ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 Справа № 917/1839/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Друк", просп. Чорновола, 67-Г, м. Львів, 79020

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром", вул. Будька, 47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення 81 503,83 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №20/11-2017 від 20.11.2017

від відповідача: не з'явився

Розглядається позов про стягнення 81 503,83 грн заборгованості за договором поставки № СЖ16/6 від 01.07.2016, з них: 74 220,86 грн основного боргу, 7 276,87 грн пені, 6,10 грн 3% річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав у встановлені договором строки свої договірні зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка до цього часу не погашена.

23.11.2017 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 74 220,86 грн основного боргу, 5 188,95 грн пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

В п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що у разі прийняття судом зміни (у бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом. Розгляд справи проводиться в межах зменшених позовних вимог, а саме: про стягнення 74 220,86 грн основного боргу, 5 188,95 грн пені.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач відзив на позов не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив.

22.11.2017 від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом дане клопотання відхилене з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

ВІдповідач не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне, витребувані судом докази та/або будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо, чи направити в судове засідання іншого представника.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю Ніка Друк (Постачальник) і Товариство з обмеженою відповідальністю Техмолпром (Покупець) уклали договір поставки № СЖ16/6.

Відповідно до п. 1.1 договору Продавець зобовязувався передати у власність Покупцеві ОСОБА_2, а Покупець зобовязувався прийняти та оплатити його вартість.

Конкретне найменування, одиниці виміру загальна кількість, ціна та загальна сума продукції, яка підлягає поставці за цим договором, визначаються у видаткових накладних на виконання договору.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу ОСОБА_2 (стрічка клейка пакувальна) на загальну суму 88 320,10 грн, що підтверджується видатковими накладними №122213 від 22.12.2016 (сума 72 407,52 грн), №51729 від 17.05.2017 (сума 15 912,58 грн).

Відповідно до п. 2.3 договору ТОВ Техмолпром повинне провести розрахунки за придбаний ОСОБА_2 протягом 30 календарних днів з моменту отримання ОСОБА_2 на підставі видаткових накладних.

Відповідач факт отримання від позивача ОСОБА_2 на загальну суму 88 320,10 грн не спростував.

За твердженням позивача відповідач частково розрахувався за поставлений ОСОБА_2 на підставі договору поставки № СЖ16/6 від 01.07.2016 в сумі 14 099,24 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений ОСОБА_2 по договору становить 74 220,86 грн.

27.09.2017 позивач направив відповідачеві вимогу щодо сплати вартості ОСОБА_2 (вих. № 27/17 (копія вимоги та докази її направлення в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, відповідач вимоги претензії не виконав.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 74 220,86 грн боргу, 5 188,95 грн пені.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору № СЖ16/6 від 01.07.2016, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтями 525, 530, 610, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що підписаними сторонами видатковими накладними № 122213 від 22.12.2016, № 51729 від 17.05.2017 підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару, а саме: клейкої стрічки на суму 88 320,10 грн.

Відповідачем сплачено частину основного боргу в розмірі 14 099,24 грн.

Доказів оплати відповідачем ОСОБА_2 в повному обсязі матеріали справи не містять.

На підставі матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 74 220,86 грн є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 5 188,95 грн пені.

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п. 2.3 договору у разі порушення строку оплати замовленої та погодженої партії ОСОБА_2, Покупець зобовязується сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за поставлену партію Продукції за кожний розпочатий день (добу) прострочення.

Позивачем нараховано 4 428,42 грн. пені за видатковою накладною № 122213 від 22.12.2016 (період нарахування з 22.01.2017 на суму 72 407,52 грн. та з 12.05.2017 по 21.07.2017 на суму 58 308,22 грн) та 760,53 грн. пені за видатковою накладною №51729 від 17.05.2017 за період з 17.06.2017 по 02.11.2017 (нараховано на суму 5188,95 грн).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, суд дійшов висновку, що заявлені розміри нарахувань відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, не перевищують розрахункових, а тому вимоги про стягнення пені, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно з ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 43, 49, ст. 82-85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Друк", просп. Чорновола, 67-Г, м. Львів, 79020, ) 74 220,86 грн основного боргу, 5 188,95 грн пені, 1 600,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.11.2017

Суддя Киричук О.А.