ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа № 911/203/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», м. Київ,

до відповідача приватного акціонерного товариства «Пласт», м. Миронівка Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

за участю прокуратури Київської області

про стягнення 4 350 400,96 грн.

Суддя Конюх О.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 12.12.2016 № 24;

від відповідача ОСОБА_2, адвокат, договір від 07.08.2016 № 2017/08/07;

від третьої особи: ОСОБА_3, довіреність від 14.04.2017 № 14-76;

від прокуратури: ОСОБА_4, посвідчення від 02.02.2015 №031869;

СУТЬ СПОРУ:

ухвалою господарського суду Київської області від 19.01.2017 в порядку ст.ст. 431 433 ГПК України частково задоволено заяву публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», м. Київ (далі по тексту ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») та вжито запобіжні заходи шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми 4350400,23 грн., що належать приватному акціонерному товариству «Пласт», м Миронівка Київської області (далі по тексту ОСОБА_5 «Пласт») та знаходяться на рахунках, які будуть виявлені виконавцем в ході виконавчого провадження, в тому числі, але не виключно, на рахунках в ПАТ «Банк «Південний».

Позивач ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» 27.01.2017 звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 24.01.2017 №77/17 до відповідача ОСОБА_5 «Пласт», в якому просить стягнути з відповідача 4 350 400,96 грн. збитків, завданих невиконанням Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 щодо експлуатації Стрілкового газового родовища Генічеського району Херсонської області та Архангельського газового родовища, укладеного між позивачем та ОСОБА_5 «Пласт», який був визначний уповноваженою особою та оператором спільної діяльності.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до пункту 1.1 Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 сторони зобовязалися спільно діяти без створення юридичної особи шляхом обєднання своїх вкладів та зусиль у сфері видобутку, постачання, транспортування нафти, газу і газового конденсату для досягнення спільних господарських цілей.

Відповідно до пункту 4.2 Договору ОСОБА_5 «Пласт» зобовязалось внести у спільну діяльність грошовий внесок 71 640 000,00 грн. Відповідно до пункту 4.3 Договору ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» зобовязалось внести у спільну діяльність право користування обєктами Архангельського газового родовища та право користування обєктами Стрілкового газового родовища.

Вартість внеску в період дії Договору складала 47 760 000,00 грн., зокрема ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» володіло спеціальними дозволами на користування надрами: на Стрілкове газове родовище від 24.12.199 №2093 з терміном дії 19 років та на Архангельське газове родовище від 18.12.2007 №4594, з терміном дії 20 років, а також спеціальним дозволом на Глібовське підземне сховище газу від 24.03.2000 №1287, з терміном дії 20 років.

За умовами Договору ОСОБА_5 «Пласт» є оператором спільної діяльності, який здійснює ведення спільних справ учасників і діє без окремої довіреності, відтак ОСОБА_5 «Пласт» здійснює видобування та реалізацію природного газу на Стрілковому газовому родовищі, який поставляється для забезпечення потреб населення Генічеського району Херсонської області.

Згідно умов пунктів 6.2, 4.4, 4.5 Договору прибуток, що отримується в процесі спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, а саме частка ОСОБА_5 «Пласт» - 60%, частка ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» - 40%.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 31.12.2015 №6 було розподілено прибуток за 2015 рік, частка позивача склала 9 261 672,00 грн., з них 8 886 804,58 грн. були перераховані ОСОБА_5 «Пласт» на рахунок позивача, а 374 867,82 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 31.03.2016 №8 було розподілено прибуток за І квартал 2016 року, частка позивача склала 2 473 459,27 грн., які відповідач позивачу не перерахував і відповідно які позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 30.06.2016 №9 було розподілено прибуток за ІІ квартал 2016 року, частка позивача склала 480 169,64 грн., які відповідач позивачу не перерахував і відповідно які позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

Позивач твердить, що невиплачена позивачу частина прибутку від спільної діяльності на час звернення до господарського суду становить загалом 3 328 496,73 грн., відтак позивач твердить, що невиконання відповідачем підпунктів 3.10.3, 3.10.10 Договору спричинило недоотримання позивачем грошових коштів на зазначену суму, а згідно із пунктом 8.2 Договору за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки, у тому числі втрачену вигоду, в порядку передбаченому чинним законодавством.

Так, позивач твердить, що в порядку ст.ст. 224, 225 ГК України до складу збитків включається зокрема неодержані стороною доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності.

Також позивач твердить, що здійснив витрати на виконання господарських договорів:

1) від 14.07.2015 №106/15, укладеного з ТОВ «НВФ «Гера» щодо виконання робіт по створенню (передачі) науково-технічної продукції: складення уточненого проекту промислової розробки та авторського нагляду за промисловою розробкою Стрілкового газового родовища;

2) від 16.11.2015 №20/2015, укладеного з ДП «Науково-технологічний центр паливно-енергетичних ресурсів НАН України» на виконання робіт з науково-технічної експертизи уточненого проекту промислової розробки Стрілкового газового родовища;

3) від 10.08.2015 №5 про закупівлю послуг, укладеного з ТОВ «Газінжиніринг» щодо виконання науково-дослідної роботи «Передінвестиційні дослідження варіантів використання надлишків природного газу видобутку Стрілкового газового родовища у літній період»;

4) від 03.12.2015 №02/12/15-ГР, укладеного з ТОВ «Укргеоінвест консалтинг» щодо виконання послуг з надання геологічних звітів по родовищах товариства, в тому числі Стрілкового газового родовища;

5) від 09.02.2009 №70 оренди землі, укладеного з Генічеською райдержадміністрацією,

які за своїм характером належать до витрат спільної діяльності, загалом на суму 1 072 026,03 грн.

Відповідно до пункту 7.2, 7.3, 7.7 Договору про спільну діяльність витрати на обслуговування, ремонт та експлуатацію обладнання, витрати на охорону праці, охорону навколишнього середовища, пожежну безпеку, протифонтанну безпеку та інші, а також додаткові витрати, які безпосередньо повязані з виконанням зобовязань по спільній діяльності, покриваються за рахунок спільного майна, а пунктом 5.1 Договору встановлено, що грошові, майнові внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності, складає їх спільну часткову власність.

Позивач твердить, що згідно пункту 3.10.3 Договору про спільну діяльність до обовязків оператора спільної діяльності віднесено виконання рішень Комітету з управління спільною діяльністю. Позивач твердить, що на засіданні Комітету з управління спільною діяльністю (протокол №11 від 21.09.2016) було вирішено відшкодувати вищеперераховані витрати ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» після надання підтверджуючих документів. Позивач направив оператору спільної діяльності первинні документи за вказаними договорами, які підтверджують сплату грошових коштів на загальну суму 1 021 904,23 грн., однак, зазначені витрати позивачу відповідачем відшкодовані не були, у звязку з чим позивач просить суд стягнути їх з відповідача в судовому порядку.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача загалом 4 350 400,96 грн., в тому числі 3 328 496,73 грн. розподіленого але не виплаченого прибутку та 1 021 904,23 грн. відшкодування витрат спільної діяльності.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.01.2017 порушено провадження у справі № 911/203/17, та призначено її до розгляду на 20.02.2017. Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі по тексту ПАТ «НАК «Нафтогаз України»).

17.02.2017 від відповідача ОСОБА_5 «Пласт» надійшов відзив на позовну заяву від 16.02.2017 №42 з доданими документами, у якому відповідач просить суд відмовити ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» в позові повністю.

Заперечення мотивовані тим, що згідно довідки ОСОБА_5 «Пласт» як оператора спільної діяльності про розподіл прибутку між учасниками Договору, фактичну його виплату та заборгованість, яка має місце на 01.01.2017, заборгованість по виплаті розподіленого прибутку Учасникам спільної діяльності за період 2015-2016 роки становить: учаснику-1 ОСОБА_5 «Пласт» - 17 832 571,91 грн., учаснику-2 ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» - 3 001 576,68 грн., що не відповідає сумі, заявленій позивачем у позовній заяві, при цьому Договором про спільну діяльність не встановлено чітких строків як виплати нерозподіленого прибутку, так і сплати внесків сторін у спільну діяльність. Відповідно до затвердженої Програми робіт спільної діяльності внески здійснюються поетапно протягом 2014-2019 років.

Щодо невідшкодування витрат спільної діяльності позивачу, відповідач зазначає, що має місце розбіжність суми витрат так у позовній заяві позивач твердить про 1 021 904,23 грн., а у протоколі засідання Комітету з управління спільною діяльністю №11 від 21.09.2016 вказана сума 1 072 026,03 грн. Крім того, пунктом 5 вказаного протоколу №11 запропоновано ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» надати ОСОБА_5 «Пласт» підтверджуючі документи на відшкодування витрат Сторони-2 згідно виконаних договорів. Однак, станом на день подання відзиву позивач не надав ОСОБА_5 «Пласт» копій договорів від 03.12.2015 №02/12/15-ГР, від 10.08.2015 №5, від 16.11.2015 №20/2015, від 14.07.2015 №106/15, копій актів здавання-приймання виконаних робіт по вищевказаним договорам, доказів оплати (платіжних доручень) вищевказаних робіт.

Вимоги позивача про відшкодування орендної плати за договором оренди землі №70 від 09.02.2009 відповідач вважає безпідставними, оскільки орендарем за вказаним договором є позивач ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», а не Спільна діяльність, заміна сторони у зобовязанні за договором оренди не відбувалась, а Програмою робіт спільної діяльності фінансування по відшкодуванню витрат на оренду землі згідно вказаного договору не передбачено.

Додатково відповідач вказує, що позбавлений можливості здійснювати взяті на себе зобовязання, зокрема і в частині сплати рентної плати, розподілу та виплати учасникам розподіленого прибутку, а також інших витрат, повязаних із виконанням обовязків оператора спільної діяльності, з незалежних від ОСОБА_5 «Пласт» причин. Так ухвалою слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва від 10.10.2016 накладено арешт на природний газ, що зберігається у транспортній системі та газосховищах «Укртрансгаз» та належить Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14. Хоча ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10.11.2016 арешт на природний газ скасовано, але з дня скасування арешту видобутий по договору природний газ передається на зберігання ПАТ «Укртрансгаз» до підземного сховища газу, відтак ОСОБА_5 «Пласт» не має можливості реалізації вуглеводневої сировини, позбавлений можливості отримувати грошові надходження та виконувати взяті на себе обовязки.

17.02.2017 від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог від 16.02.2017 №157/17, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача 13 773 215,25 грн. Заява обґрунтована тим, що підпунктом 252.1.3 пункту 252 Податкового кодексу України встановлено, що платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин під час виконання договорів про спільну діяльність без утворення юридичної особи є уповноважена особа один з учасників договору, на якого згідно з його умовами покладено обовязок нарахування, утримання та внесення податків і зборів до бюджету з єдиного поточного рахунку спільної діяльності.

Позивачу стало відомо про наявність судових спорів між відповідачем як оператором спільної діяльності та Миронівською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, щодо винесених податковим органом відносно ОСОБА_5 «Пласт» як оператора спільної діяльності податкових повідомлень-рішень, якими донараховано до сплати рентну плату та застосовано штрафні санкції:

від 19.04.2016 № НОМЕР_1 на 9 537 811,04 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 6 358 540,69 грн. та 3 179 270,35 грн. штрафних санкцій;

від 22.01.2016 № на 4 778 166,78 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 3 822 533,42 грн. та 955 633,36 грн. штрафних санкцій;

від 26.02.2016 № на 32 347 485,87 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 21 564 990,58 грн. та 10 782 495,29 грн. штрафних санкцій;

від 26.02.2016 № на 7 438 695,14 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 4 959 130,09 грн. та 2 479 565,05 грн. штрафних санкцій;

від 25.03.2016 № НОМЕР_2 на 18 480 188,04 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 12 320 125,36 грн. та 6 160 062,68 грн. штрафних санкцій.

Зазначені податкові зобовязання, визначені наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, на даний час є узгодженими.

Позивач твердить, що питання сплати рентної плати розглядалось на засіданні Комітету з управління спільною діяльністю (протокол №11 від 21.09.2016), рішення якого, за умовами пункту 3.10.3 Договору про спільну діяльність, є обовязковими для виконання оператором. Комітет зобовязав відповідача щоквартально письмово інформувати позивача про стан виконання вимог Миронівської ОДПІ, а у разі надходження податкової вимоги вжити виключних заходів щодо недопущення передачі майна учасників спільної діяльності у податкову заставу. Позивач твердить, що відповідач не надав відповіді на листи позивача (від 12.10.2016, від 19.10.2016), не надав пояснень щодо причин невиконання оператором умов договору та рішення Комітету з управління спільною діяльністю.

Позивач, посилаючись на пункт 59.1 ст. 59, пункт 87.12 статті 87, пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу, твердить, що якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, джерелом погашення такого податкового боргу є майно платників податків, що є учасниками такого договору. Також, посилаючись на пункт 258.2.2 ст. 258 ПК України, позивач твердить про те, що за фактами, які відбуваються протягом шести місяців, шодо невнесення, несвоєчасного внесення платником рентної плати сум податкових зобовязань або невиконання платником податкових зобовязань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, порушує перед відповідним центральним органом виконавчої влади питання зупинення дії відповідного спеціального дозволу.

За таких обставин, оскільки Стрілкове газове родовище є єдиним родовищем, яке знаходиться на підконтрольній Українській владі території, і на видобуток газу на якому у позивача наявний спеціальний дозвіл, анулювання такого спеціального дозволу призведе до припинення видобутку газу на цьому родовищі та повного припинення господарської діяльності позивача, відтак, позивач для збереження свого існування буде змушений сплачувати застосовані податковим органом штрафні санкції.

Відповідно до ст. 1138 ЦК України якщо договір простого товариства пов'язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма зобовязаннями незалежно від підстав їх виникнення.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, відтак позивач твердить, що 40% штрафних санкцій, застосованих податковим органом (всього 23 557 035,73 грн.) а саме в сумі 9 422 814,29 грн. є реальними збитками позивача, завданими невиконанням відповідачем як оператором спільної діяльності обовязків за Договором про спільну діяльність, відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача:

3 328 496,73 грн. розподіленого але не виплаченого прибутку,

1 021 904,23 грн. відшкодування витрат спільної діяльності,

9 422 814,29 грн. реальних збитків (40% штрафних санкцій, застосованих податковим органом), а всього просить стягнути з відповідача 13 773 215,25 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд, приймаючи рішення, розглядає спір у справі в межах предмету позову на підставах, які визначає позивач на власний розсуд згідно частини 1 ст. 12, ст. 20 ЦК України. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Проаналізувавши зміст поданої ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» заяви від 16.02.2017 №157/17 про збільшення позовних вимог, суд зробив висновок про те, що зазначена заява за правовим змістом є заявою про зміну предмету позову. Оскільки заява подана до початку розгляду справи по суті, форма та зміст її узгоджується із статтею 54 ГПК України, до неї додані документи, передбачені ст. 57 названого Кодексу, зокрема докази направлення її копії учасникам провадження та докази доплати судового збору до встановленого законом розміру, суд в судовому засіданні 20.02.2017 оголосив про прийняття зазначеної заяви до розгляду.

20.02.2017 від третьої особи ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надійшли додаткові документи із супровідним листом від 17.02.2017 №14/3-126.

Представником позивача в судовому засіданні 20.02.2017 подано суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову від 17.02.2017 №169/17, в якій заявник просить суд:

- задовольнити заяву про вжиття заходів до забезпечення позову та накласти арешт на природний газ, видобутий за договором про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 (ІПН 288940445), обсягом 5 809,413 тис. куб.м., що знаходиться в підземному сховищі газу за договором на зберігання (закачування, зберігання) природного газу від 20.08.2015 № між ПАТ "Укртрансгаз" національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (код 30019801) та ОСОБА_5 "Пласт" (код 25168700),

- заборонити приватному акціонерному товариству "Пласт" (код 25168700) вчиняти будь-які дії щодо відчуження природного газу обсягом 5 809,413 тис. куб.м., видобутого за договором про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 (ІПН 288940445), що знаходиться в підземному сховищі газу за № між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (код 30019801) та приватним акціонерним товариством "Пласт" (код 25168700).

Представником відповідача в судовому засіданні 20.02.2017 подано клопотання про витребування доказів від 20.02.2017 в порядку ст. 38 ГПК України, яке судом взято до уваги та зазначено, що клопотання підлягає розгляду в процесі з'ясування судом всіх обставин справи.

В судовому засіданні 20.02.2017 розпочато розгляд заяви позивача про забезпечення позову та в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 21.02.2017, про що присутні представники всіх учасників провадження були повідомлені особисто під розпис.

21.02.2017 від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, у яких відповідач твердить, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову ґрунтується на припущеннях щодо потенційної можливості невиконання відповідачем рішення суду та не підтверджена жодними доказами. Крім того відповідач твердить, що відповідач не може здійснити будь-яких дій щодо ухилення від зобовязань та не може реалізувати природний газ, на який позивач просить суд накласти арешт, внаслідок зупинення господарської діяльності відповідача, накладення арештів на майно та кошти відповідача.

Також відповідачем подані додаткові пояснення до відзиву, у яких він твердить, що зазначена в протоколі засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 31.12.2015 №6 сума прибутку по результатам 2015 року (20 789 712,00 грн., частка ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» 9 261 672,00 грн.) становить суму прибутку для оподаткування податком на прибуток, і не є сумою розподіленого прибутку, що належить до виплати позивачу. Саме цим пояснюється розбіжність суми заборгованості по розподіленому та невиплаченому прибутку за даними ОСОБА_5 «Пласт» та сумою, заявленою до стягнення позивачем. Крім того, відповідач твердить, що ані договором про спільну діяльність, ані Протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю не визначено строків перерахування оператором прибутку на користь позивача.

Ухвалою від 21.02.2017 суд задовольнив заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову та наклав арешт на природний газ, видобутий за договором про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 (ІПН 288940445), обсягом 5 809,413. тис. куб.м., що знаходиться в підземному сховищі газу за договором зберігання (закачування, зберігання) природного газу від 20.08.2015 № між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (код 30019801) та приватним акціонерним товариством "Пласт" (код 25168700). Ухвала господарського суду Київської області від 21.02.2017 про вжиття заходів забезпечення позову залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017.

Також ухвалою від 21.02.2017 суд відклав розгляд справи на 14.03.2017.

14.03.2017 від позивача надійшли письмові пояснення від 14.03.2017 №241/17 за результатами ознайомлення з відзивом. Щодо строків виконання зобовязання по перерахуванню позивачу розподіленого прибутку позивач, посилаючись на частину 2 ст. 530 ЦК України, зазначає, що звертався до відповідача з листом від 14.12.2016 №959/16, у якому вимагав виплатити заборгованість. Згідно з повідомленням про вручення зазначений лист був отриманий ОСОБА_5 «Пласт» 20.12.2016, відтак зобовязання мало бути виконано у семиденний строк з дня отримання вимоги, однак відповідь на лист не було надано, заборгованість не було сплачено. Листом від 19.01.2017 №54/17 позивач повторно вимагав сплатити заборгованість по розподіленому прибутку, однак відповіді не отримав.

В судовому засіданні 14.03.2017 розпочато розгляд справи по суті. Присутні представники позивача, відповідача та третьої особи надали свої пояснення по суті позову. В порядку частини третьої ст. 77 ГПК України суд оголосив перерву в судовому засіданні до 20.03.2017 до 09 год. 15 хв., про що присутні представники всіх учасників провадження були повідомлені особисто під розпис.

17.03.2017 позивачем до суду подана заява про збільшення позовних вимог від 16.03.2017 №250/17, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача 13 813 215,25 грн., в тому числі:

3 328 496,73 грн. розподіленого але не виплаченого прибутку,

9 422 814,29 грн. реальних збитків (40% штрафних санкцій, застосованих податковим органом),

1 061 904,23 грн. відшкодування витрат спільної діяльності.

Позивач твердить, що фактично сплатив за договорами:

1) від 14.07.2015 №106/15, укладеним з ТОВ «НВФ «Гера»: платіжним дорученням від 09.09.2015 №46 640 000,00 грн., платіжним дорученням від 10.09.2015 №53 80 000,00 грн.;

2) від 16.11.2015 №20/2015, укладеним з ДП «Науково-технологічний центр паливно-енергетичних ресурсів НАН України»: платіжним дорученням від 25.11.2015 №12 40 000,00 грн.;

3) від 10.08.2015 №5, укладеним з ТОВ «Газінжиніринг»: платіжним дорученням від 08.08.2015 №13 49 904,23 грн.;

4) від 03.12.2015 №02/12/15-ГР, укладеним ТОВ «Укргеоінвест консалтинг»: платіжним дорученням від 24.12.2015 №19 167 000, 00 грн.;

5) від 09.02.2009 №70 оренди землі, укладеним з Генічеською райдержадміністрацією: платіжним дорученням від 09.09.2015 №47 85 000,00 грн.

Таким чином витрати спільної діяльності, які підлягали компенсації позивачу відповідачем на підставі протоколу засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 21.09.2016 №11 після надання підтверджуючих документів, становлять суму 1 061 904,23 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

Також 17.03.2017 від позивача надійшли письмові пояснення від 17.03.2017 №255/17, у яких позивач додатково зазначає, що згідно із протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 31.12.2015 №6 був розподілений прибуток за 2015 рік, згідно якого частка ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» склала 9 261 672,00 грн. Згідно із Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ внесено зміни до Податкового кодексу України в частині оподаткування податком на прибуток підприємств. Зокрема починаючи з 1 січня 2015 року Кодекс не встановлює особливий порядок оподаткування спільної діяльності, тобто з 01.01.2015 договори про спільну діяльність не є окремими платниками податку на прибуток. Прибуток, одержаний учасниками в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно. Після розподілу прибутку кожний учасник, виходячи з належної йому суми прибутку, окремо вираховує та сплачує податок на прибуток підприємства, відтак твердження відповідача про те, що у відповідному протоколі зазначена сума прибутку, що належить до оподаткування податком на прибуток, а відповідно частка ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» є меншою, не відповідає дійсності.

Також позивач твердить, що відповідач не перераховує за належністю розподілений прибуток, не відшкодовує витрати спільної діяльності, не сплачує рентну плату за користування надрами, що свідчить про спрямування відповідачем отриманих коштів на цілі, не повязані з виконанням обовязків оператора спільної діяльності.

В судовому засіданні представником відповідача подано клопотання про продовження строку розгляду спору у справі №911/203/17.

Також в судовому засіданні 20.03.2017 представником ПАТ «НАК «Нафтогаз України» подано письмові пояснення від 20.03.2017 №14/3-232, у яких третя особа позов підтримує та просить суд задовольнити його в повному обсязі.

В судовому засіданні 20.03.2017 суд в порядку ст. 69 ГПК України продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, зазначив, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від 16.03.2017 № 250/17 ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» про стягнення з відповідача ОСОБА_5 «Пласт» 13 813 215,25 грн. згідно Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, та відклав розгляд справи на 03.04.2017.

27.03.2017 від відповідача надійшли письмові пояснення (доповнення) до відзиву на позовну заяву від 23.03.2017 №98, у яких відповідач зазначає про те, що для застосування до відповідача такої міри відповідальності як збитки, необхідним є доведення на підставі належних доказів повного складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправна поведінка боржника, яка виявляється у невиконанні або неналежному виконанні зобовязання; 2) наявність збитків, 3) причинний звязок між протиправною поведінкою та наявністю збитків; 4) вина боржника.

Відповідач твердить, що, визначаючи заявлені до стягнення суми як збитки і посилаючись на ст. 22 ЦК України, позивач не надав доказів наявності збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо). Розрахунок позовних вимог в матеріалах справи також відсутній.

Заявлені до стягнення суми нерозподіленого прибутку не відповідають сумі заборгованості ОСОБА_5 «Пласт» станом на 31.12.2016 згідно наданої довідки.

Відповідач твердить, що визначаючи розмір невиплаченого прибутку, позивач не врахував збитки спільної діяльності в сумі 2 364 500,00 грн. що виникли по результатам діяльності в 2014 році у звязку із відсутністю реалізації продукції. Ця сума була врахована по результатам спільної діяльності шляхом зменшення суми прибутку в балансі за 2015 рік.

Твердження позивача про те, що заборгованість по розподіленому прибутку за 2015 та І та ІІ квартали 2016 років мала бути сплачена на підставі пунктів 3.10.3 та 3.10.10 Договору про спільну діяльність та на підставі протоколів засідань Комітету з управління спільною діяльністю №6 від 31.12.2015, №8 від 31.03.2016 та №9 від 30.06.2016 відповідач вважає безпідставними, оскільки ані наведені положення Договору, ані вказані протоколи не містять визначення термінів сплати.

Відповідач твердить про відсутність обовязку відшкодовувати позивачу витрати спільної діяльності, оскільки протоколом №11 було зобовязано позивача надати оператору підтверджуючі документи, які позивачем відповідачу не були надані. Крім того, фінансування оренди землі згідно Програми робіт на 2014-2019 роки не було передбачено. Бюджет спільної діяльності на 2016 рік на засіданні Комітету з управління спільною діяльністю (протокол №12 від 21.09.2016) затверджений не був, оскільки за нього не проголосувало більшість присутніх членів комітету. Оскільки витрати позивача по договорам, укладеним з третіми особами, не затверджені бюджетом на 2016 рік, вони, відповідно до пункту 7.7 Договору, відносяться до додаткових витрат, які, у разі виникнення потреби, покриваються за рахунок спільного майна, а у випадку недостатності спільного майна учасників, бракуючі суми покриваються учасниками пропорційно внесеним в спільну діяльність часткам.

Щодо заявлених до стягнення 9 422 814,29 грн. збитків (40% штрафних санкцій, застосованих Миронівською ОДПІ), відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження здійснення ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» фактичних витрат по погашенню цих збитків. Оскільки податковий борг до державного бюджету з рентної плати за користування надрами покладено на ОСОБА_5 «Пласт» як оператора спільної діяльності, повна сума штрафних санкцій відноситься на останнього, а ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» в якості боржника не фігурує ні в рішеннях адміністративних судів, ні у відповідних повідомленнях чи вимогах Державної фіскальної служби України.

31.03.2017 від позивача надійшло клопотання від 20.03.2017 3260/17 про зупинення провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що господарським судом Київської області прийнято до розгляду позовну заяву заступника Генеральної прокуратури України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ОСОБА_7 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідачів ОСОБА_7 акціонерного товариства Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз та Приватного акціонерного товариства Пласт про визнання Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14 недійсним, порушено провадження у справі № 911/639/17 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою від 03.04.2017 провадження у справі зупинено до завершення розгляду справи господарського суду Київської області № 911/639/17 та набрання остаточним рішенням по цій справі законної сили.

06.04.2017 від прокуратури Київської області (далі по тексту прокуратура, прокурор) отримано повідомлення від 31.03.2017 №05/2-559 вих 17 про те, що з метою представництва інтересів держави відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою Київської області прийнято рішення про вступ прокурора у розгляд вказаної справи.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017 позов заступника Генеральної прокуратури України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено. Визнано недійсним Договір про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, укладений між публічним акціонерним товариством Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз та Приватним акціонерним товариством Пласт.

Ухвалою від 31.07.2017 провадження у справі поновлено та призначено її розгляд на 22.08.2017.

22.08.2017 від прокуратури Київської області надійшли пояснення від 21.08.2017 №05/2-1428, щодо підстав представництва прокуратурою інтересів держави у даній справі. Зокрема прокурор зазначає, що згідно із ч.1 ст. 5 Закону України «Про управління обєктами державної власності» Кабінет Міністрів України є субєктом управління, що визначає обєкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також обєкти управління державної власності, повноваження управління якими передаються іншим субєктам управління, визначеним цим Законом. Постановою КМУ від 22.09.2016 №675 передбачено, що управління 100% акцій держави ПАТ «НАК «Нафтогаз України» здійснює Кабінет Міністрів України. Згідно із п 4.1 Статуту, ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», одноосібним акціонером останнього є ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до постанови КМУ від 03.11.2010 №99 до обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, належать субєкти господарювання державного сектору економіки, які відповідають одному або кільком критеріям: підприємства, що здійснюють геологічне вивчення і розробку нафтогазоносних надр з метою пошуку та розвідки родовищ нафти і газу, видобутку нафти і газу або їх зберігання, повернення (захоронення) супутніх і стічних вод, інших відходів, що видобуваються в процесі розвідки і розробки родовищ нафти і газу. Згідно із постановою КМУ від 04.03.2015 №83 ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» внесене до переліку обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави у сфері паливно-енергетичного комплексу.

Згідно з листом ДФС України від 28.12.2016 №28349/6/99-12-03-04-15 податковий борг до державного бюджету з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу платника податків за Договором №272 від 05.03.2014 станом на 29.12.2016 складає 48 731 406,42 грн. Згідно із судовими рішеннями у справах №810/857/16, №810/1677/16, №810/1880/16. №810/1803/16 загальна сума, що підлягає сплаті платником податків становить 72 582 771,20 грн., в тому числі сума штрафних санкцій 23 557 035,73 грн. при цьому за змістом ст.ст. 59, 87 та 95 Податкового кодексу України податковий орган має право звернути стягнення на майно платників податків, що є учасниками спільної діяльності. Відтак, прокурор твердить, що в результаті свідомого накопичення податкового боргу ОСОБА_5 «Пласт» податкові органи отримали правові підстави для накладення стягнення на майно підприємства державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Крім того, в силу пункту 258.2.2 ст. 258 Податкового кодексу України за фактами, які відбуваються протягом шести місяців, щодо невнесення, несвоєчасного внесення платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, порушує перед відповідним центральним органом виконавчої влади питання зупинення дії відповідного спеціального дозволу. За змістом п.п 22, 25 Постанови КМУ від 30.05.2011 №615 після зупинення дії спеціального дозволу та у разі не усунення порушень (несплати податкового боргу) Держгеонадра вирішує питання про анулювання дії спеціального дозволу. Таким чином прокурор твердить, що діяльність ОСОБА_5 «Пласт» як оператора спільної діяльності може мати наслідком зупинення дії та анулювання дозволу на користування надрами Стрілкового газового родовища, власником якого є ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

22.08.2017 від позивача надійшли додаткові документи із клопотанням від 22.08.2017 №811/17 про залучення доказів, зокрема були надані копії листів ДФС України щодо податкового боргу спільної діяльності станом на 17.02.2017 та на 01.03.2017.

В судовому засіданні 22.08.2017 представником відповідача заявлено усне клопотання про припинення провадження у справі за відсутністю предмету спору, в звязку із тим, що рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі № 911/639/17, яке набрало законної сили, визнано недійсним Договір про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, укладений між ПАТ ДАТ Чорноморнафтогаз та ОСОБА_5 Пласт.

В судовому засіданні 22.08.2017 судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі № 911/203/17, оскільки предмет спору про стягнення з відповідача на користь позивача 13 813 215,25 грн. збитків, не припинив існувати з прийняттям рішення господарським судом у справі № 911/639/17 про визнання недійсним договору про спільну діяльність. Ухвалою від 22.08.2017 розгляд справи було відкладено та вдруге зобовязано сторін подати суду копії податкових-повідомлень-рішень, які заявлені позивачем в якості підстав поданого позову в частині стягнення 9 422 814,29 грн. збитків (40% штрафних санкцій, застосованих Миронівською ОДПІ).

19.09.2017 від відповідача надійшло додаткове обґрунтування заперечень, у яких відповідач звертає увагу суду на те, що рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі № 911/639/17 договір про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 визнано недійсним. За змістом ст. 16 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція, або у разі її неможливості відшкодування вартості того, що одержано (частина 1), відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди (частина 2). Згідно із частиною 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення. Відповідно до частини 3 ст. 207 ГК України господарське зобовязання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

Відтак відповідач вважає, що вимоги про стягнення з відповідача збитків, у звязку із неналежним виконанням відповідачем обовязків щодо виплати розподіленого прибутку, не можуть бути задоволені судом в силу недійсності зобовязань, які позивач вважає порушеними.

Також безпідставним та необґрунтованим відповідач вважає вимоги позивача про стягнення з нього некомпенсованих витрат позивача в сумі 1 021 904,23 грн., з огляду на те, що на засіданні Комітету з управління спільною діяльністю (протокол від 21.09.2016 №12) вирішено компенсувати зазначені витрати позивача після надання підтверджуючих документів за рахунок спільної діяльності, а не за рахунок відповідача, частка якого у спільній діяльності становить 60%.

Також відповідач зазначає, що право на відшкодування цих витрат позивач набув на підставі договору про спільну діяльність, визнаного судом недійсним, відтак зазначені вимоги не можуть бути задоволені.

Щодо заявленої до стягнення позивачем суми збитків в розмірі 9 422 814,29 грн. як частки ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» (40%) у донарахованих спільній діяльності штрафних санкціях, відповідач також просить суд відмовити, стверджуючи, що ним оскаржено вищенаведені податкові повідомлення-рішення в адміністративних справах №810/857/16, №810/1677/16, №810/1880/16 та №810/1803/16.

Крім того, згідно із статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначено відповідно до законодавства, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною, матеріальна компенсації моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Дані штрафні санкції застосовані Миронівською ОДПІ до Договору про спільну діяльність в особі уповноваженої особи ОСОБА_5 «Пласт» та на сьогоднішній день оскаржені ним до суду, доказів сплати даних штрафних санкцій позивачем не подано, як і не подано доказів, що ці витрати для позивача є невідворотними.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідною умовою є доведення на підставі належних доказів всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини.

Відповідач твердить, що позивачем повного складу цивільного правопорушення в обґрунтування вимог про стягнення 9 422 814,29 грн. збитків не доведено.

19.09.2017 від позивача до суду надійшли письмові пояснення від 18.09.2017 №886/17 щодо доповнення позову новими обставинами та зміни посилання на норми матеріального права. У вказаних поясненнях позивач твердить про те, що доповнення позову новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права не вважаються змінами підстав позову.

Так, у звязку із визнанням рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі №911/639/17 недійсним Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 позивач твердить, що є одноосібним користувачем надр Стрілкового газового родовища на підставі належного йому спеціального дозволу на користування надрами та відповідно є єдиним власником всього видобутого на родовищі газу, а ОСОБА_5 «Пласт» без належних підстав отримав кошти від продажу газу, видобутого на Стрілковому газовому родовищі.

Згідно з протоколами засідання Комітету з управління спільною діяльністю був розподілений прибуток за 2015 рік, І та ІІ квартали 2016 року, невиплачена частка позивача в розмірі 3 328 496,73 грн. є власністю позивача, після розподілу прибутку спільної діяльності обліковується в бухгалтерській звітності як прибуток.

Позивач твердить, що заявлена до стягнення з відповідача частина розподіленого але не виплаченого прибутку в сумі 3 328 496,73 грн. безпідставно утримується відповідачем та має бути стягнута з відповідача на користь позивача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо вимог про стягнення 9 422 814,29 грн. (40% штрафних санкцій, застосованих Миронівською ОДПІ до ОСОБА_5 «Пласт» як оператора спільної діяльності), позивач зазначає, що відповідно до пункту 87.12 ст. 12 Податкового кодексу України джерелом погашення податкового боргу договорів про спільну діяльність є майно платників податків, що є учасниками такого договору. Відповідно до пункту 67.4 ст. 67 Податкового кодексу України договори про спільну діяльність знімаються з обліку у контролюючих органах після їх припинення, розірвання, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, визнання їх недійсними в судовому порядку. Пунктом 11.24 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Мінфіну від 09.12.2011 №1588 передбачено, що договори про спільну діяльність знімаються з обліку за умови відсутності грошових зобовязань та податкового боргу або після їх погашення, відтак визнання недійсним Договору про спільну діяльність не звільняє його учасників від податкових зобовязань та штрафних санкцій.

Згідно пункту 7.6 Договору про спільну діяльність у випадку недостатності спільного майна для покриття витрат та збитків, що виникли в результаті спільної діяльності, покриття здійснюється сторонами пропорційно їхнім часткам.

У звязку з викладеним, та з тим, що матеріали справи містять достатньо доказів неспроможності ОСОБА_5 «Пласт» погасити податкові зобовязання за вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач твердить, що застосовані податковим органом штрафні санкції є витратими позивача, який той мусить зробити для збереження дії спеціального дозволу на користування надрами Стрілкового газового родовища, яке після окупації території Автономної республіки Крим залишилось єдиним родовищем, на якому можливо провадження статутної діяльності позивачем.

До письмових пояснень додані копії витребуваних судом податкових повідомлень-рішень, адресованих платнику податків Договір про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 уповноважена особа ОСОБА_5 Пласт:

від 19.04.2016 № НОМЕР_1 на 9 537 811,04 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 6 358 540,69 грн. та 3 179 270,35 грн. штрафних санкцій;

від 22.01.2016 № на 4 778 166,78 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 3 822 533,42 грн. та 955 633,36 грн. штрафних санкцій;

від 26.02.2016 № на 32 347 485,87 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 21 564 990,58 грн. та 10 782 495,29 грн. штрафних санкцій;

від 26.02.2016 № на 7 438 695,14 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 4 959 130,09 грн. та 2 479 565,05 грн. штрафних санкцій;

від 25.03.2016 № НОМЕР_2 на 18 480 188,04 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 12 320 125,36 грн. та 6 160 062,68 грн. штрафних санкцій.

19.09.2017 до господарського суду від позивача також надійшла заява від 18.09.2017 № 885/17 про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 Пласт заборгованість в розмірі 12 751 311,02 грн. згідно Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14. Заява обґрунтована тим, що у звязку із визнанням в судовому порядку недійсним Договору про спільну діяльність, відпали праві підстави для заявлених позовних вимог в частині відшкодування витрат спільної діяльності в сумі 1 061 904,23 грн. Зазначені витрати позивачем здійснювались з метою обслуговування, утримання, ремонту, експлуатації, розвитку Стрілкового газового родовища, виробничі обєкти якого є власністю позивача, також позивач є власником спеціального дозволу на користування надрами Стрілкового газового родовища. У звязку із встановленою судом нікчемністю Договору про спільну діяльність, весь видобутий газ є власністю ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», а вчинення витрат на утримання та розвиток Стрілкового газового родовища є обовязком позивача, відтак відсутні підстави для відшкодування таких витрат відповідачем.

Ухвалою від 19.09.2017 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, зазначив, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від 18.09.2017 № 885/17 ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» про стягнення з відповідача ОСОБА_5 «Пласт» 12 751 311,02 грн. та оголосив перерву до 03.10.2017 до 11 год. 30 хв.

03.10.2017 від відповідача надійшло додаткове обґрунтування заперечень відповідача, у яких відповідач твердить, що подані позивачем письмові пояснення щодо доповнення позову новими обставинами та зміни посилання на норми матеріального права від 18.09.2017 №886/17 є по суті заявою про зміну підстав позову, яка подана після початку розгляду справи по суті. Оскільки в силу ст. 22 ГПК України позивач вправі подати заяву про зміну предмету або підстав позову лише до початку розгляду справи по суті, суд повинен прийняти рішення, виходячи з первісно заявлених підстав позову, а оскільки Договір про спільну діяльність, на підставі якого було подано позов, визнано судом недійсним, у задоволенні позову з первісних підстав має бути відмовлено.

Крім того відповідач зазначає про те, що в силу статті 236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення, а в силу статті 207 ГК України господарське зобовязання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення, незалежно від того, чи є про це застереження в судовому рішенні (пункт 2.7 Постанови Пленнуму ВГСУ від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Позивач як користувач надр має право розпоряджатися вже видобутими корисними копалинами. Очевидно, що для того, щоб газ, як корисна копалина, став товаром та міг бути реалізований, сторонами спільної діяльності було необхідно прикласти певних зусиль та витрат, повернути вже видобутий газ у родовище неможливо, відтак помилковим є висновок позивача про те, що весь видобутий сторонами на Стрілковому родовищі газ є власністю позивача.

Щодо заявлених до стягнення 40% штрафних санкцій в сумі 9 422 814,29 грн., відповідач твердить про те, що позивач не навів, в чому саме полягає його порушене право в контексті зобовязань по відшкодуванню державі 40% від суми застосованих податковим органом штрафних санкцій. Відповідач твердить, що позивачем не доведено складових, які є підставою для застосування до ОСОБА_5 «Пласт» такої міри відповідальності як відшкодування збитків: наявності заподіяної шкоди (оскільки не подано доказів понесення позивачем фактичних витрат), причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та наявністю збитків у позивача.

Не доведено також вини відповідача, оскільки відповідач належним чином та у встановлені строки подавав до контролюючих органів декларації по рентній платі за користування надрами, застосовуючи ставку 11%, що підтверджується зокрема рішеннями в адміністративних справах №810/857/16, №810/1677/16, №810/1880/16, №810/1803/16.

Крім того, ОСОБА_5 «Пласт» подано заяви про перегляд за нововиявленими обставинами а рішення судів, які підтвердили позицію Миронівської ОДПІ про необхідність застосування ставки 70%, тобто відповідач вживав та вживає всіх залежних від нього заходів для належної сплати податкових зобовязань та скасування застосованих штрафних санкцій.

В судовому засіданні 03.10.2017 представником позивача подано клопотання про залучення до матеріалів справи копії постанови ВСУ від 19.10.2016 у справі №18/122-12/2, прийнятої з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

В судовому засіданні 03.10.2017 представники учасників провадження надали свої пояснення по суті спору у справі.

Розглянувши позов ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», м. Київ, до ОСОБА_5 «Пласт», м. Миронівка Київської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ «НАК «Нафтогаз України», м. Київ, за участю прокуратури Київської області, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

05.03.2014 між ОСОБА_5 «Пласт» (Сторона-1) та ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» (Сторона-2) було укладено Договір про спільну діяльність №272-14 (далі Договір), відповідно до якого сторони зобовязалися спільно діяти без створення юридичної особи шляхом обєднання своїх вкладів та зусиль в сфері видобутку, постачання і транспортування нафти, газу і газового конденсату для досягнення спільних господарських цілей, зокрема видобутку та реалізації газу та газового конденсату та отримання прибутку.

Договір про спільну діяльність №272-14 від 05.03.2014 (податковий номер 288940445) взятий на облік як платник податків у Миронівській ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області 07.03.2014 за №749.

Згідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.ст. 1132, 1133 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що для досягнення цілей, що є предметом цього договору, Учасники роблять внески в Спільну діяльність в формі грошей, майна, прав користування майном, професійних і інших знань, навичок і умінь, а також ділової репутації та ділових звязків.

Відповідно до пункту 4.2 Договору Сторона-1 вносить у спільну діяльність грошовий внесок 71 640 000,00 грн. Згідно з пунктом 4.3 Договору Сторона-2 вносить у спільну діяльність право користування обєктами Архангельського газового родовища, а також право користування обєктами Стрілкового газового родовища.

Відповідно до частини 1 ст. 1135 ЦК України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства.

Як встановлено умовами Договору у розділі «Визначення основних термінів» та у пункті 3.9, учасником, який здійснює ведення спільних справ учасників Спільної діяльності оператором є ОСОБА_5 «Пласт», який діє в рамках Договору без окремої довіреності.

Обовязки оператора визначені пунктом 3.10 Договору, до яких належать: організація та виконання Програми спільної діяльності (3.10.1); видобуток та реалізація вуглеводневої сировини (3.10.6), ведення бухгалтерського та податкового обліку Спільної діяльності, складення та подання обовязкової звітності (3.10.8); сплата в повному обсязі податків і зборів (обовязкових платежів) (3.10.9); визначення фінансових результатів Спільної діяльності та виплата Сторонам належної їм частини прибутку (3.10.10).

Відповідно до розділу «Визначення основних термінів» та пункту 3.8 Договору для прийняття рішень з визначених у Договорі питань учасниками створюється орган управління Комітет з управління. Комітет з управління та сторона, яка не є оператором, мають право контролювати ведення фінансового та податкового обліку як самостійно, так і шляхом призначення незалежної аудиторської перевірки. Виконання рішень Комітету з управління є обовязком оператора (пункт 3.10.3).

Відповідно до частини 2 ст. 1138 ЦК України якщо договір простого товариства пов'язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов'язаннями незалежно від підстав їх виникнення.

Згідно пунктів 7.1, 7.4, 7.6 Договору спільні витрати та збитки сторін покриваються за рахунок спільного майна Сторін, отриманого в результаті спільної діяльності. Спільна діяльність несе усі витрати повязані із сплатою ресурсних платежів. У випадку недостатності спільного майна для покриття витрат та збитків, що виникли в результаті спільної діяльності, це покриття здійснюється сторонами пропорційно їхнім часткам.

Частиною 1 ст. 1139 ЦК України визначено, що прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Відповідно до пункту 6.2 Договору прибуток, що отримується сторонами Спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним у пп.4.4, 4.5 Договору, а саме частка Сторони-1 складає 60%, частка Сторони-2 складає 40%. Рішення щодо розподілу прибутку та покриття збитків від спільної діяльності згідно з п.3.6.3 Договору приймає Комітет з управління спільною діяльністю.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 31.12.2015 №6 (том 1 арк. 86) було розподілено прибуток Спільної діяльності за 2015 рік, частка ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» (40%) склала 9 261,672 тис. грн. позивач твердить, що відповідачем було перераховано позивачу розподіленого прибутку за 2015 рік 8 886 804,58 грн., а 374 867,82 грн. відповідачем не сплачені.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 31.03.2016 №8 (том 1 арк. 87) було розподілено прибуток Спільної діяльності за І квартал 2016 року, частка ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» (40%) склала 2 473 459,27 грн. Позивач твердить, що відповідачем зазначені кошти розподіленого прибутку позивачу не сплачені.

Згідно з протоколом засідання Комітету з управління спільною діяльністю від 30.06.2016 №9 (том 1 арк. 88) було розподілено прибуток Спільної діяльності за ІІ квартал 2016 року, частка ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» (40%) склала 480 169,64 грн. Позивач твердить, що відповідачем зазначені кошти розподіленого прибутку позивачу не сплачені.

Відтак розмір розподіленого та не виплаченого відповідачем прибутку позивача за заявлений період загалом становить 3 328 496,73 грн.

Посилання відповідача на те, що ані Договором, ані вищевказаними протоколами не визначено строку сплати часток розподіленого прибутку, відтак відсутній факт прострочення виплати, судом відхиляється.

Так, відповідно до частини 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Листом від 14.12.2016 №959/16 позивач вимагав у відповідача виплати заборгованості по розподіленому прибутку та погашення інших зобовязань (том 1 аркуші 58-66). Зазначений лист був отриманий відповідачем 20.12.2016, про що свідчить залучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.12.2016 та фіскальний чек від 14.12.2016 №3312. Позивач твердить, що повторно звертався до відповідача з вимогою про сплату частини розподіленого прибутку листом від 19.01.2017 №54/17 (том 2 аркуш 82), але відповіді не отримав.

Клопотання відповідача про витребування доказів від 20.02.2017, у якому відповідач просив суд витребувати у позивача докази повноважень осіб, які брали участь у засіданнях Комітету з управління спільною діяльністю (протоколи №6, №8, №9) судом відхиляється. Так, відповідач у запереченнях проти вимог про виплату розподіленого прибутку на неповноважність Комітету з управління спільною діяльністю не посилається. Протоколи №6 від 31.12.2015, №8 від 31.03.2016 та №9 від 30.06.2016 підписані з боку відповідача та рішення, викладені в них, відповідачем не оскаржені. Відтак, дослідження обсягу повноважень осіб, які з боку позивача брали участь у засіданнях Комітету з управління спільною діяльністю, виходить за межі предмету спору. Відповідно до частини третьої ст. 38 ГПК України у разі задоволення клопотання суд витребовує необхідні докази.

Також судом відмовлено у клопотанні про витребування доказів в частині витребування у позивача виписки по особовому рахунку ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» за період 2015 рік червень 2016 з метою зясування дійсної суми розподіленого прибутку, перерахованої відповідачем позивачу. По-перше, позивачем суду подано картку рахунку по контрагенту Договір про спільну діяльність 272-14 за період січень 2015 березень 2017, з якої вбачається заборгованість в розмірі 3 328 496,73 грн. (том 3 аркуш 95).

По-друге, відповідачем не наведено обставин, які б перешкоджали йому надати суду докази оплат самостійно. Враховуючи положення ст. 33 ГПК України, згідно з якими кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, обовязок доведення факту того, що було сплачено коштів більше, ніж доводить суду позивач, закон покладає на відповідача. Також суд бере до уваги подану відповідачем довідку від 14.02.2017 №46 щодо нарахування та виплати прибутку, та додані до неї копії банківських виписок (том 2 аркуші 186-198), дані яких узгоджуються з поданою позивачем карткою рахунку.

Також судом відмовлено у клопотанні відповідача про витребування доказів в частині витребування доказів направлення або вручення відповідачу листа 03.10.2016 №742/16, з вимогою про відшкодування витрат спільної діяльності та підтверджуючими документами. По-перше, 20.02.2017 позивачем долучено до матеріалів справи копію рекомендованого повідомлення про вручення листа від 03.10.2016 №742/16 відповідачу(том 3 аркуш 34) та оригінал для огляду в судовому засіданні, та скріншоти про направлення зазначеного листа відповідачу додатково на електронну адресу, відтак повторне витребування доказів направлення листа від 03.10.2016 №742/16 не було необхідним. По-друге, станом на день розгляду справи та прийняття рішення відшкодування витрат спільної діяльності в сумі 1 061 904,23 грн. не є предметом розгляду справи.

Посилання відповідача на те, що позивачем не вірно визначено суму розподіленого прибутку, що належить до перерахування позивачу, оскільки протоколами визначену суму прибутку для цілей оподаткування податком на прибуток, судом відхиляється.

Листом ГУ ДФС України у м. Києві від 21.09.2015 №1544/10/26-15-15-03-11 розяснено, що Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» внесені зміни до Податкового Кодексу України в частині оподаткування податком на прибуток підприємств. Зокрема, починаючи з 1 січня 2015 року Кодекс не встановлює особливий порядок оподаткування спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, тобто, починаючи з 01.01.2015 договори про спільну діяльність не є окремими платниками податку на прибуток підприємства.

Прибуток, одержаний учасниками в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно.

Таким чином, база оподаткування податком на прибуток учасників договору про спільну діяльність визначається відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних показників при визначенні фінансового результату до оподаткування у кожного учасника спільної діяльності окремо.

Таким чином, після розподілу прибутку кожен учасник, виходячи з належної йому суми прибутку, окремо вираховує та сплачує податок на прибуток підприємства.

Відтак, сума розподіленого та не виплаченого відповідачем позивачу прибутку за період 2015 рік, І ІІ квартали 2016 року, строк виплати якої настав, становить 3 328 496,73 грн.

Позивач у позовній заяві зазначену суму вірно визначив як збитки упущену вигоду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Серед іншого, збитками зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Виходячи з системного аналізу правових норм, збитки як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають у кредитора як невідворотний результат порушення боржником свого зобовязання або закону. Таким чином, необхідною умовою стягнення збитків є по-перше, наявність протиправного діяння (дії чи бездіяльності), наявність збитків (документально доведеного їх розміру) та наявність причинного звязку між збитками і їх розміром, що виникли у кредитора, та протиправним діянням, де збитки є наслідком, а протиправна поведінка боржника причиною.

Суд зазначає, що у даному випадку позивачем на підставі належних доказів доведено наявність усіх складових цивільного правопорушення.

Разом із тим, рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі № 911/639/17, яке набрало законної сили, задоволено позов заступника Генеральної прокуратури України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та визнано недійсним Договір про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-14, укладений між публічним акціонерним товариством Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз та Приватним акціонерним товариством Пласт.

У звязку з викладеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача, які ґрунтуються на зобовязанні, визнаному судом недійсним.

Зазначені посилання судом відхиляються.

У постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 18/122-12/2|3-826гс16, яка в силу положень ст. 111-28 ГПК України є обовязковою для застосування для всіх судів України, зазначено, що відповідно до ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними ст. 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 236 ЦК визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

За змістом положень ст. 207 ГК господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Правові наслідки недійсності правочину та наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним визначено ст. 216 ЦК та ст. 208 ГК відповідно. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов'язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов'язки передбачалися на майбутнє. Тобто визнання недійсним договору та визнання недійсним зобов'язання не є тотожними поняттями, оскільки в силу прямої вказівки закону договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобов'язання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору.

Правові наслідки недійсності правочину та господарського зобов'язання регулюються спеціальними правовими нормами, ст. 216 ЦК і ст. 208 ГК відповідно, а тому до таких правовідносин загальні норми про виконання зобов'язання та про відповідальність за його порушення не застосовуються.

Суд звертає увагу на те, що заявлена до стягнення з відповідача сума розподіленого та не виплаченого прибутку 3 328 496,73 грн. не є результатом виконання позивачем та відповідачем взаємних зобовязань як кредитором та боржником в силу ст. 509 ЦК України, а є результатом діяльності з видобутку та реалізації газу на Стрілковому газовому родовищі, право користування обєктами якого невідємно належить позивачу як власнику спеціального дозволу на користування надрами, отриманого в Державній службі геології та надр України на Стрілкове газове родовище від 24.12.1999 №2093 (том 1 аркуш 35), і яке було внеском ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» у спільну діяльність (пункт 4.3 Договору про спільну діяльність).

Відповідно до частини 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відтак сума отриманого, розподіленого та невиплаченого прибутку в сумі 3 328 496,73 грн. є збитками та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу частини 2 ст. 216 ЦК України.

Позивач у письмових поясненнях від 18.09.2017 №886/17 щодо доповнення позову новими обставинами та зміни посилання на норми матеріального права твердить, що за відсутністю Договору про спільну діяльність весь газ, видобутий на Стрілковому газовому родовищі, належить ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» та просить вищезазначену суму стягнути з відповідача в порядку ст.ст.1212, 1213 ЦК України як безпідставно отримані та утримувані кошти.

Відповідач твердить, що зазначені посилання є заявою про зміну підстав позову, яка всупереч вимогам ст. 22 ГПК України подана після початку розгляду справи по суті і не може бути прийнята судом до розгляду.

Зазначені твердження відповідача судом відхиляються. Відповідно до позиції, викладеної у пункті 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Разом із тим, судом відхиляється і посилання відповідача на ст. 1212 та ст. 1213 ЦК України, оскільки згідно позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014р. у справі № 6-122цс14 та від 22.01.2013р. у справі № 5006/18/12/2013/3-69г12, зазначено, що відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Відтак у даному випадку до відносин сторін підлягає застосуванню саме частина 2 ст. 216 ЦК України, яка визначає наслідки недійсності правочину.

Також судом відхиляється твердження відповідача у додаткових поясненнях, поданих суду 03.10.2017, про те, що позивач як користувач надр має право розпоряджатися вже видобутими корисними копалинами. Очевидно, що для того, щоб газ, як корисна копалина, став товаром та міг бути реалізований, сторонами спільної діяльності було необхідно прикласти певних зусиль та витрат, повернути вже видобутий газ у родовище неможливо, відтак помилковим є висновок позивача про те, що весь видобутий сторонами на Стрілковому родовищі газ є власністю позивача.

Так, предметом даної позовної вимоги є не видобутий на Стрілковому газовому родовищі природний газ, а прибуток від його видобутку та реалізації, який за правовим змістом є позитивною різницею між отриманим доходом та витратами на його отримання, а його стягнення є відшкодуванням збитків, а не поверненням отриманого за недійсним правочином. Без договору про спільну діяльність весь прибуток від видобутку та реалізації природного газу на Стрілковому газовому родовищі у спірний період належав би позивачу.

Пунктом 9.1 Договору було визначено, що він діє 10 років, а пунктом 9.5 що договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до договору. Відповідно до частини 2 ст. 1142 ЦК України учасник договору простого товариства, укладеного на визначений строк, має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору.

Відповідач звертався до позивача із повідомленням від 23.01.2017 №14 про відмову від подальшої участі у Договорі про спільну діяльність №272-14 від 05.03.2014, до якого було додано проект додаткової угоди про розірвання договору (том 2 аркуш 136-139).

Дана додаткова угода сторонами укладена не була, відтак сторонами не було досягнуто домовленості про розірвання Договору.

Судом встановлено, що Миронівською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області винесено податкові повідомлення-рішення (том 43 аркуші справи 140-148) відносно платника податків Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 (податковий номер 288940445), уповноважена особа ОСОБА_5 «Пласт», а саме:

від 19.04.2016 № НОМЕР_1 на 9 537 811,04 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 6 358 540,69 грн. та 3 179 270,35 грн. штрафних санкцій;

від 22.01.2016 № на 4 778 166,78 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 3 822 533,42 грн. та 955 633,36 грн. штрафних санкцій;

від 26.02.2016 № на 32 347 485,87 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 21 564 990,58 грн. та 10 782 495,29 грн. штрафних санкцій;

від 26.02.2016 № на 7 438 695,14 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 4 959 130,09 грн. та 2 479 565,05 грн. штрафних санкцій;

від 25.03.2016 № НОМЕР_2 на 18 480 188,04 грн., з яких донарахованої рентної плати за користування надрами 12 320 125,36 грн. та 6 160 062,68 грн. штрафних санкцій.

Загалом податковим органом застосовано штрафних санкцій на суму 23 557 026,73 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 у справі №810/857/16 відмовлено в позові ОСОБА_5 «Пласт» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.02.2016 № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 у справі №810/1677/16 відмовлено в позові ОСОБА_5 «Пласт» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2016 №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 у справі №810/1880/16 відмовлено в позові ОСОБА_5 «Пласт» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.2016 № НОМЕР_2.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 у справі №810/1803/16 відмовлено в позові ОСОБА_5 «Пласт» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.04.2016 № НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Відтак, визначені у податкових-рішеннях зобовязання на день розгляду справи є узгодженими.

Позивач просить суд стягнути відповідача 40% визначених податковим органом штрафних санкцій всього в сумі 9 422 814,29 грн., вірно визначаючи зазначену суму як збитки.

Відповідно до частини 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Посилання відповідача на те, що податковими органами не вживаються заходи до стягнення зазначених зобовязань, не виставлено відповідної податкової вимоги, а відтак, позов про стягнення збитків є передчасним, судом відхиляється. Так, відповідно до пункту 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження, відтак протягом десяти календарних днів з моменту набрання судовим рішенням у справі законної сили.

Посилання відповідача на те, що позивачем не подано доказів фактичного вчинення витрат на сплату зазначених сум штрафних санкцій, а відтак не подано доказів наявності збитків, судом відхиляється. Так, в порядку пункту 1 частини 2 ст. 22 ЦК України збитками зокрема є витрати, які особа робила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Також судом відхиляється твердження відповідача про те, що зазначені суми не носять для позивача характеру обовязкових, невідворотних втрат, оскільки штрафні санкції застосовано до Договору про спільну діяльність, відтак позивачем не доведено що відповідач не погасить зазначені платежі самостійно.

Згідно з пунктом 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Судом встановлено, що НАБУ проводиться досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000002 від 04.12.2016.

В рамках цього кримінального провадження ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.10.2016, накладено арешт на природний газ, що зберігається у газотранспортній системі та газосховищах ПАТ "Укртрансгаз" та належить будь-яким з наступних власників: договір про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 - уповноважена особа ОСОБА_5 "Пласт" ІПН 288940445. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.11.2016 , якою ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 10.10.2016, в частині накладеного арешту на природний газ, що зберігається у газотранспортній системі та газосховищах ПАТ "Укртрансгаз" та належить ОСОБА_5 "Пласт", договір про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14- - уповноважена особа ОСОБА_5 "Пласт", з передачею арештоване майно передано ПАТ "Укргазвидобування" для реалізації - скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в частині накладення арешту на природний газ, що зберігається у газотранспортній системі та газосховищах ПАТ "Укртрансгаз" та належить суб'єктам , у тому числі ОСОБА_5 "Пласт", договір про спільну діяльність від 05.03.2014 №272-14 - уповноважена особа ОСОБА_5 "Пласт" залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 10.10.2016 в іншій частині - залишено без змін.

В рамках цього кримінального провадження ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.10.2016, яка ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.11.2016 залишена без змін, накладено арешт на майно та накладено арешт на банківські рахунки в банківській установі ПАТ "Діамантбанк", а також наявні на цих рахунках грошові кошти, які належать юридичній особі - приватному акціонерному товариству "Пласт", припинивши по зазначених рахунках усі видаткові операції, шляхом заборони (позбавлення права) власнику та/або іншим уповноваженим ним особам на відчуження, розпорядження та користування вказаними банківськими рахунками.

В рамках кримінального провадження ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15.11.2016, яка ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2016 залишена без змін, накладено арешт на майно та накладено арешт на природний газ, що зберігається у газотранспортній системі та газосховищах ПАТ "Укртрансгаз" та належить ОСОБА_5 "Пласт" (ідентифікаційний код 25168700), з передачею арештованого майна ПАТ "Укргазвидобування" для подальшої реалізації.

Відповідно до ч.7 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. Відтак, за змістом ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України накладення арешту на грошові кошти та майно в рамках кримінального провадження є пріоритетними поряд з арештами, накладеними в рамках інших проваджень.

Судом враховано, що на виконання ухвали суду від 19.01.2017 про вжиття запобіжних заходів постановою Миронівського РВ ДВС ГТУЮ Київської області від 26.01.2017 накладено арешт на рахунок відповідача в ПАТ «Полтава-Банк», по якому проводились операції по виплаті заробітної плати та сплачувались податки, при цьому арештований залишок коштів становив 3 470,96 грн.

Відтак, матеріали справи містять достатньо доказів того, що узгоджене податкове зобовязання згідно вищенаведених податкових повідомлень-рішень ОСОБА_5 «Пласт» сплачено самостійно не буде.

Так, відповідно до частини 3 ст. 1141 з моменту припинення договору простого товариства його учасники несуть солідарну відповідальність за невиконаними спільними зобовязаннями щодо третіх осіб.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону України «Про управління обєктами державної власності» Кабінет Міністрів України є субєктом управління, що визначає обєкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також обєкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим субєктам управління, визначеним цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів УКраїни від 22.09.2016 №675 «Деякі питання управління публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» передбачено, що управління 100 відсотками акцій держави ПАТ «НАК «Нафтогаз України» здійснює Кабінет Міністрів України.

Згідно з пунктом 4.1 Статуту ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», одноосібним акціонером останнього є ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Таким чином 100 відсотків акцій позивача належать ПАТ «НАК «Нафтогаз України», частка держави у статутному фонді якого також становить 100 відсотків.

Відповідно до постанови КМУ від 03.11.2010 №99 «Про визначення критеріїв віднесення обєктів державної власності до таких, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» передбачено, що до обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави належать субєкти господарювання державного сектору економіки, які відповідають одному або кільком таким критеріям: підприємства, що здійснюють геологічне вивчення і розробку нафтогазоносних надр з метою пошуку та розвідки родовищ нафти і газу, видобутку нафти і газу або їх зберігання, повернення (захоронення) супутніх і стічних вод, інших відходів, що видобуваються в процесі розвідки і розробки родовищ нафти і газу.

Згідно з постановою КМУ від 04.03.2015 №83 ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» внесене до переліку обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави у сфері паливно-енергетичного комплексу та забезпечує природним газом, видобутим із Стрілкового газового родовища, мешканців Генічеського району Херсонської області.

Товариство володіє спеціальним дозволом на користування надрами, отриманим в Державній службі геології і надр України на Стрілкове газове родовище від 24.12.1999 року № 2093, термін дії якого становить - 19 років.

Згідно з пунктом 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 87.12 ст. 87 ПК України у разі, якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, джерелом погашення такого податкового боргу є майно платників податків, що є учасниками такого договору.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Мінфіну від 09.12.2011 №1588 (далі Порядок обліку), платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання осіб, а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого а нерухомого майна, обєктів оподаткування або обєктів, які повязані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Відповідно до пункту 67.4 ст. 67 ПК України договори про спільну діяльність, договори управління майном та угоди про розподіл продукції знімаються з обліку у контролюючих органах після їх припинення, розірвання, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, визнання їх недійсними у судовому порядку.

Пунктом 11.24 Порядку обліку передбачено, що договори про спільну діяльність знімаються з обліку у контролюючих органах після їх припинення, розірвання, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, визнання їх недійсними у судовому порядку, а також у разі анулювання реєстрації платником ПДВ за умови відсутності грошових зобовязань і податкового боргу або після їх погашення (для договорів про спільну діяльність та договорів управління майном).

Відтак, визнання недійсним в судовому порядку Договору про спільну діяльність не припиняє існування податкових зобовязань.

Відповідно до пункту 258.2.2 статті 258 ПК України за фактами, які відбуваються протягом шести місяців, щодо невнесення, несвоєчасного внесення платником рентної плати сум податкових зобов'язань або невиконання платником податкових зобов'язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, порушує перед відповідним центральним органом виконавчої влади питання зупинення дії відповідного спеціального дозволу.

За змістом п.п 22,25 Постанови КМУ від 30.05.2011 №615 «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами» після зупинення дії спеціального дозволу та у разі не усунення порушень (несплати податкового доргу) Держгеонадра вирішує питання про анулювання дії спеціального дозволу.

Свідоме накопичення відповідачем податкового боргу надає змогу здійснювати стягнення податкових зобовязань за рахунок державного майна позивача та ставить під загрозу подальшу діяльність позивача з видобутку газу на Стрілковому газовому родовищі на підставі виданого Держгеонадрами спеціального дозволу.

За таких обставин, суд погоджується з твердженням позивача, що заявлена до стягнення сума є витратами, які позивач мусить зробити для відновлення та збереження своїх прав, а отже є збитками, які мають бути стягнуті з відповідача відповідно до ст. 22, 216 ЦК України.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи вимоги позивача, суд приймає рішення про стягнення з відповідача 12 751 311,02 грн. збитків та покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору в сумі 191 269,67 грн.

При поданні заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.09.2017 №885/17 позивач просив суд вирішити питання про повернення зайве сплаченого судового збору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір загалом в сумі 207 198,24 грн., а саме сплатив платіжним дорученням від 24.01.2017 №5000566 суму 65 256,02 грн.; платіжним дорученням від 16.02.2017 №5001326 суму 141 342,22 грн. та квитанцією №ПН5240 від 15.03.2017 суму 600,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. відтак, зайве сплачений судовий збір в сумі 15 928,57 грн. належнить до повернення позивачу з державного бюджету шляхом постановлення відповідної ухвали.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття запобіжних заходів, позивач квитанцією від 16.01.2017 №62 сплатив 3200,00 грн. судового збору, тоді як зазначена заява згідно підпункту 3 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мала бути оплачена судовим збором в сумі 800,00 грн. (0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб), відтак зайве сплачений судовий збір в сумі 2 400,00 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету шляхом постановлення відповідної ухвали, а відшкодування 800,00 грн. судового збору позивачу суд покладає на відповідача.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач платіжним дорученням від 08.02.2017 №5001081 сплатив 1600,00 грн. судового збору, тоді як зазначена заява згідно підпункту 3 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мала бути оплачена судовим збором в сумі 800,00 грн. (0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб), відтак зайве сплачений судовий збір в сумі 800,00 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету шляхом постановлення відповідної ухвали, а відшкодування 800,00 грн. судового збору позивачу суд покладає на відповідача.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_7 акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Пласт» (08800, Київська обл., Миронівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, буд. 48, ідентифікаційний код 25168700)

на користь ОСОБА_7 акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (01030, м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, буд. 26, офіс 505, ідентифікаційний код 00153117)

12 751 311,02 грн. (дванадцять мільйонів сімсот пятдесят одну тисячу триста одинадцять гривень дві копійки) збитків,

192 869,67 грн. (сто девяносто дві тисячі вісімсот шістдесят девять гривень шістдесят сім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 27.11.2017.

Суддя О.В. Конюх