Господарський суд Чернігівської області
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"05" грудня 2017 р. Справа № 927/1089/17

Суддя Лавриненко Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви № 22/2-25819 від 28.09.17

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_1" в

особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2,

адреса для листування: Харківське шосе, 49, м. Київ, 02096,

Відповідач: Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Перемога",

вул. Центральна, буд.160-Б, с. Шабалинів, Коропський район, Чернігівська область,

16242

Предмет спору: про стягнення 3482083,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підстави повернення позовної заяви можна додавати натисканням Ctrl+Alt+[1...0], де [1...0] - відповідні п.п.1...10 статті 63 ГПК України.

Позивачем Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський ОСОБА_1, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_2 подано позов до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства Перемога про стягнення 3000000,00 грн заборгованості за кредитом; 393698,64 грн заборгованості за процентами; 41594,48 грн пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту; 7592,10 грн заборгованості по 3% річних, процентів по кредиту; 39198,24 грн інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів, за неналежне виконання умов кредитного договору №51-2012 від 29.02.2012; договорів про внесення змін до нього.

Також, пунктом 2 прохальної частини позовної заяви №22/2-25819 від 28.09.2017 позивач просить суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, у звязку з важким фінансовим становищем та відсутністю можливості сплатити судовий збір.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розмір судового збору, порядок його сплати регулюється Законом України Про судовий збір.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порушення вищезазначених вимог, позивачем не подано документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 1 ст.8 Закону України Про судовий збір передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, зазначена стаття Закону не визначає підстав, за наявності яких суд може прийняти рішення про обовязкове відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк.

Обґрунтовуючи позовну заяву вих.22/2-25819 від 28.09.2017 в частині відстрочення сплати судового збору заявник зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський ОСОБА_1, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 №63 Про початок процедури ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 №213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та повноваження ліквідатора ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_2 на два роки до 19.03.2018 включно.

Позивач також зазначає, що обставини щодо неплатоспроможності ПАТ "ВіЕйБі Банк" та його важкого фінансового становища є загальновідомими та не потребують доказування.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку до 01.09.2015 відносилась до пільгових категорій та була звільнена від сплати судового збору, проте згідно з положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 22.05.2015 №484-VIII була позбавлена пільг на оплату судового збору, що ускладнило, а в окремих випадках унеможливило роботу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо захисту прав і законних інтересів вкладників банку.

Підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України Про судовий збір, зокрема щодо відстрочення сплати судового збору, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Аналогічна позиція викладена у підпункті 3.1. пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зазначені положення дають право суду відстрочити сплату судового збору лише за наявності виключних обставин, з урахуванням того, що в майбутньому заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору. Дії суду при розгляді заяви про відстрочення сплати судового збору повинні здійснюватися з дотриманням принципів рівності та збалансованості інтересів сторін. Крім того, господарському суду надано лише право, а не покладено обов`язок у будь-якому випадку задовольняти клопотання учасників судового процесу про відстрочення сплати ними судового збору. Тобто, вказана норма є суб`єктивною та застосовується лише у випадку, коли заявник надасть суду дійсно переконливі докази скрутного матеріального становища, яке перешкоджає йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 32,33,43 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

У порушення вищезазначених вимог, позивачем не надано жодних належних доказів складного фінансового становища та дійсної неможливості сплати ним судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також доказів, що такі обставини будуть відсутніми в подальшому, що зробить можливим сплату судового збору.

До ліквідаційної маси банку, відповідно до ч.2 ст.50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

Відкликання банківської ліцензії та здійснення процедури ліквідації банку не свідчить про відсутність у банку коштів на сплату судового збору та про неможливість його сплати, оскільки до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку, у звязку з чим постанова Правління НБУ та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на які посилається позивач, не можна вважати належними та допустимими доказами такого майнового стану позивача, який унеможливлює сплату судового збору при поданні позову у встановленому порядку та розмірі.

Крім того, слід зазначити, що згідно з п.2,4,9 ч.1 ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом, тощо.

Отже, віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання ліцензії на здійснення банківської діяльності не свідчить про відсутність у банку коштів на сплату судового збору та про неможливість його сплати.

При цьому, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі від 19.06.2001, на яке посилається позивач, зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Даної позиції дотримується і Вищий господарський суд України у своїй постанові від 15.03.2017 у справі № 910/12306/15.

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для відстрочення сплати судового збору, а тому заява позивача в частині відстрочення сплати судового збору є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Також, звертаємо Вашу увагу, що чинними ухвалами Господарського суду Чернігівської області від 13.04.2017 по справі № 927/364/17, від 21.06.2017 по справі № 927/591/17, від 19.07.2017 по справі № 927/682/17, від 19.09.2017 по справі № 927/874/17, від 02.11.2017 по справі №927/998/17, від 14.11.2017 по справі №927/1024/17 позивачу не одноразово повертались без розгляду позовні заяви, подані до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з ПОСП Перемога заборгованості за кредитним договором, в тому числі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з не поданням позивачем доказів сплати судового збору в установленому порядку та розмірі.

У межах вказаних справ, судом неодноразово вирішувалось і відхилялось клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, підстави подання якого заявником не змінювались. Клопотання про відстрочення судового збору заявлялись позивачем з підстав віднесення банку позивача до категорії неплатоспроможних, введення тимчасової адміністрації та початок ліквідаційної процедури, що, на думку заявника, підтверджує його скрутне становище та є достатнім для відстрочення судом сплати судового збору при його зверненні з позовом до відповідача.

Проте, при повторному зверненні до суду з аналогічною позовною заявою позивачем не були враховані вимоги вищезазначених чинних ухвал Господарського суду Чернігівської області, що є порушенням приписів ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязковості виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Частиною 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, зокрема, позивач, зобовязаний при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За змістом положень п.2,61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, загального порядку надання послуг поштового зв'язку та спеціальної норми господарського процесу, належним доказом надсилання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів та доказом, що підтверджує прийняття оператором поштового зв'язку реєстрованого поштового відправлення для пересилання є виданий ним відправникові розрахунковий документ встановленої форми (фіскальний чек) та належним чином оформлений опис вкладення на підтвердженням того, які саме документи вкладені до поштового відправлення.

З доданого позивачем до позовних матеріалів опису вкладення в цінний лист (п.1) вбачається, що 31.10.2017 на адресу відповідача була направлена позовна заява (без зазначення її номеру та дати), що підтверджується списком №2444 згрупованих поштових відправлень цінних листів та фіскальним чеком від 31.10.2017, у той час коли подана позовна заява №22/2-25819 датована 28.09.2017, тому суд не може дійти беззаперечного висновку, яка саме позовна заява була направлена на адресу відповідача.

Таким чином, у порушення вищезазначених вимог, позивачем не додано до матеріалів справи належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви №22/2-25819 датованої 28.09.2017 з доданими до неї документами, з якою позивач звернувся до суду.

Відповідно до п. 4,6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Після усунення зазначених порушень, Ви вправі повторно звернутись з даною позовною заявою до господарського суду в загальному порядку.

При повторному зверненні з позовною заявою Вам необхідно надати всі зміни та доповнення до кредитного договору; докази надання кредиту; докази часткової оплати процентів за користування кредитом.

Керуючись п. 4,6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовної заяви в частині відстрочення сплати судового збору.

2. Позовну заяву з доданими до неї документами повернути позивачу без розгляду.

Додаток на 57 арк.

Суддя Лавриненко Л.М.