ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017р. Справа № 917/1720/17

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (пров. Луговий, буд. 11, м. Миргород, Миргородський район, Полтавська область, 37600)

до Фізичної особи-підприємця Шумейко Валентини Петрівни (АДРЕСА_1, 37600)

про стягнення 5 729,95 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення 5729,95 грн., з них: 815,92 грн. боргу за спожиту теплову енергію у грудні 2014р. згідно договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 26 серпня 2005 року, 66,30 грн. - 3 % річних, 551,50 грн. - інфляційних, 219,19 грн. - пені; 3257,04 грн. - інфляційних та 820,00 грн. - 3% річних за прострочення оплати боргу згідно рішення господарського суду Полтавської області у справі № 917/2690/14 від 11.03.2015р.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що у вересні 2014р. до опалювального періоду був встановлений лічильник, експлуатація лічильника почалась з 09.12.2014р., до ввімкнення лічильника теплом не користувалась, позивач безпідставно виставив рахунки за тепло за жовтень 2014р., листопад 2014р., грудень2014р. (з 01.12. по 08.12.); у відповідача відсутня можливість погасити борг за судовим рішенням в зв"язку з тяжким фінансовим становищем.

В судовому засіданні 09.11.2017р. судом оголошувалася перерва до 23.11.2017р. згідно ст. 77 ГПК України, про що сторони повідомлені під розписку (а.с.86, 87).

В судовому засіданні 23.11.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" (позивачем) та ФОП Шумейко В.П. (відповідачем) укладено Договір № 111 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 26 серпня 2005 року про забезпечення Споживача тепловою енергією для опалення нежитлового приміщення (магазину "Орхідея"), за адресою: м. Миргород, вул. Багачанська, 48 (далі - Договір; а.с.9-12).

Відповідно до умов Договору позивач (виробник) бере на себе зобов'язання постачати відповідачу (споживачеві) теплову енергію у вигляді гарячої води в потрібних йому обсягах до точки розподілу, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором та додатками до нього, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 10.3. Договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів припинення дії договору чи його розірвання сторони суду не надали, отже договір є діючим.

Договору вносилися зміни за Додатковими угодами від 01.07.2008р., від 06.04.2009р., від 01.02.2011р., від 21.03.2013р., від 31.12.2013р., від 09.12.2014р. (а.с.13-23).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України "Про теплопостачання" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Тариф на теплову енергію, що виробляється та постачається підприємством "Полтаватеплоенерго" встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (надалі - Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

На виконання умов договору ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" у грудні 2014р. постачало теплову енергію Відповідачу на потреби опалення.

Нарахування проводились протягом опалювального сезону згідно тарифів на послуги теплопостачання для юридичних осіб встановлених Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі - НКРКП), які декілька разів змінювалися за вказаний період.

У період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р. нарахування проводилися на підставі тарифів затверджених Постановою НКРЕКП №571 від 28.11.2014р., якою з 01.12.2014р. було встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 1502,47 грн. з ПДВ за 1 Гкал теплової енергії.

Додатковою угодою від 09.12.2014р. сторони внесли зміни, щодо порядку розрахунків за послуги теплопостачання, у зв'язку із встановленням приладу обліку теплової енергії у приміщенні магазину відповідача. (а.с.22-23).

Зазначений лічильник було встановлено 09 грудня 2014р., про що складено Акт вводу в експлуатацію вузла обліку споживання теплової енергії від 09/12/2014р.(а.26).

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, обсяг фактично спожитої теплової енергії у грудні 2014р. по нежитловому приміщенню ФОП Шумейко В.П. було розраховано наступним чином:

- за період з 01.12.2014р. по 08.12.2014р. - відповідно до теплового навантаження, визначеного у Договорі;

- за період з 09.12.2014р. по 23.12.2014р. (дата зняття показника лічильника у грудні 2014р.) - по показникам теплового лічильника.

Згідно п.6.1. Додаткової угоди від 09.12.2014р. до Договору розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються, відповідно до договору на підставі показань приладів комерційного облік теплової енергії або у випадках передбачених договором, розрахункових навантажень відповідно додаткам до договору, згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Остаточний розрахунок за послуги опалення, згідно п. 6.4. Договору, споживач має здійснювати не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Отже, за умовами договору та Правил користування тепловою енергією за період відсутності приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження.

За період 01.12.2014р. по 08.12.2014р. (тобто до дати встановлення лічильника) згідно розрахунку позивача відповідно до теплового навантаження відповідач мав сплатити 815,92 грн. за теплову енергію.

Проте, в порушення договірних зобов"язань відповідач вказаної суми не сплатив.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч.6 ст. 25 Закону № 2633).

Заперечення відповідача судом відхиляється з огляду на наступне.

Посилання відповідача на те, що позивачем не вірно нараховується плата за опалення в належних на праві власності відповідачу квартир, суд першої інстанції не взяв їх до уваги, оскільки позивачем нараховувалась плата за опалення приміщення відповідача площею 74,5 кв.м, тобто за площу, передбачену умовами договору про відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, додатковими угодами до цього договору, які підписані сторонами без зауважень, скріплені печатками та в установленому законом порядку недійними не визнавались.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом приписів статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (статті 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статями 692, 694 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем наявні правовідносини з приводу постачання теплової енергії у вигляді гарячої води засновані на договорі.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. При цьому згідно частини 1 статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

В договорі № 111 від 26 серпня 2005 року на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води опалювальна площа зазначена в розмірі 74,5 кв.м і відповідно до неї стягується плата за тарифами для нежитлового приміщення.

У додатку №1 до цього договору також зазначено опалювальну площу розміром 74,5 кв.м.

Сторони вносили зміни шляхом укладення Додаткових угод від 01.07.2008 p., 06.04.2009 p., 01.02.2011 p., 21.03.2013р., 31.12.2013 p., 09.12.2014 p., але при цьому залишалась незмінною опалювальна площа розміром 74,5 кв.м.

Договір та додаткові угоди до нього укладені у відповідності до приписів статті 181 Господарського кодексу України, підписані відповідачем без зауважень, у встановленому законом порядку недійсними не визнаються, до того ж виконувались сторонами.

Правомірність визначення опалювальної площі розміром 74,5 кв.м. було також встановлено у рішенні господарського суду Полтавської області від 11.03.2015р. у справі № 917/2690/14 між тими ж сторонами, яке набрало законої сили (а.с.40-47). Даний факт не підлягає доведенню згідно ст. 35 ГПК України.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 815,92 грн. боргу за послуги теплопостачання за період 01.12.2014р. - 08.12.2014р. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату використаної теплової енергії споживач, крім суми заборгованості сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу. Пеня нараховується з наступного дня після закінчення строку остаточного розрахунку за звітний місяць.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

На підставі вказаних норм позивачем правомірно заявлено до стягнення 219,19 грн. пені за період 21.01.2015р. - 20.07.2015р. (а.с.30). Правильність розрахунку перевірено судом. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем правомірно заявлено до стягнення 66,30 грн. - 3% річних за період 21.01.2015р. - 10.10.2017р. та 551,50 грн. втрати від інфляційних процесів за період лютий 2015р. - вересень 2017р. за прострочення оплати по зобов"язанням грудня 2014р. (а.с.31-33). Правильність розрахунку перевірено судом, заявлена до стягнення сума не пеервищує розрахункову.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3257,04 грн. інфляційних та 820,00 грн. - 3 % річних за період несплати основного боргу, присудженого до стягнення за рішенням господарського суду Полтавської області від 11.03.2015р. у справі № 917/2690/14.

При вирішенні спору в цій частині суд зазначає наступне.

Як свідчать подані докази, господарським судом Полтавської області у справі № 917/2690/14 прийнято рішення від 11.03.2015р., яким стягнуто з ФОП Шумейко В. П. на користь ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" 13007,38 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 2135,46 грн. інфляційних, 493,51 грн. - 3% річних та 1532,19 грн. пені (а.с.44-43).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. у справі № 917/2690/14 рішення господарського суду Полтавської області від 11.03.2015р. залишено без змін (а.с.44-47).

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, під час розгляду однієї справи, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання (в тому числі грошове) припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В пункті 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначається, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно Інформації про виконавче провадження від 25.10.2017р. виконавче провадження зі стягнення заборгованості з відповідача за наказом у справі № 917/2690/14 не закінчено, заборгованість не стягнуто. Доказів добровільної сплати присудженої за судовим рішенням суми боргу відповідач суду не надав.

Отже, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення з відповідача 3257,04 грн. інфляційних втрат та 820,00 грн. - 3% річних за період з 04.09.2015р. по 10.10.2017р. за прострочення оплати 13007,38 грн. боргу за спожиту теплову енергію, стягнутого рішенням господарського суду Полтавської області № 917/2690/14 від 11.03.2015р.

Судом встановлено, що заявлені до стягнення суми не перевищують розрахункових.

Отже позовні вимоги в частині стягнення 3257,04 грн. інфляційних та 820,00 грн. - 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на тяжкий фінансовий стан не може бути підставою для несплати боргу та сакцій, оскільки за частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Отже, позовні вимоги в є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Загальна сума задоволених позовних вимог становить 815,92 основного боргу, 3808,54 грн. інфляційних, 886,30 грн. - 3% річних, 219,19 грн. пені.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

При подачі даного позову позивачем сплачено 1600,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 21092017 № 3903 (а.с.7).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шумейко Валентини Петрівни (АДРЕСА_1, 37600, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (пров. Луговий, буд. 11, м. Миргород, Миргородський район, Полтавська область, 37600, ідентифікаційний код 25682207) 815грн. 92 коп. основного боргу, 886грн. 30 коп. річних, 3808грн. 54 коп. інфляційних, 219грн. 19 коп. пені, 1600грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано: 28.11.2017р.

Суддя Т. М. Безрук