ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Справа № 910/21434/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Поляк О.І. (доповідач),
суддів:Ходаківської І.П., Яценко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 10.08.2017
за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на діїВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
у справі№ 910/21434/14 Господарського суду міста Києва
за позовомЗаступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі: 1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, 2. Публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
простягнення 76060883,04 грн,
у судовому засіданні взяли участь представники

від позивача-1: не з'явились;

від позивача-2: Андрійко Є.Л.;

від відповідача: Кравчик С.М.;

від прокуратури: Рядчин А.В - старший прокурор відділу ГПУ.;

від ДВС: не з'явились.;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 (суддя Підченко Ю.О.) скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено, визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення 27.12.2016 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47002826 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 910/21434/14 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості 4 424 937, 52 грн, пені 18 243 112, 39 грн, 3% річних 6 012 352, 31 грн, інфляційних втрат 47 380, 82 грн; визнано недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли В.Е. від 27.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП № 47002826 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 910/21434/14 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості 4 424 937, 52 грн, пені 18 243 112, 39 грн, 3% річних 6 012 352,31 грн, інфляційних втрат 47 380 480, 82 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 (головуючий суддя - Тищенко А.І., судді: Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.), ухвалу Господарського суду м. Києва від 30.06.2017 у справі № 910/21434/14 скасовано, у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання недійсною постанови від 27.12.2016 про закінчення виконавчого провадження № 47002826 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 910/21434/14 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі № 910/21434/14, натомість залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2017.

Касаційна скарга мотивована порушенням і неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 5 ч. 1 ст. 2, ст.ст. 18, 19, п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, ст.ст. 1 - 3, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст.ст. 4, 4-7, 33, 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

У призначене судове засідання з'явилися представники прокуратури, позивача-2, відповідача. Представник позивача-1 та ДВС своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача-2 та відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Заступник прокурора Деснянського району м. Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 288 710 687, 67 грн.

В ході судового розгляду прокурором було зменшено розмір позовних вимог до 76 060 883,04 грн з яких: основна заборгованість у розмірі 4424937,52 грн, пеня у розмірі 18 243 112, 39 грн, 3% річних у розмірі 6 012 352, 31 грн та інфляційні втрати у розмірі 47 380 480, 82 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2015, позовні вимоги Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено повністю та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість у розмірі 4 424 937, 52 грн, пеню у розмірі 18 243 112, 39 грн, 3% річних у розмірі 6 012 352, 31 грн та інфляційні втрати у розмірі 47380480,82 грн. Крім того, вказаним рішенням з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в доход Державного бюджету України стягнуто судовий збір у розмірі 73 080, 00 грн.

04.02.2015 на виконання рішення суду видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.04.2015 заяву Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 по справі №910/21434/14 задоволено. Відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 по справі №910/21434/14 до 01.01.2016 включно (ухвала про виправлення описки від 27.04.2015).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015, ухвалу Господарського суд м. Києва від 17.04.2015 по справі № 910/21434/14 скасовано. Видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.10.2015, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015, заяву Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Визнано наказ Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 у справі №910/21434/14, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 4424937,52 грн та пені у розмірі 18 243 112,39 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 у справі Господарського суду міста Києва №910/21434/14 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у цій справі скасовано в частині визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 №910/21434/14 в частині стягнення пені в розмірі 18243112,39грн, і в цій частині відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 №910/21434/14 таким, що не підлягає виконанню. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 у справі Господарського суду міста Києва №910/21434/14 залишено без змін.

23.01.2017 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли Віталія Едуардовича, у якій просило:

- визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення 27.12.2016 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47002826 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 910/21434/14 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 424 937, 52 грн заборгованості, 18 243 112, 39 грн пені, 6 012 352, 31 грн 3% річних, 47 380, 82 грн інфляційних втрат;

- визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли В.Е. від 27.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП № 47002826 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 910/21434/14 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 424 937, 52 грн заборгованості, 18 243 112, 39 грн пені, 6 012 352, 31 грн 3% річних, 47 380 480, 82 грн інфляційних втрат.

Вирішуючи спір, місцевий господарський суд виходив з того, що для списання зобов'язань з оплати неустойки (штраф, пеня), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", Публічне акціонерне товариство "Київенерго" мало набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру, у зв'язку з чим, встановивши, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази включення відповідача до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених частиною 2 статті 3 вказаного Закону, для включення до такого реєстру, дійшов висновку про безпідставність дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення 27.12.2016 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47002826 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 910/21434/14 та про незаконність відповідної постанови.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив з того, що нараховані відповідачу суми пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягають списанню відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки відповідно до умов вказаного Закону єдиною умовою для такого списання є набрання ним чинності та сплата основної заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності зазначеним Законом, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з КП "Ромникомунтепло" Роменської міської ради вказаних сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Суд касаційної інстанції погоджується з вказаними висновками апеляційного господарського суду, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1212 ГПК України (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови органу Державної виконавчої служби) скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

30.11.2016 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а це - зменшення, списання та/або реструктуризакція, необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

При цьому ч. 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення божником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Крім того, приписи ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, які не ставлять право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Апеляційним господарським судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 № 910/21434/14 відповідачем було перераховано грошові кошти за платіжними дорученнями від 30.06.2015 №208938580 в сумі 3 395 908,22 грн та від 01.07.2015 №209221740 в сумі 5 915 688,58 грн.

Тобто у відповідача, на момент набрання чинності Законом України № 1730 відсутній обов'язок по сплаті на користь позивача основної заборгованості в сумі 4 424 937,52 грн у справі №910/21434/14, а відтак зобов'язання боржника зі сплати пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, стосовно яких прийнято рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 № 910/21434/14 є припиненими в силу ч. 3 ст. 7 Закону.

Враховуючи, що сам факт прийняття рішення судом не змінює правовідносин сторін і зобов'язання залишаються сталими, тобто не трансформуються у якісь інші, ніж ті що були за договором купівлі-продажу природного газу, колегія суддів погоджується з правомірністю закінчення виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю заборгованості.

З огляду на викладене, висновки апеляційного господарського суду про відсутність підстав для задоволення скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу ДВС у з в'язку з правомірністю закінчення державним виконавцем виконавчого провадження шляхом винесення постанови ВП № 47002826 від 27.12.2016 на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" є законними і обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм чинного законодавства.

За таких обставин Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі № 910/21434/14 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі № 910/21434/14 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі № 910/21434/14 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді І.П. Ходаківська

О.В. Яценко