РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017Справа №910/18253/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Отіс»
доОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Голосіївська фортеця»
простягнення 44190 грн. 72 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Мацюк В.В. - представник за довіреністю № 10 від 30.01.2017;

від відповідача: Магдич В.П. - представник за довіреністю б/н від 14.08.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Отіс» з вимогами до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Голосіївська фортеця» про стягнення 44190 грн. 72 коп., з яких 27619 грн. 20 коп. основного боргу та 16571 грн. 52 коп. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № D24C1648 від 29.07.2016 не здійснив оплату за виконані позивачем у період з січня по лютий 2017 року роботи, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 27619 грн. 20 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18253/17, розгляд справи призначено на 14.11.2017.

У судовому засіданні 14.11.2017 представник відповідача подав заяву про визнання позову в частині суми основного боргу у розмірі 27619 грн. 20 коп.

У судовому засіданні 14.11.2017 представник позивача подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 16571 грн. 52 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Представник позивача у судовому засіданні 14.11.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням поданої заяви про відмову від позову в частині пені).

Представник відповідача у судовому засіданні 14.11.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу визнав.

У судовому засіданні 14.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Голосіївська фортеця» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Отіс» (виконавець) укладено Договір № D24C1648 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів, відповідно до умов якого замовник передає, а виконавець приймає на себе обов'язки щодо надання послуг з технічного обслуговування ліфтів за формою - індивідуальний розрахунок.

Відповідно до п. 1.2 Договору № D24C1648 від 29.07.2016 термін надання послуг з технічного обслуговування ліфтів відповідає терміну дії договору, якщо інший термін не обумовлено відповідним листом, що стає невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 2.2 Договору № D24C1648 від 29.07.2016 щомісячна вартість послуг за договором складає 13809 грн. 60 коп.

Відповідно до п. 2.4 Договору № D24C1648 від 29.07.2016 оформлення акту виконаних робіт (послуг) замовник здійснює до 25 числа поточного місяця, а всі зупинки ліфтів з вини виконавця за період з 26 числа до кінця місяця враховуються зменшенням обсягів в актах виконаних послуг наступного місяця.

Відповідно до п. 8.1 Договору № D24C1648 від 29.07.2016 договір набирає чинності з 01.08.2016 і діє до 01.08.2017, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Додатком № 1 до Договору № D24C1648 від 29.07.2016 (Відомість об'єктів та обсягів робіт з технічного обслуговування ліфтів та підйомників) сторони визначили, зокрема, адресу надання послуг з технічного обслуговування ліфтів (м. Київ, вул. Голосіївська, 13) та місячну їх вартість (13809 грн. 60 коп.).

Додатком № 2 до Договору № D24C1648 від 29.07.2016 сторони визначили перелік робіт з технічного обслуговування ліфтів за вказаним договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Судом встановлено, що у січні 2017 року позивач виконав роботи за Договором № D24C1648 від 29.07.2016 на суму 13809 грн. 60 коп., що підтверджується актом № 421С1648 від 31.01.2017 на суму 13809 грн. 60 коп., який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що у лютому 2017 року позивач виконав роботи за Договором № D24C1648 від 29.07.2016 на суму 13809 грн. 60 коп., що підтверджується актом № 421С1648 від 28.02.2017 на суму 13809 грн. 60 коп., який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Таким чином, загальна вартість виконаних позивачем за період з січня по лютий 2017 року робіт за Договором № D24C1648 від 29.07.2016 становить 27619 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.6 Договору № D24C1648 від 29.07.2016 оплата за надані послуги з технічного обслуговування ліфтів проводиться замовником щомісячно до 5-го числа наступного за звітним місяця у розмірі відповідно до умов п. 2.2 договору з урахуванням умов розділу 4.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити роботи, виконані позивачем у січні 2017 року на суму 13809 грн. 60 коп., у строк до 5-го лютого 2017 року, та роботи, виконані позивачем у лютому 2017 року на суму 13809 грн. 60 коп., у строк до 5-го березня 2017 року.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив оплату за виконані позивачем у період з січня по лютий 2017 року роботи на загальну суму 27619 грн. 20 коп., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 27619 грн. 20 коп. (банківських виписок, платіжних доручень, тощо), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 27619 грн. 20 коп.

Крім того, у судовому засіданні 14.11.2017 представник відповідача подав заяву про визнання позову в частині суми основного боргу у розмірі 27619 грн. 20 коп.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Частина 1 коментованої статті передбачає передбачає можливість звільнення від доказування обставин, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Під визнанням обставин слід розуміти згоду з фактом, на якому інша особа ґрунтує свої вимоги чи заперечення. Отож, виходячи з розподілу обов'язку доказування, сторона може визнавати ті обставини, які повинна доводити інша сторона.

Таким чином, визнання обставин справи не є безумовним, а здійснюється під контролем суду, оскільки звільнення від доказування можливе, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Виходячи з цього, суд повинен перевірити достовірність обставин та пересвідчитися у відсутності примусу визнання обставин.

У застосуванні відповідної норми господарським судам необхідно враховувати таке. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: - в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; - в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі.

Визнання обставин учасниками судового процесу не є для господарського суду обов'язковим та остаточним. Суд може не прийняти такого визнання, якщо: - визнана обставина викликає сумнів у її достовірності, тобто у тому чи відповідає вона дійсності, оскільки не узгоджується з іншими обставинами, вже з'ясованими в тій же справі, або такими, що мають для останньої преюдиціальне значення; - сумнівною є добровільність визнання певних обставин, оскільки воно вчинене даним учасником судового процесу під впливом помилки, обману або ж погрози чи насильства, інших протиправних дій.

Згідно з ч. 6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

З огляду на те, що заява про визнання позову в частині суми основного боргу підписана представником Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Голосіївська фортеця», який відповідно до довіреності від 14.08.2017 не обмежений у праві визнати позов, а визнані відповідачем обставини (заборгованість за Договором № D24C1648 від 29.07.2016 у розмірі 27619 грн. 20 коп.) узгоджуються зі встановленими судом обставинами у даній справі, суд прийняв визнання відповідачем позову в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 27619 грн. 20 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Голосіївська фортеця» у розмірі 27619 грн. 20 коп. за Договором № D24C1648 від 29.07.2016 підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем були визнані, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Отіс» в частині стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Голосіївська фортеця» суми основного боргу у розмірі 27619 грн. 20 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 16571 грн. 52 коп. за період з 07.02.2017 по 12.10.2017.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з п. 4.2 Договору № D24C1648 від 29.07.2016 замовник несе відповідальність за несвоєчасні розрахунки з виконавцем за надані послуги чи виконані роботи і сплачує пеню у розмірі 0,4% від неоплаченої суми за кожен день прострочки терміну платежу, але не більше 5% від загальної суми договору. Пеня може нараховуватися з 6-го числа наступного за звітним місяця та відображатися збільшенням обсягів вартості технічного обслуговування ліфтів в актах виконаних робіт (послуг) наступного місяця.

У судовому засіданні 14.11.2017 представник позивача подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 16571 грн. 52 коп.

Відповідно до частини 1, 2 статті 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Частиною 4 статті 78 Господарського процесуального кодексу України про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Судом встановлено, що заява про відмову від позову в частині пені підписана представником позивача, який відповідно до довіреності № 10 від 30.01.2017 має право на відмову від позовних вимог, з огляду на що, роз'яснивши позивачу процесуальні наслідки відмови від позову та встановивши, що відмова позивача від позову в частині стягнення з відповідача пені не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, суд прийняв відмову позивача від позову в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 16571 грн. 52 коп.

Нормами пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Відповідно до частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Враховуючи викладене, провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 16571 грн. 52 коп. підлягає припиненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині позовних вимог).

Судовий збір покладається на відповідача на підставі ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 78, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 83, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Голосіївська фортеця» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 13; ідентифікаційний код: 36791839) на користь Приватного акціонерного товариства «Отіс» (03062, м. Київ, Чистяківська, буд. 32; ідентифікаційний код: 14357579) суму основного боргу у розмірі 27619 (двадцять сім тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Прийняти відмову позивача від позову та припинити провадження у справі в іншій частині позовних вимог.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.11.2017

Суддя І.М. Отрош