КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2017 р. Справа№ 927/426/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Чорної Л.В.

розглядаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 (повне рішення складено 11.07.2017)

у справі №927/426/17 (суддя І.В.Кушнір)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед"

до Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації

про внесення змін до договору та стягнення 173 950,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 у справі №927/426/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 у справі №927/426/17 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Чорна Л.В., Разіна Т.І. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №927/426/17 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Справа розглядалася різними складами суду. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.11.2017, у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у підготовці для підвищення кваліфікації, для розгляду справи №927/426/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Чорна Л.В., Гаврилюк О.М.

Вказана судова колегія розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку і прийняла постанову у даній справі.

Представником відповідача на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "Ілатанмед" просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

14.09.2017, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017, представником позивача подано документи про підтвердження статусу юридичної особи і повного найменування, а також те, що ОСОБА_1 - є директором позивача.

25.09.2017 представником апелянта, через канцелярію суду, надано додаткові пояснення, які також долучено судом до матеріалів справи.

22.11.2017, через канцелярію суду, представником позивача надано пояснення щодо строків позовної давності.

Представник позивача приймав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення, підтримував доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення - скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники відповідача приймали участь у судових засіданнях, в яких надавали свої пояснення, заперечували проти доводів, що викладені в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Представник відповідача участі в судовому засіданні від 22.11.2017 не приймав, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14 позов задоволено повністю, стягнуто з Управління охорони здоровя Чернігівської обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" заборгованість в сумі 2485000,00 грн., нарахованого на суму боргу індексу інфляції в сумі 303170,00 грн., трьох процентів річних з простроченої суми в розмірі 129288,00 грн., судового збору в сумі 58349,20 грн, оскільки відповідач допустив прострочення по оплаті поставленого товару. Вказане рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14 набрало законної сили 19.09.2014.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про доступ до судових рішень", дані Єдиного державного реєстру судових рішень є офіційною інформацією.

У квітні 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації, в якому просить внести зміни до договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №11 від 08 листопада 2012 року, укладеного між Управлінням охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед", виклавши п.3.1 в наступній редакції: "3.1. Ціна цього договору становить 2658950 (два мільйони шістсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят) гривень, в т.ч. ПДВ-173950 (сто сімдесят три тисячі дев'ятсот п'ятдесят) гривень. Стягнути з Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" суму боргу у розмірі 173950 (сто сімдесят три тисячі дев'ятсот п'ятдесят) гривень.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що на дату підписання договору №11 від 08.11.2012 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти, укладеним між Управлінням охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед", поставки та строку оплати операції з постачання пересувних флюороглядів (на шасі автомобіля з апаратом рентгенівським кабінет флюорографічний рухомий) (виробів медичного призначення) були звільнені від оподаткування податком на додану вартість (далі - ПДВ), на підставі п.п.197.1.27 п.197.1. ст.197 Податкового кодексу України. Відповідно до якого не являлись об'єктом оподаткування операції з постачання виробів медичного призначення за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. За час прострочення відповідачем грошового зобов'язання до Податкового кодексу України внесені зміни, відповідно до яких операції з постачання пересувних флюороглядів (на шасі автомобіля з апаратом рентгенівським кабінет флюорографічний рухомий медичних виробів) стали відноситись до операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ за ставкою 7%. Враховуючи зміни, які відбулись у Податковому кодексі України, позивач направив відповідачу лист вих.№167 від 27.11.2015, в якому запропонував внести зміни до договору та збільшити його ціну відповідно до зміни ставки податку на додану вартість, яка відбулась з 01 квітня 2014 року. У відповідь на вказаний лист, відповідач листом вих. №03/2-08/5686 від 08 грудня 2015 року повідомив позивача, що не вбачає підстав для внесення змін до істотних умов договору. Таким чином не дійшли згоди щодо внесення відповідних змін до договору.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 у справі №927/426/17 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що предметом даної справи є внесення змін до договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти, тобто - державні закупівлі та стягнення ПДВ.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони і забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 626, 638 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вказані норми кореспондуються з приписами ст.180 Господарського кодексу України.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що 08.11.2012 з моменту укладення договору між сторонами виникли відносини поставки, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення, яке містять статті 265 Господарського кодексу України та 712 Цивільного кодексу України, а саме: коли продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1,5 ст.40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (у редакції чинній станом на дату укладення договору та внесення змін до податкового законодавства) врегульовано, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок (п.7 ч.5 ст.40 вказаного Закону). Аналогічна норма передбачена у ч.1, п.6 ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, тому в силу статей 655, 692 Цивільного кодексу України та п.4.1 договору факт прийняття відповідачем товару зумовлює виникнення у нього зобов'язання оплатити вартість цього товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, що при укладенні договору сторони дотримались вимог законодавства для укладення договорів такого роду.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.3.1. договору його ціна становить 2485000 грн. 00 коп.

Відповідно до п.197.1.27 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент проведення конкурсних торгів та укладання договору) звільняються від оподаткування операції з постачання лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів (у тому числі аптечними закладами), а також виробів медичного призначення за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Отже, нарахування ПДВ не передбачено в силу п.197.1.27 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 №867, про що також зазначено в п. 3.2. договору.

Відповідно до Переліку виробів медичного призначення, операції з постачання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №867 від 08.08.2011 (в редакції, яка діяла на момент проведення конкурсних торгів та укладання договору), від оподаткування ПДВ звільняються операції з постачання, зокрема, апаратури для використання у медицині, хірургії.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторонами правомірно встановлена в договорі ціна товару без ПДВ, оскільки на момент проведення конкурсних торгів та укладання договору операції з поставки товару у відповідності до п.п.191.1.27 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України №867 від 08.08.2011 звільнялись від оподаткування ПДВ,

27.03.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166, яким, були внесені зміни до Податкового кодексу України.

Так, п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України доповнений підпунктом "в", згідно з яким операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 7%.

При цьому, пп.197.1.27 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України, за яким на момент підписання договору від оподаткування ПДВ звільнялись операції з постачання медичних виробів, був виключений.

Зміни вступили в силу з 01 квітня 2014 року.

Згідно з п.187.7 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкового зобов'язання у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов'язаннями перед бюджетом.

Листом Міністерства доходів і зборів України №10295/7/99-99-19-04-02-17 від 06.05.2014 визначено, що при проведенні операцій з постачання лікарських засобів та медичних виробів за бюджетні кошти податкові зобов'язання не нараховуватимуться лише у випадку, якщо першою подією була їх оплата, яка відбулася до 1 квітня 2014 року (згідно з пунктом 187.7 статті 187 розділу V Кодексу датою виникнення податкових зобов'язань при здійсненні операцій з постачання за бюджетні кошти є дата оплати). Якщо оплата за поставлені до 01.04.2014 за рахунок бюджетних коштів лікарські засоби та медичні вироби проводиться з 01.04.2014, то на дату оплати нараховується податок на додану вартість за ставкою 7 відсотків.

Таким чином, господарський суд Чернігівської області прийшов вірного висновку, що операція з поставки товару після 01 квітня 2014 року оподатковується податком на додану вартість за ставкою 7%.

Відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною 2 ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 ст.652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Приписами ст. 2 ст.652 Цивільного кодексу України визначено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.12.2012 у справі №3-63гс12).

Місцевий господарський вірно звернув увагу, що виходячи із змісту статті 652 Цивільного кодексу України, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місце, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин, тому в даному випадку прийняття позивачем на себе ризику зміни обставин було прямо відображено в тексті договору.

В свою чергу, пунктом 3.1 договору сторонами закріплено, що ціна на товар становить 2485000,00 грн. При цьому, сума цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.3.5. договору). Відтак, позивач погодився на умову, що ціна товару визначена в сумі 2485000,00 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент укладення договору відповідач взяв на себе ризик можливості сплати суми податку не тільки в розмірі і за ставкою, що існувала на момент підписання угоди, а й на момент остаточної оплати вартості товару.

Згідно з п. 7 ч. 5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків зміни ціни у зв'язку зі зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін ставок.

Отже, ціна договору може бути змінена у випадку, встановленому Законом, а саме у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок.

Відповідно до роз'яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.12.2013 №3302-05/46114-06 "Щодо застосування законодавства у сфері державних закупівель" визначено, що згідно з пунктами 7 та 8 ч. 5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися після його підписання у разі, зокрема зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових корегувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Частинами 2 та 3 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в державі визнається і діє принцип верховенства права, вона має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Виключно законами України встановлюється система оподаткування, податки і збори (ст.. 92 Конституції України). Тобто лист Міністерства доходів і зборів України від 06.05.2014 № 10295/99-99-19-04-02-17 не встановлює систему (механізм) оподаткування, а має лише рекомендаційний характер.

Таким чином, як встановлено сдом першої інстанції, договір в частині поставки товару позивачем виконано, тому відсутні підстави для збільшення ціни та для стягнення зазначеної суми з відповідача.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для внесення змін у договір та стягнення 173950,00 грн. з відповідача (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 14.01.2016 у справі №918/1671/14).

Слід звернути увагу, що після сплати Управлінням боргу та відображення Товариством у своїй податковій звітності податку на додану вартість в розмірі 7%, позивач має право на звернення до суду із позовом про відшкодування збитків (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у постанові від 15.02.2017 у справі №906/1568/15).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними доказами наявності наведених у позові підстав для внесення змін до спірного договору та стягнення 173950,00 грн., а тому в позові має бути відмовлено.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо не застосування строків позовної давності з наступних підстав.

Статтями 256, 257, 267 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача за захистом якого той звернувся до суду не порушено відповідачем, то в позові слід відмовити з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 у справі №927/426/17 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 у справі №927/426/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 у справі №927/426/17 залишити без задоволення.

2. Рішення рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 у справі №927/426/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/426/17 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинними законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

Л.В. Чорна