ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 922/2634/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю від 14.08.2017 року;

третьої особи - не зявився;

Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, за довіреністю від 29.09.2017 року №2061/20.3-03;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Діомед", м. Харків (вх. №3404 Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.10.2017 року винесену за наслідками розгляду скарги боржника на рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 922/2634/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", м. Донецьк

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Діомед", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСПЕЦБУД-1", м. Харків

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИЛА:

Боржник - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Діомед", 16.08.2017 року звернувся до господарського суду Харківської області зі скаргою на дії органів ДВС, в якій просив суд визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №47638660 від 27.02.2016р. про стягнення з ТОВ "Діомед" виконавчого збору у розмірі 1 161 608,08 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області віл 23.10.2017 року (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні скарги відмовлено.

Оскаржувана ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що приписами Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено заборону на стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчими документами про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому судом не встановлено порушень державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні постанови від 27.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Діомед" виконавчого збору по виконавчому провадженню №47638660.

Боржник, із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та винести постанову, якою скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №47638660 від 27.02.2016р. про стягнення з ТОВ "Діомед" на користь держави виконавчого збору у розмірі 1 161 608,08 грн.

На думку апелянта, реалізація заставного майна (яке, крім того знаходиться в реєстрі заборон на його відчуження) може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби, а заявник не має правових підстав для добровільного виконання рішення суду у такий спосіб.

Окрім того, апелянт зазначає про те, що у постанові про стягнення виконавчого збору невірно визначено суму виконавчого збору, оскільки предмет іпотеки реалізовано за 731000,00 грн., а сума виконавчого збору має складати 73100,00 грн., відповідно.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2017р., суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.11.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 21.11.2017р.

21.11.2017 року суддею Харківського апеляційного господарського суду Слободіним М.М. подано заяву про самовідвід у звязку з тим, що його дружина працює в Публічному акціонерному товаристві Перший український міжнародний банк, м. Харків.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) задоволено заяву судді Слободіна М.М. про самовідвід у справі № 922/2634/13.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.11.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.) апеляційна скарга призначена до розгляду на 04.12.2017 року.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

30.11.2017 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№12384), який долучений до матеріалів справи.

Крім того, представник просить справу розглянути за його відсутністю, у звязку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.12.2017 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №47638660 від 27.02.2016р. про стягнення з ТОВ "Діомед" на користь держави виконавчого збору у розмірі 1 161 608,08 грн.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 04.12.2017 року не зявились, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України та відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Крім того, її було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

До суду повернулись повідомлення про вручення поштових відправлень №540 та №745 копії ухвали суду від 07.11.2017 року, які були надіслані на адресу позивача та третьої особи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Харківської області від 19 липня 2013 року у справі № 922/2634/13 позов задоволено повністю, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ХАРКІВСПЕЦБУД-1 на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" в загальному розмірі 563954,16 долари США (пятсот шістдесят три тисячі девятсот пятдесят чотири долари США 16 центів) та 585488,98 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлові будівлі: літ. Ч-1 загальною площею 4,6 кв. м., літ. Ц-1 загальною площею 21,1 кв. м., літ. Ф-1 загальною площею 223,2 кв. м. та нежитлові приміщення №1-19, 21-35 в літ. Г-1 загальною площею 521,8 кв. м., розташовані за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 303, що зареєстровані 03 листопада 2005 року Комунальним підприємством ХМБТІ, про що зроблено запис №4235 в книзі 1, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12656295, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою вартістю 1462000,00 (один мільйон чотириста шістдесят дві тисячі) гривень, стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Діомед» на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 29 240,00 грн.

05.08.2013року господарським судом Харківської області було видано відповідні накази, зі строком дії для пред'явлення до виконання у кредитні установи (державному виконавцю) до 06.08.2014р.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.05.2015 року було відкрито виконавче провадження №47638660 з виконання наказу суду по справі №922/2634/13, виданого 05.08.2013р.

У вказаній постанові боржнику було запропоновано добровільно виконати рішення суду у 7-денний строк з моменту винесення постанови.

Однак, боржником у строк, наданий державним виконавцем рішення суду добровільно не виконано.

Одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2015р. та накладено арешт на нежитлові будівлі: літ. Ч-1 загальною площею 4,6 кв. м., літ. Ц-1 загальною площею 21,1 кв. м., літ. Ф-1 загальною площею 223,2 кв. м. та нежитлові приміщення №1-19, 21-35 в літ. Г-1 загальною площею 521,8 кв. м., розташовані за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 303, що зареєстровані 03 листопада 2005 року Комунальним підприємством ХМБТІ, про що зроблено запис №4235 в книзі 1, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12656295, що належить ТОВ "Діомед".

Надалі, 27.02.2016 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору на суму 1224739,90 грн.

27.05.2016р. предмет іпотеки, розташований за адресою: м. Харків пр. Московський, 303 було реалізовано про що свідчить протокол № 169608 проведення електронних торгів складений ДП "Сетам".

17.01.2017 р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

24.01.2017 р. на адресу Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла постанова 27.02.2016 р. за №47638660 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1224739,90 грн.

10.02.2017 р. державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №53314180 на суму 1161608,08 грн.

ТОВ «Діомед» було отримано постанову Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2017р. № 53314180.

Підставою для відкриття виконавчого провадження №53314180 стала постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 47638660 від 27.02.2016р. про стягнення з ТОВ «Діомед» виконавчого збору в розмірі 1161608,08 гривень на користь держави.

ТОВ «Діомед» вважає вказану постанову такою, що підлягає визнанню недійсною, оскільки реалізацію заставного майна може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби, а заявник немає правових підстав для добровільного його виконання, у зв'язку з чим не має підстав для стягнення з боржника виконавчого збору.

Крім того, боржник вказує на те, що звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.02.2016р. про стягнення з ТОВ "Діомед" виконавчого збору.

Однак, Харківським окружним адміністративним було закрито провадження у справі №820/1089/17 за позовом ТОВ "Діомед" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 3-я особа: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області судом апеляційної інстанції було закрито провадження у справі, у звязку з тим, що оскарження постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.02.2016р. повинно здійснюватися в порядку господарського судочинства, а саме шляхом розгляду скарги на дії ВДВС згідно ст. 121-2 ГПК України.

Колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень державних органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших а також рішеннями, що відповідно до цього Закону та інших законів, а також що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Приписами ст. 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обовязок державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів громадян і юридичних осіб, що прямо передбачено в ч.1 ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження".

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Пунктом 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону.

Отже, з аналізу наведених вище норм чинного законодавства України вбачається, що не існує заборони на стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчими документами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність порушень державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні постанови від 27.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Діомед" виконавчого збору по виконавчому провадженню №47638660.

Щодо доводів боржника (апелянта) про те, що у постанові відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №47638660 від 27.02.2016р. державним виконавцем невірно обраховано суму виконавчого збору та що виконавчий збір за таким виконавчим документом не може складати більше 146200,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як вбачається з резолютивної частини наказу господарського суду Харківської області у справі №922/2634/13, виданого 05.08.2013р., в рахунок погашення заборгованості ТОВ "ХАРКІВСПЕЦБУД-1" на користь ПАТ "ПУМБ" в загальному розмірі 563954,16 доларів США та 585488,98 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить боржнику, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою вартістю 1462000,00грн.

Отже, сума стягнення за виконавчим емітентом в національній валюті складає 12247399,00грн. станом на 12.05.2015 року (на момент відкриття виконавчого провадження).

Як вже було зазначено вище, приписами статті ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню.

Таким чином сума, яка підлягає стягненню за спірною постановою державного виконавця складає 1224739,90грн., а з урахуванням його часткового стягнення у сумі 63131,82грн. складає 1161608,08грн.

Отже, твердження апелянта про те, що суму виконавчого збору було визначено органом Державної виконавчої служби невірно, є помилковими.

Згідно ч.1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги боржника на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні скарги боржника на дії державного виконавця відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Діомед", м. Харків не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, оскільки є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, а тому ухвалу господарського суду Харківської області від 23.10.2017р. у справі №922/2634/13 слід залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 99, 101, ч.1 ст. 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Діомед", м. Харків залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 23.10.2017 року у справі №922/2634/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 05.12.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Тихий П.В.