ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.11.2017р. Справа №905/2042/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний регіон", м.Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Завод по обробці кольорових

металів", м.Бахмут

про стягнення заборгованості в розмірі 25792,76 грн.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Попов

Суддя М.О. Лейба

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Восточний регіон", м.Запоріжжя, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства "Завод по обробці кольорових металів", м.Бахмут, про стягнення заборгованості в розмірі 25792,76 грн., у тому числі основний борг в розмірі 17953,56 грн., три проценти річних в сумі 1032,91 грн. та інфляція в сумі 6806,29грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на видаткові накладні №РН-0001284 від 08.10.2014р., №РН-0001285 від 08.10.2014р., №РН-0000838 від 11.11.2015р., рахунки-фактури №СФ-0001693 від 08.10.2014р., №СФ-0001694 від 08.10.2014р., №СФ-0001215 від 04.11.2015р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 10.10.2017р., заперечує проти заявлених позовних вимог посилаючись на недоведеність позивачем факту передачі товарно-матеріальних цінностей уповноваженому представнику відповідача за накладними №РН-0001284 від 08.10.2014р., №РН-0001285 від 08.10.2014р., №РН-0000838 від 11.11.2015р. у звязку з відсутністю відповідних довіреностей. Крім цього, за твердженням відповідача, позивачем не представлено доказів на підтвердження вручення або направлення рахунків-фактур, внаслідок чого відсутнє відповідне прострочення виконання зобовязання з боку відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно із ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Погоджена дія двох або більше сторін є дво- чи багатостороннім правочином.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно видаткових накладних №РН-0001284 від 08.10.2014р., №РН-0001285 від 08.10.2014р., №РН-0000838 від 11.11.2015р. позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар - круг шліфувальний, на загальну суму 17953,56 грн.

Таким чином, за висновками суду, з урахуванням вимог ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України внаслідок передачі позивачем товару та прийняття останнього відповідачем, між сторонами виникли відповідні зобовязання.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на недоведеність факту поставки у звязку з відсутністю довіреності на отримання матеріальних цінностей, оскільки позивачем представлено суду відповідні довіреності, на які йдеться посилання у видаткових накладних.

Крім цього, позивачем факт постачання відповідачу товару відображено у бухгалтерському обліку підприємства.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Таким чином, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

З урахуванням викладеного, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову певними обставинами згідно норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України відповідач має довести наявність таких обставин певними доказами.

Всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем свої заперечення проти факту постачання товару позивачем не доведені жодними доказами.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Викладене відображає правову позицію Вищого господарського суду України, яка доведена у оглядовому листі від 29.04.2013р. N01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інформаційному листі від 17.07.2012р. N01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права».

Як встановлено, видаткові накладні №РН-0001284 від 08.10.2014р., №РН-0001285 від 08.10.2014р. містять у собі посилання на довіреності, згідно яких товар був переданий відповідачу, а саме довіреність №716 від 07.10.2014р. Дана довіреність видана відповідачем для отримання товару за договорорм №3868 від 19.01.2012р.

Одночасно, довіреність №511 від 11.11.2015р., на яку міститься посилання у видатковій накладній №РН-0000838 від 11.11.2015р., видана для отримання товару за договором №14155 від 04.02.2015р.

Викладене також підтверджується відомостями бухгалтерського обліку позивача.

В договорі №3868 від 19.01.2012р. сторонами не було узгоджено певного строку сплати відповідачем вартості отриманого від позивача товару, внаслідок чого за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару в день його прийняття, який зазначений у відповідних накладних.

Проте, специфікація №8 від 22.07.2015р. до договору №14155 від 04.02.2015р. визначає строк оплати товару - протягом 30 календарних днів після надходження товарів на склад покупця. Таким чином, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару за видатковою накладною №РН-0000838 від 11.11.2015р. в строк до 11.12.2015р.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 17953,56 грн. за отриманий товар за видатковими накладними, всупереч ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Твердження відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх зобовязань за договором у звязку з відсутністю доказів виставлення рахунку відповідачу суд до уваги не приймає, враховуючи, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити виконані роботи.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 29.09.2009р. по справі №37/405.

За таких обставин, враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 17953,56 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в сумі 1032,91 грн. за період з 09.10.2014р. по 14.06.2017р. та інфляцію в сумі 6806,29 грн. за період з листопада 2014р. по травень 2017р.

Проте, враховуючи висновки суду щодо встановлення дати початку прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три проценти річних в сумі 1001,83 грн. за період з 09.10.2014р. по 14.06.2017р. та інфляція в сумі 6701,94 грн. за період з листопада 2014р. по травень 2017р., а решта вимог є неправомірною.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний регіон", м.Запоріжжя до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Завод по обробці кольорових металів", м.Бахмут про стягнення заборгованості в розмірі 25792,76 грн., у тому числі основний борг в розмірі 17953,56 грн., три проценти річних в сумі 1032,91 грн. та інфляція в сумі 6806,29 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Завод по обробці кольорових металів" (84500, м.Бахмут, вул.Героїв Праці, буд.42, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний регіон" (69006, Запорізька обл., м.Запоріжжя, вул.Одеська, буд.8, ) основний борг в сумі 17953,56 грн., три проценти річних в сумі 1001,83 грн. та інфляцію в сумі 6701,94 грн., всього заборгованість в сумі 25657,33 грн., судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 21.11.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 23.11.2017р .

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя М.О. Лейба

Суддя О.В. Попов