ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2017 р. Справа № 925/1372/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Савруцький С.С. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом фізичної особи-підприємця Зубенко Андрія Васильовича до фізичної особи - підприємця Кожушко Дмитра Миколайовича про стягнення 131 079,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 131 079,74 грн. з них: 124 840,80 грн. залишку основного боргу за товар, 4 669,04 грн. інфляційних втрат та 1 569,90 грн. як 3 % річних за прострочення розрахунків на підставі договору № 14 постачання товару від 18.01.2017.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не направив свого представника у жодне судове засідання, заперечень проти позову суду не надіслав. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке.

Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, ухвали суду від 30.10.2017 та від 14.11.2017 надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. До повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обов'язком.

Одночасно, застосовуючи положення ГПК України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається, що 18.01.2017 між фізичною особою - підприємцем Зубенко Андрієм Васильовичем ( Постачальник, позивач по справі) та фізичною особою - підприємцем Кожушко Дмитром Миколайовичем (Покупець, відповідач по справі) було укладено договір постачання товару № 14 ( а.с.8), у відповідності до якого Постачальник зобов'язався передати у власність (повне господарське відання) Покупця товар, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити його на умовах даного договору ( п. 1.1. договору).

Предметом договору є цемент в асортименті ( п. 1.2. договору).

Найменування, асортимент, сортамент, одиниця виміру та загальна кількість товару, строк оплати Товару зазначені в рахунках і накладних, які є невід'ємною частиною цього договору ( п. 2.1. договору).

Ціна на продукцію, що поставляється, встановлюється згідно виставлених рахунків, які є невід'ємною частиною цього Договору ( п. 3.1. договору).

Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця в момент фактичної поставки відповідної партії Товару, яка оформляється видатковою накладною, підписаною уповноваженим представником Покупця (п. 4.3. договору).

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, що відповідає ст. 712 ЦК України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена стаття узгоджується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За твердженням позивача, відповідачу було поставлено продукцію (цемент) на загальну суму 131 531,40 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № РН-0000282 від 05 квітня 2017 року на суму 44 956,80 грн. (а.с. 9);

- № РН-0000377 від 25 квітня 2017 року на суму 41 617,80 грн. (а.с.12);

- № РН-0000519 від 18 травня 2017 року на суму 44 956,80 грн. ( а.с. 15). з товарно-транспортними накладними на перевезення товару (а.с. 10,13,16).

В п. 5.2 договору сторони погодили, що Покупець сплачує 100 % вартості товару протягом 7 (семи) календарних днів від дати, вказаної у видатковій накладній.

Видаткові накладні містять умову, що товар оплачується шляхом попередньої оплати.

Оскільки за умовами договору строк оплати товару залишився невизначеним, то у відповідності до ст. 692 ЦК України відповідач повинен оплатити товарі відразу після його отримання. Однак позивач розраховує термін прострочення оплати товару через 7 днів після дати кожної накладної, за якою відповідач отримав товар, що є правом позивача.

Суду не надано доказів про існування між сторонами спору з приводу якості чи кількості переданого товару. Заперечень проти неотримання товару відповідач суду не надав. Отримання товару засвідчено підписом та печаткою відповідача на примірниках накладних.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 р. N 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" судам роз'яснено такий порядок застосування ч. 1 ст. 692 ЦК України щодо визначення строку виконання боржником грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу у співвідношенні з ч. 2 ст. 530 ЦК України. Зокрема, зазначено таке: відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (див. постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2012 N 5002-8/481-2011). При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (див. постанову Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10).

Як встановлено судом і підтверджено позивачем, відповідач свій обов'язок по оплаті за отриманий товар виконав лише частково, розрахувавшись 18.05.2017 з позивачем в сумі 6 690,60 грн. (а.с. 18) і на момент подання позову та розгляду справи залишок заборгованості відповідача за отриману продукцію складає 124 840,80 грн., (131 531,40-6690,60).

Строк виконання зобов'язання по повній оплаті вартості товару вже є таким, що настав, повний розрахунок відповідачем не проведено, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 124 840,80 грн. залишку основного боргу за договором між сторонами.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати, нараховані на суму залишку основного боргу в розмірі 4 669,04 грн. за період з 24 травня 2017 по 23 жовтня 2017 року та 3% річних в сумі 1 569,90 грн. також за період з 24.05.2017 по 23.10.2017(а.с. 28).

Суд, перевіривши нарахування позивачем інфляційних втрат на суму боргу в розмірі 4 669,04 грн. та 3% річних в сумі 1 569,90 грн. за період з 24.05.2017 по 23.10.2017 встановив неправильність їх нарахування. Після перерахунку сума інфляційних втрат становить 6 217,38 грн., а сума 3 % річних - 1569,92 грн. Оскільки позивач не збільшив розмір позовних вимог частині інфляційних та 3% річних, то суд задовольняє заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 4 669,04 грн. та 3% річних в сумі 1 569,90 грн. за період з 24.05.2017 по 23.10.2017.

Заперечень проти доводів та розрахунків позивача відповідач суду не подав, доказів проведення повного розрахунку за позовними вимогами у справу не подано. Також відповідач не подав суду доказів про проведення оплати товару у більшій сумі, ніж обліковує позивач.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Правомірність позовних вимог доведена зібраними у справі доказами, а тому позов підлягає до повного задоволення.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути 124 840,80 грн. залишку основного боргу за товар, 4669,04 грн. інфляційних, 1569,91 грн. як 3% річних на підставі договору № 14 постачання товару від 18.01.2017.

Згідно ст. 49 ГПК України, при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача повністю, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1967,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Кожушко Дмитра Миколайовича (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь фізичної особи-підприємця Зубенко Андрія Васильовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, АДРЕСА_2) -- 124 840,80 грн. залишку основного боргу, 4669,04 грн. інфляційних, 1569,90 грн. як 3% річних на підставі договору № 14 постачання товару від 18.01.2017 та 1967,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 04 грудня 2017 року

Суддя Н.М. Спаських