РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017Справа №910/14419/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-УТН»

До відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

Про зобов'язання вчинити дії

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Реута Н.В. (за дов.)

від відповідача Діденко І.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-УТН» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про зобов'язання вчинити дії, а саме: передати позивачеві оригінали кредитних договорів від 16.12.2015 № 4Л15107И, від 16.12.2015 № 4Б15115И, від 11.01.2013 № 4К13002И, від 30.11.2015 № 4Н15076И та документів, які засвідчують обов'язок боржників по їх виконанню.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

Між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Лабі трейд», товариством з обмеженою відповідальністю «Брук-оіл», товариством з обмеженою відповідальністю «Колумбіні» та товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтаенерджи» були укладені відповідні кредитні договори (далі - кредитні договори). В забезпечення виконання даних кредитних договорів між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (банком) та товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-УТН» (поручителем) були укладені відповідні договори поруки від 25.10.2016 № 4Л15107И/П (боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Лабі трейд»), № 4Б15115И/П (боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Брук-оіл»), № 4К13002И/П (боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Колумбіні»), № 4Н15076И/П (боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтаенерджи»), відповідно до умов яких поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням відповідного боржника, які виникають з умов кредитних договорів, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів. На виконання умов договорів поруки, позивач 26.10.2016 погасив заборгованість боржників по відповідним кредитним договорам, тобто виконав умови договорів поруки, у зв'язку з чим, відповідно до п. 10 договорів поруки, відповідач зобов'язаний передати позивачу відповідні документи. Проте відповідач свої обов'язки не виконав, чим порушив права позивача.

Суд своєю ухвалою від 30.08.2017 порушив провадження у справі № 910/14419/17.

Відповідач позовні вимоги відхилив у поданому суду відзиві. Зокрема, відповідач зазначив, що обов'язки за кредитними договорами не виконані у повному обсязі, тобто зобов'язання за кредитними договорами не припинились.

Відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі як третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Національного банку України, як особи яка, здійснює регулювання та банківський нагляд, та Міністерства фінансів України, як акціонера, якому належить 100% акцій публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Вирішуючи дане клопотання суд виходить з того, що предмет спору у даній справі стосується правовідносин, у яких Національний банк України та Міністерство фінансів України не є учасниками. Вказане свідчить про відсутність обставин, які можуть вплинути на права цих осіб щодо однієї зі сторін у справі, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

25.10.2016 публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (кредитор) та товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-УТН» (поручитель) уклали договори поруки № 4Л15107И/П (боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Лабі трейд»), № 4Б15115И/П (боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Брук-оіл»), № 4К13002И/П (боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Колумбіні»), № 4Н15076И/П (боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтаенерджи») (далі - Договори поруки), предметом яких є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання відповідним боржником зобов'язань за відповідними кредитними договорами, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору (п. 4 Договору поруки).

За п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

У розумінні закону (ст. 553 Цивільного кодексу України) порукою є правовідношення, в якому поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Встановлюється порука виключно у договірному порядку.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпеченого порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, сутність поруки як одного із видів забезпечення зобов'язання полягає в тому, що кредитор в особі поручителя отримує додаткового боржника, до якого може пред'явити вимогу у обсязі всіх невиконаних боржником зобов'язань.

Оскільки порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми (ч. 1 ст. 547 ЦК України), моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

Виконання поручителем свого обов'язку перед кредитором за боржника наділяє його правами вимоги до останнього. Дане право є майновим правом, яке може бути захищено способами, визначеними ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Для підтвердження цього права закон покладає на кредитора обов'язок вручення поручителю документів, які підтверджують обов'язок боржника (ч. 1 ст. 556 України).

Право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечено законом (ст. 15 ЦК України), способи якого (ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України) не є вичерпними. Водночас, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, мають бути вичерпані лише ті засоби правового захисту, які є ефективними. Результатом їх застосування є отримання того матеріально-правового ефекту, який сторона переслідувала при укладенні цивільно-правового договору та вчиненні дій щодо його виконання.

Водночас, задоволення кредиторських вимог у випадку набуття поручителем такого статусу (ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України) здійснюється шляхом примусового виконання обов'язку у натурі, а не шляхом витребування у кредитора документів. Дане свідчить про неефективність обраного позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав позивача.

Вказані дії позивача не узгоджуються з принципом правової певності та суперечать завданням суду, оскільки в даному випадку фактично предметом позову є витребування доказів, які можуть бути використані при вирішенні спору про право цивільне, а не спір про захист даного права.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 01.12.2017.

Суддя С. А. Ковтун