КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Справа№ 910/7106/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Літвінов Є.В. - представник за довіреністю б/н від 24.01.2017;

Породько Н.Г. - представник за довіреністю б/н від 24.01.2017;

від відповідача 1: Кирищенко Л.В. - представник за довіреністю № 29/12-01 від 29.12.2016;

від відповідача 2: Буряк О.І. - представник за довіреністю № 29/12-04 від 29.12.2016;

від відповідача 3: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Флеш"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2017

у справі № 910/7106/17 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Фермерського господарства "Флеш"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАТТА-АГРО"

2) Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД"

про визнання недійсним договорів уступки права вимоги (цесії),

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Флеш" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАТТА-АГРО" (надалі - відповідач 1), Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова" (надалі - відповідач 2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" (надалі - відповідач 3) про визнання недійсним договорів уступки права вимоги (цесії).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, умовами договору поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 11.06.2015, який укладено з ТОВ "АРАТТА-АГРО", чітко передбачена заборона зміни кредитора (відступлення права вимоги, цесія) у зобов'язанні, а тому всі договори (цесії, відступлення права вимоги) про зміну кредитора за договором №1 позики (безпроцентної) від 11.06.2015 є недійсним.

11.07.2017 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої просив: визнати недійсним договір уступки права вимоги (цесії) №30/09 від 30.09.2016; визнати недійсним договір уступки права вимоги (цесії) № 06/10 від 06.10.2016 та визнати недійсною заяву ТОВ "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" від 24.10.2016 до Фермерського господарства "ФЛЕШ" про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фермерське господарство "Флеш" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді - Суховий В.Г., Гончаров С.А., та призначено до розгляду на 18.09.2017.

15.09.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів суду від позивача надійшли клопотання про призначення у даній справі судової експертизи та зупинення провадження у даній справі. Вказані клопотання не підлягають задоволенню з підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 розгляд апеляційної скарги у даній справі було відкладено на 18.10.2017.

17.10.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів суду від позивача надійшли клопотання про притягнення до відповідальності винних осіб за невиконання вимог суду, заперечення розгляду справи за копіями документів, а також клопотання про долучення документів до матеріалів справи

У зв'язку з участю судді Сухового В.Г. у круглому столі, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.10.2017, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гончаров С.А., Гаврилюк О.М., вказана судова колегія ухвалою від 18.10.2017 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження, розглянула її по суті та ухвалила постанову у даній справі.

Розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема, ухвалою суду від 18.10.2017 - на 23.11.2017.

В судовому засіданні 23.11.2017 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу у зв'язку із задоволенням відповідного клопотання позивача, яке надійшло 03.10.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів суду.

В судовому засіданні 23.11.2017 представники позивача апеляційну скаргу у даній справі підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову, надали на огляд суду оригінал свого примірника договору. Підтримали раніше подані клопотання, зокрема, про притягнення до відповідальності винних осіб за невиконання вимог суду, заперечення розгляду справи за копіями документів.

Вказані клопотання не задовольняються судом апеляційної інстанції, що обґрунтовується наступним.

Щодо заперечення позивача проти розгляду справи за копіями документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалами суду від 18.09.2017 та від 18.10.2017 витребовувались оригінали, зокрема, договір поворотної фінансової допомоги (позики) № 1 від 11.06.2015, додаткової угоди № 1 від 31.08.2016 та додаткової угоди № 2 від 31.08.2016.

Однак, вимоги ухвал залишились без виконання сторонами, зокрема, відповідачем 3.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що надання (виконання вимог ухвали суду) сторонами оригіналів документів (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони. А з урахуванням того, що найбільшу зацікавленість та правовий інтерес у даній справі має позивач (як і в будь-якому судовому провадженні), саме він має довести обґрунтованість своїх позовних вимог, що не може беззаперечно залежати від виконання або невиконання іншими учасниками апеляційного провадження вимог суду в розумінні ст. 33 ГПК України.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що судом були вжиті усі необхідні заходи для дослідження оригіналів документів, враховуючи обмежені строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, необхідність дотримання ст. 6 Конвенції та принципу змагальності сторін, передбаченого ст. 4-3 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення таких заперечень позивача та розгляд справи за наявними документами, яких достатньо для ухвалення постанови у даній справі.

Щодо клопотання позивача про притягнення до відповідальності винних осіб за невиконання вимог суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що таке клопотання також не підлягає задоволенню. Оскільки, по-перше, як зазначалось раніше, надання оригіналів документів, з'явлення на судове засідання, тощо - є правом, а не обов'язком сторони, по-друге, в даному випадку Київський апеляційний господарський суд не наділений повноваженням встановлювати винних осіб (посадові особи відповідача 3), через діяльність або бездіяльність яких не було виконано вимоги ухвали суду з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 22 ГПК України.

А тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотань позивача.

Представник відповідача 3 в судове засідання 23.11.2017 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення 23.10.2017 стороні ухвали суду від 18.10.2017. Разом з цим, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника відповідача 3 (яка не була задоволена судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 18.10.2017), що свідчить про обізнаність сторони про час та місце судового засідання.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача 3, (який втретє не з'явився на судові засідання) та був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено, що між сторонами наявні інші судові спори. Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2017 у справі №910/22882/16 (за позовом Фермерського господарства "Флеш"до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" про стягнення боргу та штрафних санкцій 6 853 617,32 грн), яке не оскаржено та набрало законної сили, встановлено наступне.

11.06.2015 між Фермерським господарством «Флеш» (надалі - позичальник, позивач, ФГ «Флеш») та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРАТТА-АГРО» (надалі - позикодавець, ТОВ «АРАТТА-АГРО», відповідач-1) укладено договір поворотної фінансової допомоги (позики) №1 (надалі - договір позики), за умовами якого (п. 1.1. договору позики) позикодавець зобов'язується надати позичальнику позику (надалі - «позика»), а позичальник - прийняти позику, використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначеному даним договором порядку та строки.

Відповідно до п. 3.2. договору позики розмір позики, яку позикодавець надає позичальнику у відповідності до даного договору, становить 10 547 000 гривень (десять мільйонів п'ятсот сорок сім тисяч гривень 00 копійок).

Згідно з п. 4.1. договору позики позикодавець надає позичальнику позику строком до 27 серпня 2016 року.

Позичальник зобов'язаний повернути позику в межах фактично отриманих сум не пізніше 30 серпня 2016 року (п. 5.1. договору позики).

Згідно з п. 5.1. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 31.08.2016 року до договору) позичальник зобов'язаний повернути позику в межах фактично отриманих сум не пізніше 13 вересня 2016 року.

31.08.2016 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №2 до договору позики, згідно якої договір позики викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. договору позики (в редакції від 31.08.2016) позикодавець зобов'язується надати позичальнику позику (надалі - «позика»), а позичальник зобов'язується прийняти позику, використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначеному даним договором порядку та строки.

Згідно з п. 3.2. договору позики (в редакції від 31.08.2016) розмір позики, яку позикодавець надає позичальнику у відповідності до даного договору, становить 10 547 000,00 гривень (десять мільйонів п'ятсот сорок сім тисяч гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 5.1. договору позики (в редакції від 31.08.2016) позичальник зобов'язаний повернути позику в межах фактично отриманих сум не пізніше 13 вересня 2016 року.

Згідно з п. 9.4. договору позики (в редакції від 31.08.2016) сторони домовились, що кредитор (позикодавець) за цим договором може бути замінений на іншу особу, в тому числі переданням ним своїх прав іншій особі за договором (правочином) відступлення права вимоги. Також сторони домовились, що зобов'язання позичальника по цьому договору можуть бути припинені в спосіб та в порядку, що передбачені ст. 601 Цивільного кодексу України (зарахування зустрічних однорідних вимог).

30.09.2016 між TOB "АРАТТА-АГРО" (цедент, первісний кредитор) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ДРУЖБА-НОВА" (надалі - СТОВ "ДРУЖБА-НОВА", відповідач-2, цесіонарій, новий кредитор) укладено договір уступки права вимоги (цесії) №30/09 (надалі - договір уступки права вимоги (цесії) № 30/09), за умовами якого цедент (ТОВ «АРАТТА-АГРО») передав цесіонарієві (СТОВ "ДРУЖБА-НОВА"), а цесіонарій набув право вимоги, належне цедентові, і став кредитором у зобов'язанні між цедентом і ФГ "ФЛЕШ", яке засновано на договорі поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 11.06.2015.

Відповідно до п.п. 2-3 договору уступки права вимоги (цесії) № 30/09 цесіонарій (СТОВ "ДРУЖБА-НОВА") набув право вимагати від ФГ "ФЛЕШ" належного виконання наступних грошових зобов'язань: повернення поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 6 051 390,00 грн. (шість мільйонів п'ятдесят одна тисяча триста дев'яносто гривень 00 копійок). Право вимоги засновано на договорі поворотної фінансової допомоги (позики) № 1 від 11.06.2015, укладеному між ФГ "ФЛЕШ" та TOB "АРАТТА-АГРО" та наступними платіжними дорученнями: № 128 від 11.06.2015 на суму 1 620 000,00 грн., № 143 від 23.06.2015 на суму 2 540 000 00 грн, № 160 від 09.07.2015 на суму 130 000, 00 грн, № 166 від 22.07.2015 на суму 15 000, 00 грн. № 183 від 28.08.2015 на суму 5 000, 00 грн., № 202 від 17.09.2015 на суму 120 000, 00 грн., № 216 від 22.09.2015 на суму 120 000, 00 грн., № 226 від 22.09.2015 на суму 5 000, 00 грн., № 229 від 25.09.2015 на суму 30 000, 00 грн., № 235 від 25.09.2015 на суму 20 000, 00 грн., № 238 від 28.09.2015 на суму 12 000,00 грн., № 239 від 28.09.2015 на суму 10 000, 00 грн., № 252 від 08.10.2015 на суму 1 000 000, 00 грн., № 281 від 26.10.2015 на суму 20 000, 00 грн., № 323 від 16.11.2015 на суму 30 000, 00 грн., № 333 від 23.11.2015 на суму 66 000, 00 грн., № 364 від 24.12.2015 на суму 100 000, 00 грн., № 36 від 12.02.2016 на суму 200 000, 00 грн., № 38 від 15.02.2016 на суму 40 000, 00 грн.

Згідно з п. 6 договору уступки права вимоги (цесії) №30/09, боржник (ФГ "ФЛЕШ") стає дебітором цесіонарія (СТОВ "ДРУЖБА-НОВА") на суму, вказану в п. 2. цього договору, з моменту набрання чинності цим договором.

06.10.2016 між СТОВ "ДРУЖБА-НОВА", як цедентом (первісний кредитор), та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" (надалі - відповідач-3, ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД», цесіонарій, новий кредитор) укладено договір уступки права вимоги (цесії) № 06/10 (далі по тексту - договір уступки права вимоги (цесії) № 06/10). За умовами якого цедент передав цесіонарієві, а цесіонарій набув право вимоги, належне цедентові, і став кредитором у зобов'язанні між цедентом і ФГ "ФЛЕШ".

Відповідно до п. п. 2-3.1. договору уступки права вимоги (цесії) № 06/10 Цесіонарій набув право вимагати від ФГ "ФЛЕШ" належного виконання наступних грошових зобов'язань: повернення поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 6 051 390,00 грн (шість мільйонів п'ятдесят одна тисяча триста дев'яносто гривень 00 копійок). Право вимоги засновано на договорі поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 11.06.2015, укладеному між ФГ "ФЛЕШ" та TOB "АРАТТА-АГРО" та наступними платіжними дорученнями до договору позики: № 128 від 11.06.2015 на суму 1 620 000, 00 грн., № 143 від 23.06.2015 на суму 2 540 000, 00 грн, № 160 від 09.07.2015 на суму 130 000, 00 грн, № 166 від 22.07.2015 на суму 15 000, 00 грн, № 183 від 28.08.2015 на суму 5 000, 00 грн, № 202 від 17.09.2015 на суму 120 000, 00 грн, № 216 від 22.09.2015 на суму 120 000, 00 грн, № 226 від 22.09.2015 на суму 5 000, 00 грн, № 229 від 25.09.2015 на суму 30 000, 00 грн, № 235 від 25.09.2015 на суму 20 000, 00 грн, № 238 від 28.09.2015 на суму 12 000, 00 грн, № 239 від 28.09.2015 на суму 10 000,00 грн, № 252 від 08.10.2015 на суму 1 000 000, 00 грн, № 281 від 26.10.2015 на суму 20 000, 00 грн., № 323 від 16.11.2015 на суму 30 000, 00 грн., № 333 від 23.11.2015 на суму 66 000, 00 грн., № 364 від 24.12.2015 на суму 100 000, 00 грн., № 36 від 12.02.2016 на суму 200 000, 00 грн., № 38 від 15.02.2016 на суму 40 000, 00 грн.

Згідно з п.6 договору уступки права вимоги (цесії) № 06/10, боржник (ФГ "ФЛЕШ") стає дебітором цесіонарія (TOB "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД") на суму, вказану в п. 2. цього договору, з моменту набрання чинності цим договором.

При цьому судом при розгляді вказаної справи було встановлено факт надання Товариством з обмеженою відповідальністю "АРАТТА-АГРО" позивачу фінансової допомоги на загальну суму 6 083 000,00 грн, згідно умов договору поворотної фінансової допомоги (позики) № 1 від 11.06.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи наступними платіжними дорученнями: №128 від 11.06.2015 на суму 1 620 000, 00 грн, №143 від 23.06.2015 на суму2 540 000, 00 грн, №160 від 09.07.2015 на суму 130 000,00 грн, №166 від 22.07.2015 на суму 15 000, 00 грн, №183 від 28.08.2015 на суму 5 000,00 грн, №202 від 17.09.2015 на суму 120 000,00 грн, №216 від 22.09.2015 на суму 120 000,00 грн, №226 від 22.09.2015 на суму 5 000,00 грн, №229 від 25.09.2015 на суму 30 000,00 грн, № 235 від 25.09.2015 на суму 20 000, 00 грн, №238 від 28.09.2015 на суму 12 000, 00 грн, №239 від 28.09.2015 на суму 10 000, 00 грн, №252 від 08.10.2015 на суму 1 000 000,00 грн, №281 від 26.10.2015 на суму 20 000,00 грн, №323 від 16.11.2015 на суму 30 000,00 грн, №333 від 23.11.2015 на суму 66 000,00 грн, №364 від 24.12.2015 на суму 100 000,00 грн, №36 від 12.02.2016 на суму 200 000,00 грн, №38 від 15.02.2016 на суму 40 000,00 грн.

Відповідачем було належним чином повідомлено позивача про здійснені відступлення прав за договором позики згідно договору уступки права вимоги (цесії) № 30/09 та договору уступки права вимоги (цесії) № 06/10 шляхом відправлення відповідного повідомлення про заміну кредитора №30/09-77 від 30.09.2016 та повідомлення про заміну кредитора №б/н від 12.10.2016;

Отже, суд у вказаній справі встановив у порядку ст. 35 ГПК України, що позивач був належним чином повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні шляхом направлення на його адресу відповідних повідомлень.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що умовами договору поворотної фінансової допомоги (позики) №1 від 11.06.2015, який укладено з ТОВ "АРАТТА-АГРО", чітко передбачена заборона зміни кредитора (відступлення права вимоги, цесія) у зобов'язанні, а тому неведені договори (цесії, відступлення права вимоги) про зміну кредитора за договором №1 позики (безпроцентної) від 11.06.2015 є недійснимм.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що категоричні різні позиції сторін щодо спірних правовідносин у даній справі наявні у зв'язку з тим, що сторонами надано суду два різні примірники договорів: договір № 1 позики (безпроцентної) від 11.06.2015 (т. 1, а.с. 28-30) та договір поворотної фінансової допомоги (позика) № 1 від 11.06.2015 (т. 1, а.с. 109-110).

У договорі № 1 позики (безпроцентної) від 11.06.2015 (про який зазначає позивач у позові) дійсно його пунктом 6.6. передбачено, що сторони домовились і встановлюють, що заміна кредитора (відступлення права вимоги, цесія) у зобов'язаннях, що виходять із цього договору або пов'язаних із ним договорів, що забезпечували його виконання, не допускається.

Натомість договором поворотної фінансової допомоги (позика) № 1 від 11.06.2015 (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.08.2016) сторони виклали договір, зокрема, п. 9.4 в наступній редакції: «Сторони домовились, що кредитор (Позикодавець) за цим Договором може бути замінний на іншу особу, в тому числі переданням ним своїх прав іншій особі за договором (правочином) відступлення права вимоги. Також Сторони домовились, що зобов'язання Позичальника по цьому Договору можуть бути припинені в спосіб та порядку, що передбачені ст. 601 Цивільного кодексу України (зарахування зустрічних однорідних вимог)».

При цьому, відступлення права вимоги як за договором уступки права вимоги (цесії) №30/09 від 30.09.2016 між TOB "АРАТТА-АГРО" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ДРУЖБА-НОВА", так і за договором уступки права вимоги (цесії) № 06/10 від 06.10.2016 між СТОВ "ДРУЖБА-НОВА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" відбулось саме по договору поворотної фінансової допомоги (позика) № 1 від 11.06.2015 (як встановлено судом на підставі ст. 35 ГПК України), а не як зазначає позивач за договором № 1 позики (безпроцентної) від 11.06.2015.

Таким чином, позивачем у даній справі було заявлено позов (в редакції заяви про зміну предмету позову - т. 1, а.с. 213-217) про визнання недійсними договору уступки права вимоги (цесії) №30/09 від 30.09.2016; договору уступки права вимоги (цесії) № 06/10 від 06.10.2016 та визння недійсною заяви ТОВ "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" від 24.10.2016 до Фермерського господарства "ФЛЕШ" про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Однак, обґрунтування (підстава) таких позовних вимог ґрунтується на умовах договору № 1 позики (безпроцентної) від 11.06.2015, який не має жодного правового зв'язку із заявленими позовними вимогами (предметом позову), та не входить до предмету доведення в розумінні ст. 34 ГПК України. А тому, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що правомірно відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з урахуванням вищенаведених мотивів.

Щодо клопотання позивача про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи та зупинення провадження у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції відхилив подане клопотання про призначення експертизи, оскільки дослідження договору поворотної фінансової допомоги (позика) № 1 від 11.06.2015 відбувалось при розгляді господарської справи № 910/22882/16, рішення за результатами якого набрало законної сили.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

А тому відсутні підстави ставити під сумнів встановлений факт (укладення договору та його виконання), за результатами якого було ухвалене рішення (яке набрало законної сили). Таким чином, клопотання про призначення експертизи у даній справі відхилено судом апеляційної інстанції, у зв'язку з чим, безпідставним є клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Щодо інших доводів апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010). А тому судом досліджуються докази і доводи сторін, виходячи з предмету спору і належності доказів у кожній справі в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України. Таким чином, всі інші доводи апелянта не приймаються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Флеш" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі № 910/7106/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі № 910/7106/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи 910/7106/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді С.А. Гончаров

О.М. Гаврилюк