір оренди землі від 28.07.2006 був зареєстрований в Чорнобаївському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 28.06.2006, відомості якого є відкритими.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем заява про поновлення строків позовної давності з мотивуванням поважності причин її пропуску не подавалася. А саме лише зазначення в запереченнях про необхідність захисту інтересів Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів прокуратура дізналась під час перевірки у 2014-2015 р.р., не є заявою про поновлення строків позовної давності з мотивуванням поважності причин її пропуску, поданою до господарського суду першої інстанції.

Таким чином, із матеріалів справи не вбачається наявності поважних причин для пропущення позовної давності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Черкаського РУВР і є обґрунтованими та доведеними, проте не підлягають задоволенню в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Апеляційний господарський суд враховує судову практику та правову позицію Верховного Суду України стосовно того, що пропуск позовної давності є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та дійшов висновку про відмову в позові заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Чорнобаївського відділу в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів.

Згідно із п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

На підставі чого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі №925/278/16 у зв'язку із тим, що його резолютивна частина є правильною, однак, оскільки висновки місцевого господарського суду не були належним чином обґрунтовані, зазначив у мотивувальній частині постанові власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі №925/278/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі №925/278/16 залишити без змін.

3.Справу №№925/278/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинними законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді М.Л. Яковлєв

О.М. Коротун