КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа№ 910/17595/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зеленіна В.О.

Алданової С.О.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: Щербань Д.М. - за дов. № 16/1 від 25.07.2017р.

від відповідача: не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.10.2017 р.

у справі № 910/17595/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-Буд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп"

про стягнення 576253 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2017р. у справі № 910/17595/16 позов у частині стягнення 500000 грн. заборгованості, 43562,65 грн. пені, 10317,15 грн. 3% річних та 22373,20 грн. втрат від інфляції задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-Буд" 500000 грн. заборгованості, 43562 грн. 65 коп. пені, 10317 грн. 15 коп. 3% річних, 22373 грн. 20 коп. втрат від інфляції, а також 8643 грн. 80 коп. судового збору за подання позову, 10068 грн. 22 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 10983 грн. 52 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017р. у справі № 910/17595/17 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Демос-Буд» щодо стягнення 500 000,00 грн. заборгованості, 43 562,65 грн. пені, 10 317,15 грн. 3% річних та 22 373,20 грн. втрат від інфляції.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 01.11.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" у справі №910/17595/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий судя: Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв'язку з участю судді Коротун О.М.. у навчанні

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.11.2017 р. для розгляду справи № 910/17595/16 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

03.11.2017р. суддею Сулім В.В. заявлено самовідвід у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 року у справі №910/17595/16, з метою недопущення сумнівів в його неупередженості, які можуть виникнути в зв'язку з участю в розгляді даної справи його близької особи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2017 р. заяву судді Київського апеляційного господарського суду Суліма В.В. про самовідвід від розгляду справи №910/17595/16 задоволено. Справу № 910/17595/16 передано для визначення складу суду відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" у справі № 910/17595/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зеленін В.О., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017р. у справі № 910/17595/16 прийняти до провадження та призначено на 28.11.2017р.

28.11.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Встановлено, що в судове засідання 28.11.2017р. представник відповідача не з'явився, але ними 24.11.2017р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського було подано клопотання, в якому просить суд розгляд справи відкласти, у зв»язку з перебуванням представника відповідача у щорічній основній відпустці.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про його відмову в задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні, відповідач мав можливість вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

Крім того, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однак, це є правом суду, а не його обов'язком.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи предмет спору, подані докази, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2016р. у справі № 910/17595/16 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-Буд" 29241 грн. 44 коп. - суму основного боргу, 2503 грн. 10 коп. - пеню, 3% річних в розмірі 600 грн. 85 коп., інфляційні втрати в розмірі 1597 грн. 03 коп. та 509 грн. 11 коп. - витрати по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017р. у справі № 910/17595/16 рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2016р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.08.2017р. рішення Господарського суду міста Києва 29.11.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017р. у справі № 910/17595/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог - скасовано, та передано у цій частині справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017р. суд касаційної інстанції вказав про те, що зазначення в додатковій угоді № 1 від 01.12.2015р. дати її підписання кульковою ручкою та відсутність її оригіналу у відповідача, який заперечив її підписання саме 01.12.2015р., зумовлює неможливість встановлення фактичної дати підписання вказаної угоди, господарські суди не надали будь-якої правової оцінки тому факту, що між сторонами укладалася ще одна додаткова угода № 1 від 03.12.2015р., якою була змінена ціна договору, укладення якої відповідач не заперечує, і в якій також вже було зазначено розрахунковий рахунок позивача в ПАТ КБ "Приватбанк", а дата укладення також виконана кульковою ручкою (а.с.27).

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов»язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Предметом нового розгляду у даній справі є решта позовних вимог, у яких рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 було відмовлено, а саме: 500000 грн. заборгованості, а також нараховані на цю суму у зв'язку з її несвоєчасним перерахуванням: 43562,65 грн. пені, 10317,15 грн. 3% річних та 22373,20 грн. втрат від інфляції.

Судом встановлено, що 01.12.2015р. між сторонами Договору було укладено додаткову угоду №1 (далі - Угода), якою сторонами були внесені зміни до Договору в частині реквізитів Позивача, що стосувалися зміни розрахункового рахунку Позивача, на той, який був відкритий ним в ПАТ КБ "Приватбанк".

Указані нові реквізити Позивача про зміну його розрахункового рахунку на новий відкритий ним в ПАТ КБ "Приватбанк" рахунок, також були зазначені в укладеній у подальшому додатковій угоді №1 від 03.12.2015р. до Договору.

У судовому засіданні 09.10.2017р. директор Відповідача на запитання суду підтвердив підписання Угоди та додаткової угоди №1 від 03.12.2015р., вказавши, що при підписанні не докладно ознайомився з їх змістом, оскільки одночасно підписував багато документів. Судом такі пояснення заслухані, проте відхилені, оскільки при підписі директор мав змогу ознайомитись з документами, отже неознайомлення було його свідомою дією, тому наслідки такої дії покладаються на Відповідача відповідно; з цих самих підстав судом відхилені пояснення Відповідача щодо відсутності у нього оригіналів вказаних угод, оскільки при підписанні він міг запитати для себе другий оригінал цього двостороннього документу.

Згідно з п. 2 Угоди вона є невід'ємною частиною Договору, набирає чинності з моменту її підписання та діє в межах, визначених дією Договору.

Незважаючи на умови Угоди щодо зміни реквізитів Позивача для перерахування коштів з 01.12.2015р. (з дати укладення Угоди), та незважаючи на зазначення нових реквізитів у подальшій додатковій угоді №1 від 03.12.2015р. до Договору, Відповідачем 24.12.2015р. було перераховано Позивачу 500000 грн. в оплату за Договором, на попередній розрахунковий рахунок Позивача, який був раніше вказаний у Договорі до внесення у ньому змін (рахунок у ПАТ "Авант банк"). Перерахування підтверджено залученою до справи випискою банку, призначення платежу: "Передплата за будівельні роботи зг.дог. № 02/10 від 01.10.2015р. у т.ч. ПДВ 20% - 83333,33 грн.".

Спірним між сторонами спору при новому розгляді даної справи є те, чи перерахування суми коштів у розмірі 500000 грн., як в оплату за Договором, на попередній розрахунковий рахунок Позивача, який був раніше вказаний у Договорі до внесення у ньому змін (рахунок у ПАТ "Авант банк"), було належним виконанням умов Договору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

При цьому, за приписами ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 532 ЦК України виконання за грошовим зобов'язанням провадиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання.

При виконанні грошового зобов'язання у безготівковій формі місцем виконання слід вважати банк, який відкрив кредитору розрахунковий рахунок, на який за умовами зобов'язання повинен бути здійснений переказ грошових коштів.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Перерахування Відповідачем 500000 грн., як в оплату за Договором, на попередній розрахунковий рахунок Позивача, який був раніше вказаний у Договорі до внесення у нього змін (рахунок у ПАТ "Авант банк"), не було належним виконанням встановленого Договором зобов'язання, оскільки з внесенням змін у Договір шляхом укладення Угоди сторони чітко передбачили, що виконанням зобов'язання належним чином буде перерахування коштів в оплату виконаних по Договору робіт на вказані у Угоді банківські реквізити Позивача - розрахунковий рахунок Позивача, відкритий ним в ПАТ КБ "Приватбанк", та у подальшому підтвердили чинність цих реквізитів в додатковій угоді №1 від 03.12.2015 до Договору.

Отже, зобов'язання Відповідача щодо перерахування Позивачу 500000 грн. заборгованості з оплати виконаних робіт не припинено виконанням, проведеним належним чином у розумінні ст. 599 ЦК України, а неналежне виконання зобов'язання (перерахування на інший, ніж вказано у Договорі, з урахуванням внесених Угодою змін, рахунок) обгрунтвоано не прийнято Позивачем, оскільки не є належним виконанням.

При цьому, обставина неповернення Позивачем Відповідачу 500000 грн., перерахованих неналежним, у розумінні умов з урахуванням внесених Угодою змін, чином - на інший ніж сторони погодили рахунок, не є прийняттям Позивачем від Відповідача такого перерахування як "виконання зобов'язання", оскільки у ПАТ "АВАНТ-БАНК" на підставі постанови Правління НБУ від 29 січня 2016 р. № 44 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (рішення від 29 січня 2016 р. № 96) було запроваджено тимчасову адміністрацію. Відтак, розпорядження коштами, які перебували на рахунку Позивача у ПАТ "АВАНТ-БАНК", вже відбувалося за рішеннями іншої ніж Позивач особи -за рішеннями призначеного Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасового адміністратора банку.

Предметом даного спору не є вимоги Відповідача до Позивача щодо повернення коштів у сумі 500000 грн., як таких, що перебувають на рахунку Позивача без належної правової підстави, або щодо зарахування між сторонами зустрічних однорідних вимог на суму 500000 грн., тому у межах даного спору оцінка таким правовідносинам сторін та правомірності їхніх вимог не надається.

Отже, наявність у Відповідача не погашеної заборгованості в сумі 500000 грн. за виконанні по Договору роботи Позивачем належним чином доведена, документально підтверджена і Відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги про стягнення 500000 грн. заборгованості підлягають задоволенню.

Також, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення передбаченої умовами Договору пені, а також втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Розрахунок пені, втрат від інфляції та 3% річних судом також перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним (зокрема, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом), а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 43562,65 грн. пені, 10317,15 грн. 3% річних та 22373,20 грн. втрат від інфляції підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позову у частині стягнення 500000 грн. заборгованості, 43562,65 грн. пені, 10317,15 грн. 3% річних та 22373,20 грн. втрат від інфляції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017р. у справі № 910/17595/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Груп» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017р. у справі № 910/17595/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17595/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді В.О. Зеленін

С.О. Алданова