ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017р. Справа № 917/999/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, в особі Комсомольської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Портова, 25, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800

до Комунального житлово-експлуатауційного підприємства №4, пр-т. ОСОБА_1, 75, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800,

про внесення змін до договору

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Паламарчук В.В., суддя Білоусов С.М., суддя Іванко Л.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дов. №10-74/1934 від 15.02.2017р.

від відповідача: ОСОБА_3 дов. №1 від 05.05.2017р.

В судовому засіданні 23.11.2017 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Господарський суд повідомив, що повний текст рішення буде складений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Комсомольської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Комунального житлово-експлуатауційного підприємства №4 про внесення змін до договору

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, з підстав, викладених у відзив на позов від 12.07.2017р. вих. №294 (вхід. №8811 від 11.07.2017р.).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, суд встановив

20.01.2011р. між Комсомольською філією Відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (ВАТ «Полтаваобленерго» змінило назву на ПАТ «Полтаваобленерго») (надалі Постачальник) та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 4 (надалі Споживач) було укладено Договір про постачання електричної енергії № 833 (Договір) з додатками, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до умов Договору та положень «Правил користування електричною енергією», затверджених Постановою № 28 від 31.07.1996p., Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Додатковою угодою від 01.04.2015 р. введено в дію Додаток № 13 «ПОРЯДОК використання зонного обліку електроенергії (двозонні тарифи, диференційовані за періодами часу)». Відповідно зазначеного Порядку встановлені такі тарифні коефіцієнти: нічний - 0,5; денний -1,0.

Як зазначає позивач у позові, при плановій заміні засобів обліку у житлових будинках, які обслуговує КЖЕП № 4, з традиційних на диференційовані за періодами часу, Комсомольською філією ПАТ «Полтаваобленерго» було помилково застосовано коефіцієнти тарифу для населення., що відображено у додатку № 13 до Договору про постачання електричної енергії.

Згідно листа НКРЕКП № 11357/17.2/7-16 від 26.10.2016 p., відповідно до пункту 2.3 Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 23.04.2012 р. № 498, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2012 за № 599/20912 (Порядок), за наявності окремого обліку споживання електроенергії за періодами часу розрахунки проводяться за відповідними тарифами для населення та тарифними коефіцієнтами.

Разом з тим, відповідно до п. 2.1. Порядку, до категорії населення належать фізичні особи (громадяни), які споживають електричну енергію для власних потреб у житлових будинках, квартирах (у тому числі квартирах, які розташовані на цокольних поверхах багатоквартирних житлових будинків), гуртожитках; для потреб особистого селянського господарства, присадибних і садових ділянок, дач; для освітлення особистих гаражів та боксів.

Таким чином, розрахунки споживачів електричної енергії, які підпадають під визначення категорії населення, і у разі наявності окремого обліку споживання електроенергії за періодами часу, проводяться за відповідними тарифами та тарифними коефіцієнтами відповідно до Порядку.

Але постачання електричної енергії в будинку здійснюється не тільки для забезпечення цією енергією мешканців квартир, а і для електрозабезпечення технічних цілей (робота ліфтів, насосів) та освітлення дворів, східців і номерних знаків багатоквартирного житлового будинку. Отже, до комунально-побутових потреб населення належать індивідуальні витрати електроенергії на побутове освітлення, опалення, приготування їжі, роботу електричних побутових приладів (пральних машин, холодильників тощо), приватної комп'ютерної та оргтехніки, санітарно-гігієнічні та культурні потреби - не пов'язані з отриманням доходів, а також споживання електричної енергії безпосередньо населенням в окремих житлових будинках, квартирах, гаражах та боксах особистих автомобілів, тощо, та на задоволення безпосередньо потреб в комфортному користуванні житловим фондом.

Відповідно до Примітки до Тарифів на електричну енергію, що відпускається населенню, затверджених постановою НКРЕ від 26.02.2016 р. № 220 : електрична енергія, яка витрачається в багатоквартирних будинках та гуртожитках на технічні цілі (роботу ліфтів, насосів та замково-переговорних пристроїв, що належать власникам квартир багатоквартирного будинку на праві спільної власності та освітлення дворів, східців і номерних знаків, відпускається за тарифом 140 коп. за 1кВт*год (без ПДВ).

Але, одночасно з цим, відповідно до пункту 1 постанови НКРЕ від 20.12.2001 р. № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодами часу» енергопостачальні компанії, які визначають роздрібні тарифи на електричну енергію для споживачів згідно з Умовами та Правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, для розрахунків із споживачами І та II класів напруги формують тарифи, диференційовані за періодами часу, виходячи із рівня роздрібних тарифів на електричну енергію, встановлених для відповідних класів споживачів.

Позивач зазнає, що КЖЕП № 4 відноситься до споживачів 2 класу напруги, у них наявний окремий облік споживання за періодами часу, отже даний споживач має право розраховуватися за електричну енергію за роздрібним тарифом на електроенергію, встановленим для відповідного класу споживачів, із застосуванням відповідних тарифних коефіцієнтів, встановлених постановою НКРЕ № 1241 від 20.12.2001 р. Оскільки у позивача установлені засоби обліку диференційовані за періодами часу, він повинен укласти додаткову угоду про застосування тарифів згідно постанови НКРЕ від 20.12.2001 р. № 1241 (з урахуванням коефіцієнтів).

Комсомольська філія ПАТ «Полтаваобленерго» зверталася до Споживача з листами №13-10-05/566 від 14.03.2017 p., № 13-10-02/694 від 04.04.2017 р. та № 13-10-02/901 від 24.05.2017 р. з доданими до них додатковою угодою, щодо коригування та внесення змін до договору про постачання електричної енергії та додатком № 13 в редакції Постачальника, де тарифні коефіцієнти становлять: нічний - 0,35; денний -1,8. Але відповідачем було залишено листи без задоволення. Крім того, позивач зазначає, що відповідачу направлялися рахунки за спожиту електричну енергію у березні місяці 2017 року №А833 від 20.03.2017 p., у квітні місяці 2017 р. № А833 від 20.04.2017 р. та у травні 2017 р. №А833 від 20.05.2017 р., які оплачуються ним частково, з застосуванням тарифів для населення та урахуванням відповідних тарифних коефіцієнтів.

На думку позивача, позиція відповідача є такою, що порушує законні права та інтереси позивача, що і стало підставою звернення до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За вимогами Господарського кодексу України (надалі - ГК України), договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. 638 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та ст.ст. 180, 181, 275, 276 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася. Договором про постачання електричної енергії визначено, що під час виконання умов цього Договору, сторони зобов'язуються керуватись законодавством України та ПКЕЕ.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (ст. 180 ГК України).

Відповідно до статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У статті 651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни або розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Як встановлено судом, фактично доводи позивача зводяться до посилання на необхідність внесення змін до спірного договору в частині зміни тарифних коефіцієнтів та тривалість періодів. Посилання позивача судом відхиляються, оскільки, позивачем не доведено у встановленому порядку про наявність обставин, які б підтверджували сукупність і наявність вказаних чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Також суд зазначає, позивачем не надано доказів порушення відповідачем порядку укладення господарських договорів, як і доказів порушення відповідачем будь-яких умов Договору, а тим більш істотних умов (у т.ч. щодо оплати рахунків за спожиту електричну енергію). Додаток №13 від 01.04.2015р. був укладений сторонами без зауважень у відповідності з Постановою НКРЕКП від 26.02.2015р. №220.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач виконував свої зобов'язання належним чином відповідно загальних умов виконання зобов'язань, передбачених ст. 526 ЦК України та Договором.

Також слід зазначити, що до Постанови НКРЕ від 20.12.2001р. № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодами часу», на підставі якої позивачем здійснено розрахунок вартості електроенергії, 13.07.2017р. внесено зміни та доповнення, відповідно до яких тарифні коефіціенти та тривалість періодів на момент прийняття змінено

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 28.11.2017 року

Головуючий суддя Паламарчук В.В.

Суддя Білоусов С.М.

Суддя Іванко Л.А.