ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р.Справа № 922/3420/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", м. Харків
про стягнення 253841,84 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, що надана через канцелярію суду 20.11.2017р., до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", в якій позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 253841,84 грн., з якої: 225317,15 грн., 3044,10 грн. 3% річних, 25480,59 грн. пеня у розмірі подвійної ставки НБУ, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору поставки №699 від 20.10.2015 року, який був укладений між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3807,63 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надав через канцелярію суду 24.11.2017р. заяву по уточнення позовних вимог за вх.№38896, а саме про помилкове визначення у резолютивній частині позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог виду організаційно - правової форми відповідача та зазначено: "Публічного акціонерного товариства", замість: "Приватного акціонерного товариства", що позивач просить врахувати при винесенні рішення.

Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, суд приймає заяву позивача як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Також, позивачем надані до суду додаткові пояснення по справі за вх.№38897, які долучені судом до матеріалів справи. Крім того, позивачем надана до суду ксерокопія видаткової накладної №2222 від 27.06.2017р. із супровідним листом за вх.№39101, які долучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Надав через канцелярію суду 17.11.2017р. заперечення на позовну заяву за вх.№37942, в яких зазначав, що позивачем в обґрунтування позову надані не всі видаткові накладні, а надані до суду накладні є неналежними доказами в розумінні ст. 32 ГПК України, тому на думку відповідача у справі позовні вимоги є необґрунтованими та просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (далі по тексту - позивач), було укладено договір поставки №699 (далі по тексту - договір), згідно якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити з строк та на умовах, передбачених договором продукцію - в кількості, асортименті, за ціною, погодженою сторонами.

Згідно рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" від 28 квітня 2017 року було прийняте рішення про зміну виду організаційно - правової форми відповідача з Публічного акціонерним товариством "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" на Приватне акціонерне товариство "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", тобто останній є стороною договору укладеного між позивачем та відповідачем.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В рамках договору позивач поставив відповідачу продукцію, що підтверджується наступними видатковими накладними: №1265 від 11.04.2017 року на суму 22 500,00грн., №1331 від 14.04.2017 року на суму 35 596,80 грн., №1352 від 19.04.2017 року на суму 40 298,40 грн., №1413 від 26.04.2017 року на суму 4500,00 грн., №1605 від 12.05.2017 року на суму 50 898,00 грн., №1690 від 17.05.2017 року на суму 22 002,00 грн., №1796 від 25.05.2017 року на суму 31 201,20 грн., №2099 від 19.06.2017 року на суму 21 600,00 грн., №2127 від 20.06.2017 року на суму 2 250,00 грн., №2222 від 27.06.2017 року на суму 4 500,00 грн.

Згідно п. 1.4 договору, днем одержання та перехід права власності на товар вважається з моменту передачі йому товару постачальником та підписання видаткових накладних.

Оскільки у встановлений строк (розділ 3 договору) відповідач не надіслав позивачу письмової претензії про виявлення неякісного товару, продукція вважається остаточно прийнятою відповідачем по кількості та якості, а ціни та загальна вартість поставки продукції узгодженими сторонами.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Заперечення відповідача щодо неналежності доказів, що додані до позовної заяви, а саме що у видаткових накладних не вказано розшифрування посади і підпису від представника позивача (постачальника) спростовуються матеріалами справи.

Ознайомившись із видатковими накладними суд встановив, що на видаткових накладних вказано: "Товарознавець ОСОБА_1 , підпис та печать "ТОВ "ЕЛПІС-УКРАЇНА".

За умовами п.1.4. договору сторони погодили, що перехід права власності на товар у покупця виникає в момент передачі йому товару та підписання видаткових накладних.

Таким чином, позивач позовні вимоги ґрунтує на видаткових накладних, що скріплені печатками двох сторін, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки фактури, що були підписані сторонами в рамках договору, є первинними документами згідно чинного законодавства України.

Частинами 1-3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Також, при укладанні договору сторони погодили, п.7.1 договору, що сторони досягли угоди про те, що постачальник зобов'язаний надавати покупцю податкові накладні та розрахунок коригування в електронній формі у порядку і в терміни, встановлені чинним законодавством, з обов'язковим дотриманням наступних умов: п.7.2 сторони використовують для обміну податковими накладними програмного забезпечення системи "М.Е.Dос" для чого вони зобов'язуються попередньо придбати програмне забезпечення та запровадити його у використання, а також сторони повинні забезпечити доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/отримання електронних листів по електронній пошті.

Позивачем у справі надано до суду податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та прийняття її в ДПІ, та затвердження контрагентом податкової накладної.

Згідно п.12.1 договору та п. 12.4 договору (в редакції додаткової угоди б/н від 30 грудня 2016 року до договору), він діє до 31.12.2016р. Якщо протягом 30 днів до завершення терміну дії договору жодна із сторін не заявить письмового бажання розірвати даний договір, він вважається автоматично продовжений ще на один календарний рік, на тих самих умовах, і так кожного наступного року.

Відповідно п. 4.3 договору, оплата продукції здійснюється покупцем в безготівковій формі згідно з рахунком-фактурою продавця на його розрахунковий рахунок протягом 30 (тридцять) календарних днів з дня одержання продукції.

Відповідач товар поставлений позивачем отримав, проте оплатив частково, та станом на 07 серпня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем складала 197 020,15 грн., у зв'язку із чим позивач направив на адресу відповідача претензію №319 від 07 серпня 2017 року, яка надійшла відповідачеві 11.08.2017 року, що підтверджується даними зворотнього повідомлення про вручення УДППЗ "Укрпошта".

Однак, відповідач претензію позивача проігнорував та суму боргу не сплатив.

Позивач ще двічі звертався до відповідача із претензіями та вимагав погасити суму боргу, що склалася перед позивачем. Однак, відповідач проігнорував претензію позивача та суму боргу не сплатив.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду справи сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 225317,15 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості відповідачем не сплачена. За таких обставин, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем діючого законодавства, суд вважає позовну вимогу в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 225317,15 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь 3% річних у розмірі 3044,10 грн. та пеню у розмірі 25480,59 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування пені та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" (61029, місто Харків, Салтівське шосе, будинок 129, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (01013, м. Київ, Голосіївський район, вул. Василя Касіяна, 2/1; ) заборгованість у розмірі 253841,84 грн., що складається з: суми основного боргу у розмірі 225317,15 грн., 3% річних у розмірі 3044,10 грн., пені у розмірі 25480,59 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" (61029, місто Харків, Салтівське шосе, будинок 129, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (01013, м. Київ, Голосіївський район, вул. Василя Касіяна, 2/1; ) судовий збір у розмірі 3807,63 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_2