РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2017Справа №910/13517/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Клівасов А.О. - представник за довіреністю б/н від 30.12.2016;

Уйміна С.Л. - представник за довіреністю б/н від 12.10.2017;

від відповідача: Малиновський П.А. - представник за довіреністю б/н від 17.11.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов'язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що з його особового рахунку як експедитора залізницею були списані грошові кошти у розмірі 29321 грн. 20 коп. за заплановане перевезення вантажу у вагоні № 56672355 за маршрутом від станції Комунарськ до станції Ягодин (прикордонна станція). Однак, фактично перевезення вантажу у вагоні № 56672355 було виконано за маршрутом станція Комунарськ - станція Ясинувата - станція Комунарськ, та провізна плата за перевезення вантажу за вказаним маршрутом за розрахунком позивача становить 12820 грн. 80 коп.

Позивач вказав на те, що він звертався до залізниці із претензіями про поновлення на його особовому рахунку грошових коштів у сумі 29321 грн. 20 коп. та списання грошових коштів у сумі 12820 грн. 80 коп. (провізна плата за фактичне перевезення). Однак, вказані претензії не були розглянуті відповідачем по суті, а грошові кошти на особовому рахунку позивача поновлені не були.

За таких обставин, позивач просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 9000223, відкритого в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 16500 грн. 40 коп. (29321 грн. 20 коп. - «мінус» 12820 грн. 80 коп.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13517/17, розгляд справи призначено на 29.09.2017.

27.09.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовна заява не містить жодних належних доказів неправильного відображення коштів на особовому рахунку позивача. Крім того, відповідач вказав на те, що відповідно до Інструкції з ведення станційної комерційної звітності відправка може бути визнана такою, що не відбулась у випадках коли при поверненні за заявою вантажовідправника вантажу, прийнятого до перевезення, накладна перекреслюється. У накладній проставляється відмітка станції вантаж повернено відправнику без повернення провізних платежів, яка засвідчується календарним штемпелем станції з датою повернення вантажу та підписом комерційного агента. У накладній проставляється відмітка про отримання вантажу вантажовідправником, завірена його підписом із зазначенням дати отримання.

Відповідач зауважив, що залізничні накладні з зазначеними вище відмітками до позовної заяви позивачем не долучено.

Судове засідання, призначене на 29.09.2017, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 розгляд справи призначено на 17.10.2017.

17.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові доповнення до відзиву, в яких відповідач зазначив, що правовідносини сторін регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якою передбачене обов'язкове досудове врегулювання спору. Відповідач вказав на те, що позивачем було направлено відповідачу претензії, які були повернуті позивачу без розгляду по суті, що не дає права заявнику звернутися з позовом до суду, так як позов до залізниці може бути пред'явлено тільки після пред'явлення відповідної претензії, а позовна заява після відхилення претензії перевізником або після спливу строку, встановленого на розгляд претензії.

Враховуючи викладене, відповідач вказав на те, що позивачем не було дотримано процедуру досудового врегулювання спору оскільки не сплив строк (180 днів) для розгляду по суті надісланих позивачем претензій, у зв'язку з чим наразі у позивача відсутнє право на звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляд спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 03.11.2017.

25.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові заперечення на відзив відповідача, в яких позивач зазначив, що ним було дотримано процедуру досудового врегулювання спору, так як відповідні претензії відповідачу надсилались. При цьому, відповідачем не було повернуто їх без розгляду по суті.

У судовому засіданні 03.11.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 17.11.2017.

09.11.2017 позивачем долучено до матеріалів справи додаткові письмові пояснення по справі, в яких викладено детальний розрахунок позовних вимог, здійснений відповідно до умов законодавства України (згідно зі Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги).

У судовому засіданні 17.11.2017 представники позивача надали усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.11.2017 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 17.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Укренерготранс» (експедитор) укладено Договір № ДФ/Э-90020 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є проведення експедитором розрахунків з виконавцем за надані ним послуги з перевезення вантажів, порожніх власних та орендованих вагонів та інші послуги вантажовідправникам/вантажоодержувачам.

Відповідно до п. 1.3 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 цим договором передбачаються умови оплати експедитором вартості послуг виконавцю (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збори за подачу і збирання вагонів і інші додаткові послуги) наданих вантажовласникам, при здійсненні експортно-імпортних та внутрішніх перевезень вантажів, а також інших послуг по договірним тарифам.

Згідно з п. 2.1.2 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 виконавець зобов'язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з експедитором за перевезення вантажів, порожніх приватних та орендованих вагонів і надані додаткові послуги вантажовласникам, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати експедитору відповідні розрахункові документи через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень».

Згідно з п. 2.1.3 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 виконавець зобов'язується для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відкрити для експедитора особовий рахунок з присвоєнням єдиного коду платника 900223, 900235.

Згідно з п. 7.1 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 за цим договором виконавець надає експедитору послуги на станціях Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до п. 7.4 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 договір укладено сторонами до 31.12.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за договором.

Згідно з п. 7.4 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 в редакції Додаткової угоди № 2 від 08.12.2016 договір укладено сторонами по 31.03.2017 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Згідно з п. 7.4 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 в редакції Додаткової угоди № 3 від 14.03.2017 договір укладено сторонами по 31.12.2017 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 1.2 Правил планування перевезень вантажів (Правила) перевезення вантажів залізницями здійснюються на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред'явленням, за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням - експедиторських організацій).

Відповідно до п. 1.3 Правил у разі систематичного здійснення перевезень вантажів між залізницею та відправником укладається договір про організацію перевезень вантажів (далі - договір) за формою, наведеною у додатку 1 до Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Мінтрансу від 21.11.2000 N 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 864/5085.

Відповідно до п. 1.1 Правил розрахунків за перевезення вантажів платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Розрахунки векселями можуть здійснюватися тільки через управління залізниць згідно з діючим законодавством.

Згідно з п. 1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.

Відповідно до п. 1.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунки за перевезення експортно-імпортних вантажів здійснюються згідно з міжнародними угодами та чинним законодавством. Платежі за перевезення експортних вантажів сплачуються на станції відправлення за відстань від станції відправлення до вихідних прикордонних станцій (включаючи відстань до державного кордону).

Згідно з п. 1.8 Правил розрахунків за перевезення вантажів у тих випадках, коли станцією призначення виявлений перебір провізних платежів, останній зараховується в рахунок додаткових платежів, які виникли за даним відправленням при перевезенні. Залишок суми перебору станція призначення вказує в накладній у графах 43 - 45. Виплата сум перебору або зарахування перебору в рахунок майбутніх платежів здійснюється фінансово-економічною службою залізниці після перевірки розміру перебору.

Відповідно до п. 2.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів для зарахування платежів та обліку виручки залізниць від перевезень вантажів в установах банку, які обслуговують розрахункові підрозділи, відкриваються поточні рахунки зі спеціальним режимом використання (далі - розподільчі рахунки).

Згідно з п. 2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Відповідно до п. 2.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 експедитор зобов'язується здійснювати попередню оплату тарифу та додаткових послуг, наданих виконавцем вантажовласникам, згідно зі Збірником тарифів, статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів, калькуляціями по наданню послуг вантажовласникам за вільними тарифами.

Згідно з п. 2.2.5 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 експедитор зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під'їзній колії н рахунок зі спеціальним режимом використання філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень». Одержані кошти виконавець зараховує на особистий рахунок експедитора.

Відповідно до п. 3.1 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається експедитором, виходячи із очікуваного обсягу перевезень вантажів та інших послуг на підставі діючих тарифів. Плата за перевезення списується виконавцем на підставі перевізних документів і визначається відповідно до розділів 2, 4 Збірника тарифів з урахуванням коефіцієнтів, оголошених залізницею. Плата за додаткові послуги за регульованими тарифами визначається відповідно до розділу 3 Збірника тарифів з урахуванням коефіцієнтів. Плата за додаткові послуги, які виконуються залізницею за вільними тарифами, перелік яких надається в розділі 2 п. 32 табл. 5 Збірника тарифів, визначається згідно з затвердженими калькуляціями. За домовленістю сторін зазначається в доповненні до цього договору. Плата за користування вагонами та контейнерами, наданими на під'їдні колії, встановлюється згідно з розділом 6 Правил перевезень вантажів та визначається у відповідності до розділу 5 табл. 1,2 Збірника тарифів. Збори за виконання інших додаткових операцій встановлюються згідно з розділу 3 п. 10 Збірника тарифів. Одержані кошти виконавець зараховує на особовий рахунок експедитора.

Судом встановлено, що 09.02.2017 відповідно до залізничної експортної накладної № 48355937, копія якої долучена позивачем до матеріалів справи 29.09.2017, зі станції Комунарськ Української залізниці до станції Ягодин Української залізниці було відправлено вантаж у вагоні № 56672355 (відправник - ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», одержувач - Тхуссен Крупп Енергосталь (Польща), платник - ПрАт «Укренерготранс»).

Судом встановлено, що за перевезення вантажу у вагоні № 56672355 від станції Комунарськ до станції Ягодин (208 км) з рахунку позивача як експедитора були списані грошові кошти як попередня оплата за планове перевезення вантажу у загальному розмірі 29321 грн. 20 коп. (28434 грн. 00 коп. тарифу та 887 грн. 20 коп. додаткових зборів), що відображено у переліку № 20170209 від 09.02.2017 філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (копія долучена позивачем до позовної заяви) та в залізничній експортній накладній № 48355937.

У позовній заяві позивач зазначив, що 10.02.2017 вказані вагони прибули на станцію Ясинувате, яка розташована за маршрутом прямування, та з причин не залежних від відправника/одержувача/експедитора вантажу подальше перевезення вантажу за маршрутом слідування було зупинене; зобов'язання по доставці вантажу до станції призначення залізницею не виконувались та про термін виконання зобов'язання залізницею не повідомлялось.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем у судових засіданнях та у долучених до матеріалів справи відзивах на позовну заяву.

Відповідно до ст. 44 Статуту залізниць України залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

Судом встановлено, що відправник вантажу (Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат») звернувся до залізниці із листом (вих. № 062/7а-284 від 24.02.2017), в якому, посилаючись на положення ст. 44 Статуту залізниць України, просив переадресувати вантаж у вказаних вагонах зі станції Ясинувате Донецької залізниці до нової станції призначення - Комунарськ Донецької залізниці.

Судом встановлено, що вагон № 56672355 був переадресований залізницею зі станції Ясинувате та 27.02.2017 прибув на станцію Комунарськ Донецької залізниці, що підтверджується відповідним штампом залізниці на залізничній накладній № 48355937 та інформацією, зазначеною у графі 30 накладної (переадресування на станцію Комунарськ).

Таким чином, залізницею фактично було здійснено перевезення вантажу у вагоні № 56672355 не за маршрутом: станція Комунарськ - станція Ягодин (прикордонна станція), а за маршрутом: станція Комунарськ - станція Ясинувата - станція Комунарськ, у зв'язку з чим, як зазначає позивач у позовній заяві, розмір провізної плати становить 12820 грн. 80 коп.

Тобто, різниця між списаними залізницею грошовими коштами за заплановане перевезення (29321 грн. 20 коп.) та за фактично здійснене перевезення (12820 грн. 80 коп.) становить 16500 грн. 40 коп.

Відповідно до п. 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Судом встановлено, що 26.04.2017 позивач звернувся до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із претензією вих. № 3.5-641 від 14.04.2017 на суму 12820 грн. 80 коп., в якій просив відповідача відновити на особовому рахунку позивача грошові кошти у сумі 29321 грн. 20 коп. та списати з рахунку позивача грошові кошти у сумі 12820 грн. 80 коп.

Судом встановлено, що у відповідь на вказану претензію позивача Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надіслала позивачу листа від 10.05.2017, в якому повідомила про те, що підставою для вимоги про повернення коштів стали дії працівників станцій структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», розташованих на тимчасово непідконтрольній території, які з 16.03.2017 знаходяться на простої, розслідування та прийняття рішення про обгрунтованість вимог щодо повернення коштів є тимчасово неможливим. Відповідач повідомив позивача про те, що згідно з листом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція» від 12.04.2017 № 180 було проведено захоплення структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень». Крім того, на підставі наказу від 28.04.2017 № 645-НЗ-1 структурні підрозділи «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» вилучаються зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 17.07.2017. На підставі викладеного, відповідач просив позивача поставитись з розумінням до створених обставин на регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», які унеможливлюють розслідування претензії позивача до стабілізації ситуації.

Судом встановлено, що 29.06.2017 позивач повторного звернувся до відповідача (до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») із претензією на суму 16500 грн. 40 коп. (вих. № 3.5-945 від 20.06.2017), в якій просив відповідача відновити на особовому рахунку позивача грошові кошти у сумі 29321 грн. 20 коп. та списати з рахунку позивача грошові кошти у сумі 12820 грн. 80 коп.

Судом встановлено, що у відповідь на вказану претензію ПАТ «Українська залізниця» надіслало позивачу листа від 11.07.2017, в якому повідомило позивача про те, що вказана претензія за належністю пере направлена на розгляд до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що обидві його претензії не були розглянуті відповідачем по суті, а грошові кошти у розмірі 16500 грн. 40 коп. не були поновлені на особовому рахунку позивача.

За таких обставин, позивач просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 9000223, відкритого в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 16500 грн. 40 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу УкраїникКожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що по суті, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» зводяться до визнання за позивачем права на грошові кошти у сумі 16500 грн. 40 коп., так як з рахунку позивача (експедитора) за заплановане перевезення вантажу за маршрутом станція Комунарськ до станції Ягодин були списані грошові кошти у розмірі 29321 грн. 20 коп., тоді як фактично перевезення вантажу відбулось за маршрутом станція Комунарськ - станція Ясинувата - станція Комунарськ та вартість перевезення за таким маршрутом коштує 12820 грн. 80 коп.

При цьому, з огляду на те, що позивач у позовній заяві просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 9000223, відкритого в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 16500 грн. 40 коп., враховуючи способи захисту, перелік яких наведений у ст. 16 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги про примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦКУ).

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

У п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів зазначено, що розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Згідно з п. 3.2 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 у міру виконання перевезень та надання послуг вантажовласникам виконавець відображає в особовому рахунку експедитора використання коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, збирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, на підставі відповідних документів.

Відповідно до п. 4.1 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 у разі виявлення неправильного відображення в особовому рахунку використання коштів експедитора виконавець вносить відповідні зміни до його особового рахунку.

Таким чином, умовами Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 встановлено обов'язок відповідача вносити відповідні зміни до особового рахунку позивача у випадку неправильного відображення використання коштів на рахунку.

Суд зазначає, що позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. При цьому, суд оцінює обраний спосіб захисту з позиції його ефективності - можливості забезпечити відновлення порушеного права.

Так, враховуючи викладені позивачем у позовній заяві обставини справи, позивач має право заявити позовні вимоги як про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 16500 грн. 40 коп., так і про зобов'язання відповідача внести зміни до особового рахунку позивача шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 16500 грн. 40 коп., враховуючи правову природу зобов'язань сторін за умовами Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 та порядок здійснення розрахунку за надані відповідачем послуги (п. 4.1 договору).

За таких обставин, враховуючи, що умовами Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 встановлено обов'язок відповідача вносити відповідні зміни до особового рахунку позивача у випадку неправильного відображення використання коштів на рахунку, з метою реалізації позивачем як замовником послуг права розпоряджатися в подальшому грошовими коштами у розмірі 16500 грн. 40 коп. для проведення оплат за надані залізницею послуги в майбутньому (враховуючи чинність договору), суд дійшов висновку, що позивачем обрано правильний та ефективний спосіб захисту своїх прав (враховуючи заявлені позивачем предмет та підставі позову).

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до параграфу 1 ст. 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення провізні платежі, під якими розуміються плата за перевезення вантажу, проїзд провідника, водія автопоїзда, додаткові збори та інші витрати, що виникли за період від прийому вантажу до перевезення до його видачі одержувачу, обчислюються за такими тарифами, що діють в день укладення договору перевезення: 1) у сполученні між станціями залізниць сусідніх країн за перевезення по залізницях країни відправлення і країни призначення - за тарифами, що застосовуються залізницями цих країн для таких перевезень; 2) в сполученні через транзитні дороги за перевезення по залізницях країни відправлення і країни призначення - за тарифами, що застосовуються залізницями цих країн для таких перевезень, а за перевезення по транзитних залізницях - по вживаному для даної міжнародної перевезення транзитному тарифу.

Відповідно до параграфу 5 статті 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення у разі неправильного застосування тарифів або помилок в розрахунку при обчисленні провізних платежів, а також у разі нестягнення платежів недобір підлягає сплаті, а перебір - поверненню. Розрахунки недоборів і переборів провізного платежу здійснюються відповідно до ставок тарифів, які діяли на момент укладення договору перевезення. Залізниця, яка проводить розрахунок з відправником або отримувачем, стягує недобори або повертає перебори відповідно до внутрішніх правил, що діють на цій дорозі.

Відповідно до параграфу 12 статті 20 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення обчислення і стягнення провізних платежів при зміні договору перевезення провадяться відповідно до статей 13 і 15 з урахуванням таких особливостей: 1) якщо вантаж повинен бути виданий на станції по шляху його проходження, то провізні платежі обчислюються і стягуються тільки за перевезення до цієї станції. Якщо вантаж уже пройшов нову станцію призначення і залізниця повертає його на цю станцію, то, крім провізних платежів за перевезення до станції затримання вантажу, нараховується і стягується окремо плата за перевезення від станції затримання вантажу до нової станції призначення вантажу; 2) якщо вантаж повинен бути відправлений на нову станцію, що лежить далі станції першого призначення, або відправлений на станцію, що не знаходиться на шляху початкового проходження вантажу, то провізні платежі обчислюються і стягуються окремо за перевезення до первісної станції призначення або до станції затримання вантажу і від цієї станції затримання вантажу до нової станції призначення; 3) якщо вантаж повинен бути повернутий назад на станцію відправлення, то провізні платежі обчислюються і стягуються з відправника за перевезення до тієї станції, з якої буде повернуто вантаж, і окремо за перевезення від цієї станції до станції відправлення.

Як встановлено судом, загальний розмір грошових коштів (провізна плата), які були списані відповідачем з особового рахунку позивача (експедитора) за планове перевезення вантажу за маршрутом станція Комунарськ - станція Ягодин (прикордонна станція) у вагоні № 56672355 за накладною № 48355937 відповідно до умов Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015, становить 29321 грн. 20 коп. (28434 грн. 00 коп. залізничного тарифу та 887 грн. 20 коп. додаткових зборів).

Як встановлено судом, залізницею фактично було здійснено перевезення вантажу за накладною № 48355937 не за маршрутом: станція Комунарськ - станція Ягодин (прикордонна станція), а за маршрутом: станція Комунарськ - станція Ясинувата - станція Комунарськ, у зв'язку з чим, як зазначає позивач у позовній заяві, розмір провізної плати становить 12820 грн. 80 коп.

У позовній заяві та у додаткових поясненнях до позовної заяви, поданих 09.11.2017, позивачем було детально наведено розрахунки розміру провізної плати за маршрутом станція Комунарськ - станція Ясинувата - станція Комунарськ на суму 12820 грн. 80 коп. з урахуванням правил розрахунку, встановлених у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво № 1), зокрема, з урахуванням базової ставки плати (1885,00 грн.), відстані 104 км., коефіцієнту для вантажів 3-го класу К = 2,834 та ПДВ (20%).

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд дійшов висновку, що вони відповідають умовам визначення розміру провізної плати, які встановлені у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво № 1) та є обґрунтованими (на суму 12820 грн. 80 коп.).

Таким чином, беручи до уваги умови п. 4.1 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015, якими встановлено обов'язок відповідача внести зміни до особового рахунку позивача у випадку неправильного відображення в особовому рахунку позивача використання грошових коштів, розмір списаних з рахунку позивача грошових коштів (попередня оплата провізної плати) за заплановане перевезення у сумі 29321 грн. 20 коп. та розмір провізної плати, яка є вартістю за фактично здійснене перевезення (на суму 12820 грн. 80 коп.), суд дійшов висновку, що оскільки вартість фактично здійсненого відповідачем перевезення вантажу у вагоні № 56672355 становить 12820 грн. 80 коп., відповідач зобов'язаний внести зміни до особового рахунку позивача шляхом відображення на ньому грошових коштів у сумі 16500 грн. 40 коп., так як послуги з перевезення вантажу на вказану суму відповідачем надані не були (за спірним вагоном № 56672355 та залізничною експортною накладною № 48355937).

17.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові доповнення до відзиву, в яких відповідач зазначив, що правовідносини сторін регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якою передбачене обов'язкове досудове врегулювання спору. Відповідач вказав на те, що позивачем було направлено відповідачу претензії, які були повернуті позивачу без розгляду по суті, що не дає права заявнику звернутися з позовом до суду, так як позов до залізниці може бути пред'явлено тільки після пред'явлення відповідної претензії, а позовна заява після відхилення претензії перевізником або після спливу строку, встановленого на розгляд претензії.

Враховуючи викладене, відповідач вказав на те, що позивачем не було дотримано процедуру досудового врегулювання спору оскільки не сплив строк (180 днів) для розгляду по суті надісланих позивачем претензій, у зв'язку з чим наразі у позивача відсутнє право на звернення з даним позовом до суду.

Суд вважає вказані твердження відповідача з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України законом може бути визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ст. 5 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що порядок досудового врегулювання спорів визначається цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид господарських відносин.

Суд зазначає, що Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України та який є частиною національного законодавства України, передбачає обов'язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Відповідно до параграфу 3 статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення претензії про повернення сум, сплачених за договором перевезення, можуть бути пред'явлені тією особою, яка здійснила такий платіж, і тільки до тієї залізниці, яка стягнула ці суми.

Відповідно до параграфа 8 статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 залізниця зобов'язана в 180-денний строк з дня заявлення претензії, підтвердженого поштовим штемпелем пункту відправлення або розпискою залізниці про отримання безпосередньо пред'явленої претензії, розглянути цю претензію, дати відповідь заявнику і при повному або частковому визнанні її сплатити йому належну суму.

У параграфі 1 ст. 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 зазначено, що право пред'явлення позову, засноване на договорі перевезення, належить тій особі, яка має право заявити претензію до залізниці. Позов може бути пред'явлений тільки після заявлення претензії відповідно до статті 29.

Відповідно до параграфа 2 ст. 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 позов може бути пред'явлений особою, яка має на те право, тільки до тієї залізниці, до якої була заявлена претензія, і тільки в тому випадку, якщо нею не було дотримано термін на розгляд претензії, встановлений в § 8 статті 29, або якщо протягом цього ж терміну залізниця повідомила заявника про відхилення претензії повністю або частково.

Таким чином, позивач має право на звернення з позовом до суду тільки у тому випадку, коли він звернувся до відповідача із претензією, яка прийнята відповідачем до розгляду, та відповідачем не було дотримано строків розгляду претензії (180 днів з дня заявлення), або у тому випадку, коли протягом строку розгляду претензії (180 днів з дня заявлення) відповідачем було відхилено подану позивачем претензію (повністю або частково).

Як встановлено судом, 26.04.2017 позивач звернувся до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із претензією вих. № 3.5-641 від 14.04.2017 на суму 16500 грн. 40 коп., в якій просив відповідача відновити на особовому рахунку позивача грошові кошти у сумі 29321 грн. 20 коп. та списати з рахунку позивача грошові кошти у сумі 12820 грн. 80 коп.

Як встановлено судом, у відповідь на вказану претензію позивача Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надіслала позивачу листа від 10.05.2017, в якому повідомила про те, що підставою для вимоги про повернення коштів стали дії працівників станцій структурного підрозділу «луганська дирекція залізничних перевезень», розташованих на тимчасово непідконтрольній території, які з 16.03.2017 знаходяться на простої, розслідування та прийняття рішення про обгрунтованість вимог щодо повернення коштів є тимчасово неможливим. Відповідач повідомив позивача про те, що згідно з листом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція» від 12.04.2017 № 180 було проведено захоплення структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень». Крім того, на підставі наказу від 28.04.2017 № 645-НЗ-1 структурні підрозділи «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» вилучаються зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 17.07.2017. На підставі викладеного, відповідач просив позивача поставитись з розумінням до створених обставин на регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», які унеможливлюють розслідування претензії позивача до стабілізації ситуації.

Як встановлено судом, 29.06.2017 позивач повторного звернувся до відповідача (до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») із претензією на суму 16500 грн. 40 коп. (вих. № 3.5-945 від 20.06.2017), в якій просив відповідача відновити на особовому рахунку позивача грошові кошти у сумі 29321 грн. 20 коп. та списати з рахунку позивача грошові кошти у сумі 12820 грн. 80 коп.

Як встановлено судом, у відповідь на вказану претензію ПАТ «Українська залізниця» надіслало позивачу листа від 11.07.2017, в якому повідомило позивача про те, що вказана претензія за належністю пере направлена на розгляд до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Таким чином, позивачем було дотримано досудовий порядок врегулювання спору, передбачений Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951.

При цьому, жодна із вказаних претензій позивача не була повернута/залишена без розгляду відповідачем.

Також, відповідачем не було відхилено вказані претензії позивача, з огляду на що суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, що вказані претензії були повернуті позивачу без розгляду по суті, що не дає права заявнику звернутися з позовом до суду, так як позов до залізниці може бути пред'явлено тільки після пред'явлення відповідної претензії, а позовна заява після відхилення претензії перевізником або після спливу строку, встановленого на розгляд претензії.

Крім того, судом встановлено, що претензія до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» вих. № 3.5-641 від 14.04.2017 на суму 16500 грн. 40 коп. була направлена позивачем 26.04.2017 (відповідно до відбитку печаток ПАТ «Укрзалізниця» на описі вкладення у цінний лист та відповідно до фіскального чеку, копії яких долучені позивачем до позовної заяви).

Таким чином, відповідач повинен був у строк до 23.10.2017 розглянути вказану претензію позивача.

Станом на дату розгляду справи у суді (17.11.2017) відповідачем не надано суду доказів розгляду претензії позивача вих. № 3.5-641 від 14.04.2017 на суму 16500 грн. 40 коп., у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» було порушено умови параграфа 8 статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 щодо строку розгляду претензії, що є підставою для звернення з позовом до суду відповідно до параграфа 2 ст. 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів відображення на особовому рахунку позивача грошових коштів у сумі 16500 грн. 40 коп.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов'язання відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 9000223, відкритого в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 16500 грн. 40 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому 27.09.2017, відповідно до яких відповідач зазначив, що відповідно до Інструкції з ведення станційної комерційної звітності відправка може бути визнана такою, що не відбулась у випадках коли при поверненні за заявою вантажовідправника вантажу, прийнятого до перевезення, накладна перекреслюється; у накладній проставляється відмітка станції вантаж повернено відправнику без повернення провізних платежів, яка засвідчується календарним штемпелем станції з датою повернення вантажу та підписом комерційного агента; накладній проставляється відмітка про отримання вантажу вантажовідправником, завірена його підписом із зазначенням дати отримання. Відповідач зауважив, що залізничні накладні з зазначеними вище відмітками до позовної заяви позивачем не долучено.

Суд зазначає, що вказаним способом (перекреслення накладної, проставлення відповідних відміток) оформлюється відправка, яка не відбулась за заявою вантажовідправника, тоді як спір у даній справі стосується відправки, яка відбулась з переадресацією (на підставі поданої вантажовідправником заяви про переадресацію вагонів).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) внести зміни до особового рахунку Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» (49050, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, буд. 8; ідентифікаційний код: 32082812) № 9000223, відкритого Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на підставі Договору № ДФ/Э-90020 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 30.12.2015, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 16500 (шістнадцять тисяч п'ятсот) грн. 40 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» (49050, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, буд. 8; ідентифікаційний код: 32082812) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.11.2017

Суддя І.М. Отрош