ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Справа № 910/329/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Удовиченка О.С.
суддів:Білошкап О.В., Поліщука В.Ю.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову та на рішенняКиївського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 господарського суду міста Києва від 13.02.2017
у справі№ 910/329/17 господарського суду міста Києва
за позовом до ОСОБА_4 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" 2. Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. ОСОБА_6; 2. ОСОБА_7
провизнання договорів недійними,

в судовому засіданні взяли участь представники:

ОСОБА_4ОСОБА_8
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"Філатова Н.А.
ТОВ "Полірем"ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" (далі - ТОВ "Полірем", відповідач 1) та Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", відповідач 2) про визнання недійсними договорів: 1) договору застави (іпотеки) №010/02-01/03/159/1 від 14.07.2006; 2) договору застави товарів в обігу №12/14/1127 від 28.12.2010; 3) договору застави транспортних засобів №12/14/1132 від 28.12.2010; 4) договір застави транспортних засобів №12/14/1134 від 28.12.2010; 5) договору застави основних засобів №12/14/1126 від 28.12.2010; 6) договору застави основних засобів № 12/14/1129 від 28.12.2010, посилаючись на порушення його корпоративних прав як учасника товариства.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/329/17 (суддя: Сташків Р.Б.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 у справі № 910/329/17 (колегія суддів: Зеленін В.О., Ткаченко Б.О., Алданова С.О.) апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/329/17 - без змін.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 у справі № 910/329/17 і передати справу № 910/329/17 на новий розгляд до суду першої інстанції.

В поданій касаційній скарзі, а також в додаткових поясненнях до неї, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 16, 203, 215, 572 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 3 Закону України "Про заставу", ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", ст. ст. 47, 34, 36, 43, 84, 105 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" подано до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому банк просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 у справі № 910/329/17 - без змін.

В судовому засіданні 22.11.2017 ТОВ "Полірем" подано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому товариство не заперечує щодо задоволення касаційною інстанцією вимог, викладених скаржником в касаційній скарзі.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 12.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є відповідач 2 - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як кредитором, ТОВ "Полірем" (відповідач 1), як позичальником 1, ТОВ "Полірем-Центр", як позичальником 2 та ТОВ "Полірем Баухемі", як позичальником 3, було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02-01/02/159, за умовами якої кредитор зобов'язався надавати позичальником грошові кошти в порядку і на умовах, визначених в Угоді, та кредитних договорах, укладених в її рамках.

Згідно з п. 2.5 Генеральної кредитної угоди сторони домовились, що у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням виконання зобов'язань позичальників за даною Угодою є застава (іпотека) нерухомості, основних засобів, товарів в обігу, що належать ТОВ "Полірем", застава (іпотека) нерухомості, основних засобів, товарів в обігу, що належать ТОВ "Полірем- Центр", застава товарів в обігу, що належать ТОВ "Полірем Баухемі", застава (іпотека) нерухомості, основних засобів, товарів в обігу, що належать ТОВ "Полірем Логістика". Забезпеченням зобов'язань позичальників за даною Угодою у відповідності з діючим законодавством можуть бути також інші види забезпечення (застава, порука, гарантія тощо).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою між ТОВ "Полірем" та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено ряд договорів, які є предметом оскарження у даній справі, а саме:

1) договір застави (іпотеки) №010/02-01/03/159/1 від 14.07.2006, укладений між АППБ "Аваль", як іпотекодержателем, та ТОВ "Полірем", як іпотекодавцем-1, ТОВ "Полірем-Центр", як іпотекодавцем-2, ТОВ "Полірем Баухемі", як іпотекодавцем-3 та майновим поручителем - ТОВ "Полірем-Логістика", як іпотекодавцем-4;

2) договір застави товарів в обігу №12/14/1127 від 28.12.2010, укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як заставодержателем, ТОВ "Полірем", як заставодавцем, позичальником-1 та майновим поручителем за ТОВ "Полірем-Центр", як позичальником-2;

3) договір застави транспортних засобів №12/14/1132 від 28.12.2010, укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як заставодержателем, ТОВ "Полірем", як заставодавцем, позичальником-1 та майновим поручителем за ТОВ "Полірем-Центр", як позичальником-2;

4) договір застави транспортних засобів №12/14/1134 від 28.12.2010, укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як заставодержателем, ТОВ "Полірем", як заставодавцем, позичальником-1 та майновим поручителем за ТОВ "Полірем-Центр", як позичальником-2;

5) договір застави основних засобів №12/14/1126 від 28.12.2010, укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як заставодержателем, ТОВ "Полірем", як заставодавцем, позичальником-1 та майновим поручителем за ТОВ "Полірем-Центр", як позичальником-2;

6) договір застави основних засобів № 12/14/1129 від 28.12.2010, укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як заставодержателем, ТОВ "Полірем", як заставодавцем, позичальником-1 та майновим поручителем за ТОВ "Полірем-Центр", як позичальником-2.

Так, за доводами позивача, він довідався про існування вказаних договорів з часу, як ухвалою господарського суду від 14.03.2016 у справі № 910/24368/14 про банкрутство ТОВ "Полірем" (відповідача 1), учасником якого є позивач, останнього було залучено до участі у справі про банкрутство.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4, позивач у справі, є учасником ТОВ "Полірем" (відповідач 1) та володіє часткою у розмірі 14,96 % статутного капіталу ТОВ "Полірем" (п. п. 3, 12.1 Статуту).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що укладення спірних договорів відбулося всупереч порядку, встановленому п. 20.15 та п. 28.7 Статуту відповідача-1, чим було порушено корпоративні права позивача: 1) на управління справами товариства; 2) на розподіл прибутку товариства від господарської діяльності; 3) погіршення майнового стану товариства, що впливає на право позивача, як учасника з часткою в статутному капіталі 14,96 %.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, як суд першої так і суд апеляційної інстанцій, виходили з того, що позивач не довів порушення його корпоративних прав.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ч. 1 ст. 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Також, згідно зі ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) учасники товариства також мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники товариства можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що порушення своїх корпоративних прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, він вбачає в тому, що укладення оспорюваних договорів відбулося всупереч порядку, встановленому Статутом ТОВ "Полірем", чим було порушено корпоративні права позивача: 1) на управління справами товариства; 2) на розподіл прибутку товариства від господарської діяльності; 3) погіршення майнового стану товариства, що впливає на право позивача, як учасника з часткою в статутному капіталі 14,96 %.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ст. 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, у даному випадку на позивача, як на особу, яка посилається на порушення своїх корпоративних прав укладенням оспорюваних договорів, покладається обов'язок доведення як факту порушення корпоративних прав, так і причинно-наслідкового зв'язку між укладенням оспорюваних договорів та фактом порушення його корпоративних прав.

Проте, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у даному спорі не надав суду доказів та не обґрунтував, яким чином було порушено його право на прийняття участі в управлінні товариством з питання укладення оспорюваних договорів; яким чином було порушено його право на участь у розподілі прибутку товариства та на одержання його частки (дивідендів). Також, позивач доказово не обґрунтував власних тверджень, що укладення оспорюваних договорів призвело до погіршення майнового стану відповідача 1 та вплинуло на права позивача, як учасника з відповідною часткою, та зокрема, у частині корпоративного права на одержання дивідендів.

З огляду на викладене, встановивши, що позивач не довів порушення своїх корпоративних прав, за захистом яких він звернувся до суду, вірними є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи, які викладені скаржником у касаційній скарзі, вказаних висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 та рішення господарського суду м. Києва від 13.02.2017 у даній справі є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 та рішення господарського суду м. Києва від 13.02.2017 у справі № 910/329/17 залишити без змін.

Головуючий О.С. Удовиченко

Судді О.В. Білошкап

В.Ю. Поліщук