ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.2017 Справа № 904/8710/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", м. Дніпро

відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", м. Чернігів

про стягнення 1 791 619 грн. 01 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, дов. від 14.04.2017р. №14-84;

від відповідача-1: ОСОБА_2 - представник, дов. від 13.10.2017р. №5508-К-О;

від відповідача-2: ОСОБА_3 - представник, дов. від 12.12.2016р. №28/6782;

ОСОБА_4 - представник, дов. від 16.01.2017р. №41/223.

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерву на 30.11.2017р.

Позивач з урахуванням заяви (вх.№61585/17 від 14.11.2017р.) про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути солідарно з відповідачів-1,-2 1 791 619 грн. 01 коп., що складає 1 000 000 грн. 00 коп. - заборгованості за простим векселем №79, 156 821 грн. 92 коп. - відсотків та 634 797 грн. 09 коп. - інфляційних втрат.

Відповідач-1 у запереченні (вх.№56350/17 від 17.10.2017р.) на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до відповідача-1, посилаючись на те, що: - зняти з себе відповідальність за платіж не може трасант (векселедавець); - індосант відповідає за акцепт і за платіж; - індосант відповідає за дійсність переданої за векселем вимоги; - при неакцепті або неплатежі до індосанта не можуть бути пред'явлені вимоги, передбачені статтями 43-49 Уніфікованого закону; - форма індосаменту, за якої індосант перед своїм підписом робить напис "Без обороту на мене", або інше рівнозначне застереження, звільняє індосанта від відповідальності за пред'явлення до нього претензій у разі не оплати векселя зобов'язаною за ним особою (основним вексельним боржником); - індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за векселем основним боржником-векселедавцем простого векселя.

Відповідач-2 у відзиві (вх.№60723/17 від 08.11.2017р.) на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що: - Уніфікований закон чітко визначає строк, у який вексель має бути пред'явлений до платежу, обов'язок векселедержателя пред'явити вексель до оплати та строк оплати по векселю; - простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу; - вексельні зобов'язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред'явлення до платежу; - у позивача відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом.

Позивач у листі (вх.№58794/17 від 31.10.2017р.) зазначає про те, що у позовній заяві вказаний помилково номер векселя №679, а вірним є №79.

Відповідач-2 у клопотанні (вх.№60724/17 від 08.11.2017р.) про призначення експертизи по справі просить призначити почеркознавчу експертизу у справі №904/8710/17, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та на вирішення експертизи поставити наступне питання: чи виконано підпис від імені Голови Правління Українського кредитного банку ОСОБА_5 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою у таких документах: - на оригіналі простого векселю №79, випущеного 04.05.2000р. Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальною компанією Чернігівобленерго; - на оригіналі договору №Т-116/052000 від 04.05.2000р., укладеного між Українським кредитним банком та ВАТ Енергопостачальна компанія Чернігівобленерго; - на оригіналі акту прийому-передачі векселів від 04.05.2000р. до договору №Т-116/052000 від 04.05.2000р., згідно якого простий вексель №79 був переданий на користь Українського кредитного банку.

Також відповідач-2 у доповненні (вх.№63289/17 від 21.11.2017р.) до клопотання про призначення експертизи по справі просить призначити почеркознавчу експертизу у справі №904/8710/17, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та на вирішення експертизи поставити наступне питання: чи виконано підпис від імені Голови Правління Українського кредитного банку ОСОБА_5 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою у таких документах: - на оригіналі простого векселю №79, випущеного 04.05.2000р. Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальною компанією Чернігівобленерго; - на оригіналі договору №Т-116/052000 від 04.05.2000р., укладеного між Українським кредитним банком та ВАТ Енергопостачальна компанія Чернігівобленерго; - на оригіналі акту прийому-передачі векселів від 04.05.2000р. до договору №Т-116/052000 від 04.05.2000р., згідно якого простий вексель №79 був переданий на користь Українського кредитного банку; - на оригіналі договору №Т-102/042000 від 24.04.2000р., укладеного між Українським кредитним банком та НАК «Нафтогаз України»; - на оригіналі додатку 1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000р., укладеного між Українським кредитним банком та НАК «Нафтогаз України»; - на оригіналі акту приймання-передачі векселів від 04.05.2000р. до договору №Т102/042000 від 24.04.2000р., укладеного між Українським кредитним банком та НАК «НафтогазУкраїни».

Відповідач-1 у запереченнях (вх.№63291/17 від 21.11.2017р.) на клопотання представника відповідача-2 про призначення судової почеркознавчої експертизи просить відмовити в задоволенні клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, оскільки: - для проведення експертизи зазначено, що відповідачем-2 проведено аналіз підписів голови правління ЗАТ "Український кредитний банк" ОСОБА_5 на звороті векселя, на договорі №Т-116/052000 від 04.05.2000р. і актах прийому-передачі векселів до договору №Т-П6/052000 від 04.05.2000р. та встановлено, що вказані підписи відрізняються; - як вбачається з пояснень представника відповідача, відповідач-2 знищив свій оригінал вказаного договору та актів прийому-передачі до нього; - з оригіналом векселя не знайомився; - є встановленим факт смерті голови правління ЗАТ "Український кредитний банк" ОСОБА_5 і в такій ситуації єдиним аргументом представника відповідача-2 є той факт, що на даний час експерт має змогу провести експертизу без вільних зразків особи лише по оригіналам документів; - представник відповідача-2 не зміг в частині забезпечити своє клопотання надати свій примірник оригіналу договору №Т-116/052000 від 04.05.2000р. і актів прийому-передачі векселів до договору № Т-116/052000 від 04.05.2000р., зазначивши про той факт, що вони його знищили за давністю зберігання; - ПАТ "Акцент-Банк" надати примірник оригіналу договору не може, оскільки керуючись тими ж нормативними актами щодо зберігання документів, що і ПАТ "Чернігівобленерго" та інші юридичні особи, він є знищеним.

Відповідач-2 у поясненнях (вх.№65202/17 від 30.11.2017р.) на заперечення відповідача-1 на клопотання про призначення експертизи зазначає, що: - при порівнянні підписів голови правління банку ОСОБА_5 на копії векселя та на засвідчених ПАТ «НАК «Нафтогаз України» копіях документів, на підставі яких ПАТ «НАК «Нафтогаз України» набув відповідний вексель, а саме: копії договору № Т-102/042000 від 24.04.2000р., додатку 1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000р. та акту приймання-передачі векселів від 04.05.2000р. до договору № Т-102/042000 від 24.04.2000р., можна дійти очевидного висновку, що дані підписи суттєво відрізняються; - у разі відсутності особи, яка підлягає ідентифікації, та неможливості пред'явити її експериментальні підписи, як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких підписи достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного підпису; - клопотання відповідача-2 про призначення почеркознавчої експертизи є обґрунтованим та необхідним для всебічного та повного встановлення обставин у справі.

Суд не вбачає підстав для призначення судової експертизи, оскільки:

- відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

- згідно частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу;

- відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2014р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування;

- у господарського суду під час розгляду справи не виникло необхідності для роз'яснення питань, що потребують спеціальних знань, для вирішення даного спору;

- позивач та відповідач-1 не ставлять під сумнів факт прийняття передачі простого векселя №79, що не потребує додаткового підтвердження.

Позивач у поясненнях (вх.№62923/17 від 21.11.2017р.) щодо стягнення інфляційних за спірним векселем зазначає, що: - зобовязання за спірним векселем є грошовим; - на вимогу кредитора застосовується ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин є обовязковим та законним в Україні; - посилання відповідача-2 на судову практику не може бути обґрунтованим, оскільки вказані рішення не є подібними по суті спору у цій справі; - ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Також позивач у запереченнях (вх.№62924/17 від 21.11.2017р.) на відзив відповідача-2 зазначає, про те, що: - компанією було надіслано поштою лист-вимогу від 17.02.2015р. №26-1154/1.2-15 цінним листом з описом вкладення з пропозицією оплатити спірний вексель 18.02.2015р.; - 18.02.2015р. представники позивача о 11:30год. зявилися до відповідача-2 з метою предявлення оригіналів векселів до оплати відповідачем-2; - представників позивача не допустили до приміщення боржника та запропонували залишити територію відповідача-2; - 18.02.2015р. до боржника компанією була надіслана телеграма з вимогою оплатити векселі; - доставлена поштою до керівника боржника, не була вручена останньому у звязку з відмовою від прийому, про що свідчить повідомлення поштової організації; - 19.02.2015р. компанія із заявою звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_6 про протест спірного векселя в неплатежі; - 19.02.2015р. приватним нотаріусом була надіслана телеграма до відповідача-2 з пропозицією оплатити векселі до 14:00год. 19.02.2015р.; - боржник надав відповідь від 19.02.2015р. №28/918 за підписом т.в.о голови правління ОСОБА_7 та заступника фінансового директора ОСОБА_8, в якій повідомляється, що компанія не предявляла оригінали векселів до оплати; - судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування; - призначення експертизи є недоцільним і тому просимо відмовити у задоволенні клопотання відповідача-2 про призначення експертизи.

Відповідач-2 у додаткових запереченнях (вх.№63287/17 від 21.11.2017р.) по справі зазначає, що: - спірні правовідносини щодо стягнення заборгованості за векселем №79 врегульовано вексельним законодавством (зокрема, ст.ст. 48 і 49 Уніфікованого Закону), яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та 3% річних у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання; - ст. 625 Цивільного кодексу України у даній справі застосуванню не підлягає; - відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання; - вексельне законодавство не передбачає таких стягнень; - вичерпний перелік стягнень, які держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, визначений у ст. 48 Уніфікованого Закону, серед яких відсутні інфляційні втрати та 3% річних; - вексель №79 не містить застережень про сплату відсотків і стягнення таких відсотків за відповідним векселем не підлягають; - вексель №79 станом на сьогоднішній день до оплати не пред'являвся; - строк платежу станом на сьогоднішній день не настав; - відсутні підстави для стягнення відсотків, що зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 48 Уніфікованого Закону.

Також відповідач-2 у додаткових запереченнях (вх.№65203/17 від 30.11.2017р.) по справі зазначає, про те, що: - відповідно до ст. 38 Уніфікованого закону, держатель переказного векселя зі строком платежу на визначений день або у визначений строк від дати складання чи від пред'явлення повинен пред'явити вексель для платежу або в день, в який він підлягає оплаті, або в один із двох наступних робочих днів; - відповідно до ст. 44 Уніфікованого закону, відмова в акцепті або у платежі повинна бути підтверджена засвідченим автентичним документом (протест у неакцепті або у неплатежі); - до матеріалів даної справи позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо факту пред'явлення векселю до платежу у встановленому законодавством порядку.

Крім того, відповідач-2 у клопотаннях (вх.№63290/17 від 21.11.2017р., вх.№65201/17 від 30.11.2017р.) про витребування доказів просить витребувати у господарського суду Івано-Франківської області оригінал договору №Т-102/042000 від 24.04.2000р., додаток 1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000р. та акт приймання-передачі векселів від 04.05.2000р. до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000р., що містяться в матеріалах судової справи №909/548/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», Дочірнього підприємства "Прикарпаттяенергосервіс" Відкритого акціонерного товариства "Прикарпатттяобленерго", третя особа - ПАТ «Акцент-банк» про визнання векселів такими, що не мають вексельної сили та визнання недійсною поруки від 10.05.2000р. Дочірнього підприємства "Прикарпаттяенергосервіс" Відкритого акціонерного товариства "Прикарпатттяобленерго".

Також відповідач-2 у клопотанні (вх.№65199/17 від 30.11.2017р.) про витребування доказів просить витребувати: - у Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» вільні зразки підписів ОСОБА_5 (тобто підписи, виконані в офіційних документах, які не мають відношення до даної судової справи), які можуть міститися в різного роду договорах, актах, заявах, внутрішніх положеннях банку, квитанціях, відомостях на отримання грошових коштів, вітальних листівках, тощо, максимально наближені до часу виконання досліджуваних документів, тобто за 1998-2004 роки; - у Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради оригінали документів, які містять зразки підписів ОСОБА_5, якими можуть бути статути, установчий (засновницький) договір, протокольні рішення правління банку, фінансова звітність, протоколи загальних зборів, протоколи спостережної (наглядової) ради ЗАТ «Український кредитний банк», тощо), максимально наближені до часу виконання досліджуваних документів, тобто за 1998-2004 роки; - у Національного банку України оригінали документів, які містять вільні зразки підписів ОСОБА_5, якими можуть бути взірці (зразки) підписів голови правління ЗАТ «Український кредитний банк», статути, установчий (засновницький) договір, протокольні рішення правління банку, фінансова звітність, протоколи загальних зборів тощо), максимально наближені до часу виконання досліджуваних документів,

тобто за 1998-2004 роки.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотань відповідача-2 та витребування вказаних у клопотаннях доказів, оскільки клопотання про призначення судової експертизи судом відхилено.

За клопотанням відповідача-2 (вх.№60096/17 від 07.11.2017р.) здійснювався запис розгляду судової справи за допомогою звукозаписувального технічного запису, а саме: автоматизованої системи „Діловодство спеціалізованого суду на диск CD-R серійний номер 1008271DC15736.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2000р. між Українським кредитним банком, як банком, та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як підприємством, було укладено договір №Т-102/04200 (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого сторони здійснюють обмін рівноцінних паперів, а саме векселів, вказаних у ст. 2 цього договору, на умовах, визначених цим договором (а.с. 105-106).

Відповідно до пункту 2.1 Договору банк зобовязується передати підприємству у власність векселі, перелік яких указаний у додатку №1, який є невідємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946 грн. 15 коп.; векселі передаються підприємству з бланковим індосаментом протягом десяти банківських днів з моменту підписання цього договору.

Підприємство зобовязується прийняти від банку у власність векселі, вказані у додатку №1 до цього договору (пункт 2.4 Договору).

На виконання умов Договору Українським кредитним банком було передано, а Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" прийнято вексель №79 (номінальною вартістю 1 000 000 грн. 00 коп., дата випуску 04.05.2000р., із зобов'язанням заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку чи його наказу суму у розмірі 1 000 000 грн. 00 коп., за предявленням, але не раніше 01.01.2015р. в м. Чернігів), про що свідчить акт від 04.05.2000р. приймання-передачі векселів до Договору (а.с. 109-110).

Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016р. №1044, скорочене найменування компанії українською мовою - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України; повне найменування компанії українською мовою - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач у справі) (а.с. 14-21).

Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», затвердженого загальними зборами акціонерів (учасниками) від 22.04.2016р., Закрите акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Український кредитний банк», який є правонаступником прав та обовязків «Українського кредитного банку», який є правонаступником прав та обовязків «Київського приватного банку «Київприватбанк», створеного за рішенням установчих зборів (протокол від 28.05.1992р.) та зареєстрованого Національним банком України 30.10.1992р., реєстраційний №127; за рішенням загальних зборів акціонерів від 14.05.2009р. тип банку з Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»; у звязку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» на Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»; Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (відповідач-1 у справі) є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» (а.с. 32-35).

Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго», затвердженого протоколом від 18.04.2011р. №7 рішенням загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» (відповідач-2 у справі) є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» (а.с. 113-127).

За приписом статті 3 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобовязань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель є цінним папером, який посвідчує безумовне грошове зобовязання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю); векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі; особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобовязань та стягнення за векселями визначаються законом.

Позивач посилається на неоплату відповідачем-2 заборгованості за простим векселем №79; відповідачі-1, 2 проти цього заперечують, що і є причиною спору.

Враховуючи викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74). До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10). До простого векселя також застосовуються такі положення: положення щодо забезпечення авалем (статті 30 - 32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя.

Відповідно до статті 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні; він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання; трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк; ці строки можуть бути скорочені індосантами; трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Пунктом 16 Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007р. №5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» встановлено, що простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу; держатель такого векселя повинен пред'явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк; зазначені строки можуть бути скорочені індосантами (ст. 34 Уніфікованого закону (995_009); строк для пред'явлення відраховується з дати складання векселя; якщо у векселі строком "за пред'явленням" вказано, що він не може бути пред'явлений до платежу раніше визначеної дати, строк для його пред'явлення до платежу відраховується з цієї дати.

Отже, строк для пред'явлення простого векселя №79 відраховується починаючи з 02.01.2015р.

Як вбачається позивачем відповідачу-2 було спрямовано лист від 17.02.2015р. №26-1154/1.2-15, в якому просив оплатити вексель №79 до 12:00год. 18.02.2015р. Про спрямування вказаного листа свідчить фіскальний чек «Укрпошти» від 18.02.2015р. та опис від 18.02.2015р. вкладення до цінного листа.

Також позивачем відповідачу-2 було спрямовано телеграму від 18.02.2015р. №49/1.2-15 з вимогою оплатити 18.02.2015р. вексель №79.

Матеріали справи містять акт від 18.02.2015р. про відмову у допуску повноважених осіб на підприємство для предявлення векселів до платежу, відповідно до якого представники позивача прибули о 11:30год. 18.02.2015р. до відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" за адресою: 14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40 з метою предявлення до платежу від імені позивача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтобаз України» оригіналів векселів, зокрема №79; представників позивача не було допущені до відповідача-2, що позбавило їх можливості надати для огляду голові правління або іншим повноваженим представникам оригіналів векселів та підписання акту предявлення векселів до оплати.

Відповідно до статті 70 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідач-2 повинен був здійснити платіж за простий вексель №79 на суму 1 000 000 грн. 00 коп. 18.02.2015р.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем-2 не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 2 статті 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі встановлено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Отже, згідно розрахунку шість відсотків річних становить 156 821 грн. 92 коп. (з 19.02.2015р. по 30.09.2017р.).

Відповідно до статті 43 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

За приписами статті 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов'язаними перед держателем; держатель має право пред'явити позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, при цьому необов'язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобов'язалися; таке саме право належить кожній особі, яка поставила свій підпис на векселі, після того як вона прийме його і здійснить платіж за ним; пред'явлення позову до однієї із зобов'язаних осіб не перешкоджає пред'явленню позову до інших осіб, навіть якщо вони йдуть після особи, до якої пред'явлено позов.

Таким чином, з урахуванням статті 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, відповідачі-1,-2 є зобовязаними особами перед позивачем.

Щодо вимоги позивача про стягнення 634 797 грн. 09 коп. - інфляційних втрат, то така вимога задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 24.11.2011р. N01-06/1642/2011 «Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", у спорах, що виникають внаслідок порушення грошових зобов'язань у разі, якщо спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання за рішенням суду, відсутні підстави для застосування до таких правовідносин частини другої статті 625 ЦК України ( 435-15 ) (постанова від 03.10.2011 N 45/211).

Отже, оскільки спірні правовідносин щодо стягнення заборгованості за спірним векселем врегульовані вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних нарахувань у разі прострочення виконання вексельного зобовязання, то відсутні підстави для застосування статті 625 Цивільного кодексу України.

Одночасно, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача-2, що спірний вексель не був предявлений відповідачу-2 до платежу, з огляду на таке.

Як вбачається позивачем відповідачу-2 було спрямовано лист від 17.02.2015р. №26-1154/1.2-15, в якому просив оплатити вексель №79 до 12:00год. 18.02.2015р. Про спрямування вказаного листа свідчить фіскальний чек «Укрпошти» від 18.02.2015р. та опис від 18.02.2015р. вкладення до цінного листа.

Також позивачем відповідачу-2 було спрямовано телеграму від 18.02.2015р. №49/1.2-15 з вимогою оплатити 18.02.2015р. вексель №79.

Матеріали справи містять акт від 18.02.2015р. про відмову у допуску повноважених осіб на підприємство для предявлення векселів до платежу, відповідно до якого представники позивача прибули о 11:30год. 18.02.2015р. до відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" за адресою: 14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40 з метою предявлення до платежу від імені позивача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтобаз України» оригіналів векселів, зокрема №79; представників позивача не було допущені до відповідача-2, що позбавило їх можливості надати для огляду голові правління або іншим повноваженим представникам оригіналів векселів та підписання акту предявлення векселів до оплати.

Згідно абзацу 4 пункту 20 Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007р. №5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів», прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів (статті 57-59 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ) (далі - ЦПК), статті 32, 34 Господарського процесуального кодексу України ( 1798-12 ) (далі - ГПК), у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданихборжником.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, відповідно до наявних матеріалів у справі, відповідачем-2 не доведено, що йому не було предявлено спірний вексель до платежу.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі розподіляється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11; ідентифікаційний код 14360080) та Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40; ідентифікаційний код 22815333) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. заборгованості, 156 821 (сто пятдесят шість тисяч вісімсот двадцять одна) грн. 92 коп. відсотків та 17 352 (сімнадцять тисяч триста пятдесят дві) грн. 33 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

05.12.2017р.