ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.11.2017 р. Справа № 914/2085/17

За позовом:Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача:Винниківської міської ради, м. Львів, м. Винники
про:визнання права власності на земельну ділянку площею, скасування державної реєстрації права власності
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство оборони України, м. Київ
Суддя Крупник Р.В. Секретар Гелеш Г.М.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №2901/вих-124 від 19.01.2017р.);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 11.01.2017р.);
від третьої особи:ОСОБА_3 представник (довіреність №220/437/д від 24.12.2016р.).

12.10.2017р. на розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівської міської ради до Винниківської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку площею, скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою суду від 13.10.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 31.10.2017р. Ухвалою суду від 31.10.2017р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство оборони України та відкладено розгляд справи на 16.11.2017р. У судовому засіданні 16.11.2017р. оголошувалася перерва до 23.11.2017р.

23.11.2107р. представником третьої особи через канцелярію суду було подано заяву про відвід судді. Подану заяву представник обґрунтовує тим, що у Міністерства оборони України наявні сумніви щодо неупередженості судді Крупника Р.В. під час розгляду справи №914/2085/17, викликані тим, що суддя Крупник Р.В. як головуючий брав участь у розгляді справи №914/1708/16 за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Винниківської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Винниківської міської ради №350 від 19.05.2016р. де обєктом спору була земельна ділянка по вул. Личаківська, 105 у м. Львові, яка також є обєктом спору у справі №914/2085/17.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.09.2016 року у справі №914/1708/16 в позові прокурора було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Міністерством оборони України було подано апеляційну скаргу. За результатами розгляду апеляційної скарги 29.11.2016р. Львівським апеляційним господарським судом було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Разом з тим, представник третьої особи у вищенаведеній заяві про відвід судді зазначає, що у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2016р. у справі №914/1708/16 суд спростував висновки суду першої інстанції щодо неналежності спірної ділянки до земель оборони та прийшов до висновку, що земельна ділянка на вул. Личаківська, 105 у м.Львові належить до земель оборони в силу положень Закону України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003р., а також положень ст.70 ЗК УРСР від 18.12.1990р. та ст.77 ЗК України від 25.10.2001р., а також в матеріалах справи відсутні докази припинення права користування спірною земельною ділянкою у відповідності до вимог ЗК України і як наслідок, спірне рішення органу місцевого самоврядування прийнято щодо земельної ділянки, яка відноситься до земель державної власності землі оборони, а відтак, відповідач розпорядився земельною ділянкою за відсутності відповідної компетенції.

Представник позивача та відповідача в судовому засіданні усно заперечили щодо поданої представником третьої особи заяви про відвід судді, просили суд відмовити у задоволенні заяви.

Розглянувши подану заяву, суд прийшов до висновку про відмову у її задоволенні, зважаючи на наступне.

Право сторони на подання заяви про відвід судді є однією із гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 20 ГПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами.

Відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Як зазначив Пленум ВГС України в п.п. 1.2.1. п. 1.2. Постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв'язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов'язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Положеннями п.п. 1.2.3. п. 1.2. згаданої вище Постанови встановлено, що задоволення заяви про відвід судді повинно обґрунтовуватися посиланням на обставини, про які йдеться в частині першій статті 20 ГПК, із зазначенням та поданням доказів, які їх підтверджують.

Відповідно до положень ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, всупереч вимогам закону, представником Міністерства оборони України не представлено жодних допустимих та належних доказів на підтвердження можливості упередженого та необєктивного ставлення судді Крупника Р.В. до нього чи інших представників Міністерства оборони України в даній справі, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість поданої заяви. Обставини, викладені в заяві, стосуються процесуальних дій судді, вчинених при розгляді та прийнятті рішення у справі №914/1708/16, котрі в силу вимог процесуального законодавства не можуть свідчити про упередженість чи необєктивність судді та слугувати підставою для його відводу.

Таким чином, суд, оцінивши викладені у заяві третьої особи доводи, дійшов до висновку, що вони не відповідають вимогам статті 20 ГПК України та не можуть бути підставою для задоволення клопотання про відвід судді.

Крім того, будь-які інші обставини, які б давали підстави для сумніву в неупередженості судді під час розгляду справи не встановлені.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 20, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Міністерства оборони України про відвід судді Крупника Р.В. у справі №914/2085/17 відмовити.

Суддя Крупник Р.В.