РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа №910/18992/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»

про стягнення 1794115,03 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Авраменко О.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - Багрій Н.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1644952,12 грн. та 3% річних в розмірі 149162,91 грн., нарахованих на заборгованість відповідача перед позивачем за Договором на постачання питної води №05618/2-10 від 20.04.2005, у розмірі 2406135,62 грн., стягнутої рішенням господарського суду м. Києва від 09.04.2014 у справі №910/3594/13.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення господарського суду м. Києва від 09.04.2014 у справі №910/3594/13, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2015 по справі №910/3594/13 яке в повному обсязі було виконане відповідачем лише 29.11.2016.

З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача 1644952,12 грн. інфляційних втрат та 149162,91 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.10.2014 по 28.11.2016.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати та 3% річних на суму, стягнуту за рішенням суду, оскільки положеннями ст.625 Цивільного кодексу України передбачено можливість нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат виключно у разі наявності основної заборгованості, як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу, а оскільки заборгованість відповідача перед позивачем погашена в повному обсязі, то і підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 09.04.2014 у справі №910/3594/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про стягнення 3042985,45 грн. частково задоволено позов та стягнуто з відповідача на користь позивача 2299883,40 грн. основного боргу, 766,25 грн. інфляційних втрат, 9717,80 грн. трьох відсотків річних, 48589,04 грн. пені та 47179,13 грн. витрат на сплату судового збору.

Вказаним рішенням суду встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за на постачання питної води №05618/2-10 від 20.04.2005, укладеного між сторонами в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за поставлений товар в розмірі 2299883,40 грн., яку суд і стягнув з відповідача.

Вказане рішення господарського суду міста Києва було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2015 по справі №910/3594/13.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачем в повному обсязі було погашено заборгованість перед позивачем лише 28.11.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку позивача та не заперечується відповідачем.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до положень ст.598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Положеннями ч.1 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

При цьому, відповідно до положень п. 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідачем виконано свої зобов'язання за договором у повному обсязі лише з моменту зарахування суми заборгованості на рахунок позивача, тобто 29.11.2016.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

На підставі норм ст..625 ЦК України позивач нарахував відповідачу до стягнення 1644952,12 грн. інфляційних втрат та 149162,91 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.10.2014 по 28.11.2016.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку щодо його обґрунтованості та відповідності умов чинного законодавства, таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1644952,12 грн. інфляційних втрат та 149162,91 грн. 3% річних.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, крім того, заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються наявними в матеріалах справи документами та положеннями чинного законодавства.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, буд. 10/8; ідентифікаційний код 31731838) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А; ідентифікаційний код 03327 (один мільйон шістсот сорок чотири тисячi дев'ятсот п'ятдесят два) грн. 12 коп. інфляційних втрат, 149162 (сто сорок дев'ять тисяч сто шістдесят два) грн. 91 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 26911 (двадцять шість тисяч дев'ятсот одинадцять) грн. 73 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 04.12.2017

Суддя Я.В. Маринченко