РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017Справа №910/17150/17

За позовом Комунального виробничого підприємства "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Берковська С.Ю. - представник за довіреністю № 03-01/961 від 12.07.17
від відповідача Чеботарьова І.Г. - представник за довіреністю № 16-64 від 14.04.17

В судовому засіданні 29.11.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне виробниче підприємство "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.09.2016 між Комунальним виробничим підприємством "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради (надалі - позивач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - відповідач) був укладений договір постачання природного газу № 4645/1617-ТЕ-6 (надалі - Договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався передати позивачу природній газ, а позивач зобов'язався оплатити його, право власності на природній газ переходить від відповідача до позивача після підписання актів приймання-передачі. За доводами позивача, останнім було направлено на адресу відповідача акти передачі-приймання природного газу, проте відповідач всупереч ст. ст. 526 ЦК України та 193 ГК України не виконав свої зобов'язання та не підписав акти приймання-передачі природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17150/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 08.11.2017.

06.11.2017р. через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі, а також клопотання про відкладення розгляду справи.

08.11.2017р. через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що чинним законодавством України не передбачено зобов'язання підписати акти як спосіб захисту прав. Крім того, відповідач стверджує, що останнім не поставлявся позивачу природній газ у зазначений період, а тому відмовилися підписувати акти приймання-передачі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 розгляд справи було відкладено на 29.11.2017.

У судове засідання, призначене на 29.11.17, з'явились представники сторін.

Суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

20 вересня 2016 року між Комунальним виробничим підприємством "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради (надалі- позивач, споживач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - відповідач, постачальник) укладений договір № 4645/1617-ТЕ-6 постачання природного газу (надалі - договір) , відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1. договору).

До вищезазначеного договору сторонами були укладені Додаткова угода № 1 від 23.01.2017 та Додаткова угода № 2 від 31.03.2017.

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 3.1. договору постачальник передає споживачеві природний аг у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

У пункті 3.2. договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 2 від 31.03.2017, стони встановили, що обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку.

Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердженя оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

За умовами п. 3.4. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.5. договору споживач зобов'язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов'язується надати постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.6. договору).

Згідно з умовами п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається із матеріалами справи, позивачем на виконання умов договору № 4645/1617-ТЕ-6 від 20.09.2016 було направлено на адресу відповідача акти передачі-приймання природного газу за жовтень-грудень 2016 року та квітень 2017 року.

Проте, листами № 26-8318/1.2-16 від 21.11.2016, № 26-8994/1.2.-16 від 15.12.2016, № 26-299/1.8-17 від 12.01.2017, № 26-315/1.2-17 від 17.01.2017, № 26-3600/1.2.-17 від 19.04.2017 та № 26-4148/1.8-17 від 15.05.2017 відповідач повідомив позивача про обгрунтовані причини не підписання актів приймання-передачі природного газу за вказані періоди та повернув їх КП "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради. В обґрунтування відмови від підписання актів приймання-передачі природного газу відповідач неодноразово зазначав, що у зв'язку з відсутністю підтвердження планового обсягу природного газу (номінації) за жовтень-грудень 2016 року та квітень 2017 року, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не здійснювало постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та для виробництва теплової енергії для релігійних організацій, внаслідок чого у відповідача відсутні підстави для оформлення актів приймання-передачі природного газу за вказані періоди.

За твердженням позивача, спір у справі виник у зв'язку з не підписанням відповідачем актів приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2016 року та квітень 2017 року, що свідчить про порушення останнім договірних зобов'язань, а також прав та законних інтересів позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, у пункті 3.6. договору сторони передбачили, що постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

З матеріалів справи вбачається, що листами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" № 26-8318/1.2-16 від 21.11.2016, № 26-8994/1.2.-16 від 15.12.2016, № 26-299/1.8-17 від 12.01.2017, № 26-315/1.2-17 від 17.01.2017, № 26-3600/1.2.-17 від 19.04.2017 та № 26-4148/1.8-17 від 15.05.2017 позивачу неодноразового надавались обґрунтовані відповіді щодо відсутності у постачальника підстав для підписання актів приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2016 року та квітень 2017 року, у зв'язку з чим останні підлягали поверненню споживачу.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Отже, здійснюючи оцінку правильності обрання позивачем у справі способу захисту порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, господарський суд повинен звертатися й до інших, крім названих кодексів, актів законодавства, а також до умов укладеного сторонами договору.

Вищезазначеними нормами, як і договором, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачено такого способу захисту прав та зобов'язання відповідача, як підписання акта приймання-передачі товару за договором поставки.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

За приписами статті 6 ГК України одним із загальних принципів господарювання є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Отже, зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу не тільки суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а є також втручанням у господарську діяльність суб'єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2017р. у справі № 910/15234/16.

Відповідно до п. 39 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/163 від 12.03.2009 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові.

Отже, всупереч вимогам чинного законодавства щодо переліку способів захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів позивачем заявлена вимога про зобов'язання вчинити певні дії, а саме підписати відповідачем акти приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2016 року та квітень 2017 року (за своєю природою є лише товарно-супровідними документами), яка не призводять до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, суд приймає до уваги посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.15 № 758, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (надалі - положення), що визначає коло суб'єктів ринку природного газу, на яких покладались спеціальні обов'язки, а також умови виконання зазначених обов'язків.

Так, відповідно до підпункту 4 пункту 3 Положення на відповідача було покладено обов'язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 Положення.

Обов'язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 квітня 2017р. за таких умов:

- укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

- відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, або

- відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК "Нафтогаз України" за спожитий до 01.01.16 природний газ за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продаоюу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або

- рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі- продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або

- надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 01.01.21 з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ (п. 17 Положення).

Отже, відповідно до законодавства, постачання НАК "Нафтогаз України" природного газу (надання номінацій) виробнику теплової енергії здійснювалось виключно у разі виконання останнім, як мінімум, двох умов: укладення з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства, а також забезпечення хоча б однієї з передбачених Положенням обов'язкових умов.

При формуванні заявки (номінації) Оператору ГТС на кожний розрахунковий період (календарний місяць), НАК "Нафтогаз України" для підтвердження планового обсягу газу кожному окремому споживачу - виробнику теплової енергії, який має укладені з НАК "Нафтогаз України" договори постачання, аналізує виконання таким споживачем умов пункту 17 Положення №758 та пункту 12 Положенням №187 та застосовує кожен допустимий критерій цих умов. У разі, якщо споживач не виконав один з цих критеріїв, НАК "Нафтогаз України" не включає такого споживача в номінацію планових обсягів.

Враховуючи те, що протягом жовтня-грудня 2016 року та у квітні 2017 року у КВП «Краматорська тепломережа» існував низький рівень розрахунків та обліковувалась заборгованість за спожитий у минулі періоди природний газ за іншими договорами, тобто, позивачем не виконувались умови, зазначені у пункті 17 Положення №758 та пункту 12 Положенням №187, відповідач не підтверджував останньому планових обсягів природного газу у номінації на жовтень-грудень 2016 року та квітень 2017 року, а тому і не мав обов'язку та підстав для підписання наданих позивачем актів передачі-приймання природного газу за вказаний період.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.12.2017

Суддя Пукшин Л.Г.