ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 р.Справа № 922/3181/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації
до Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва, с. Докучаєвське
про стягнення коштів 966 731,91 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 за дов. №38/17 від 11.01.17 року;

відповідача: ОСОБА_3 за дов. №1125/01-24 від 26.09.17 року, ОСОБА_4 за дов. №1125/01-24 від 26.09.17 року.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (відповідач) про стягнення з останнього заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 966 731,91 грн., з яких: 802546,36 грн. основна заборгованість за невиконання договірних зобов'язань, 13783,35 грн. 3% річних, 31299,30 грн. інфляційні втрати, 119102,90 грн. пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору №125/01/17 про купівлю продаж теплової енергії в гарячий воді за бюджетні кошти, який був укладений між сторонами 30.01.2017. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 21.09.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 17.10.2017 о 10:10

13.10.2017 позивач надав через канцелярію суду для долучення до матеріалів справи додаткові документи по справі (вх.№33600). Надані документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

17.10.2017 на адресу Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву (вх.№33936) в якому, посилаючись на положення ст.20 Закону України "Про теплопостачання" зазначає, що згідно офіційної інформації зазначеної на сайті Харківської обласної державної адміністрації КП Теплові мережі Харківського району Харківської районної державної адміністрації ліцензії на діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом не отримувало, за період з 2016-2017 роки тарифи на постачення теплової енергії КП Теплові мережі Харківського району Харківської районної державної адміністраціїї не затверджувались, а отже, на думку відповідача за таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 17.10.2017 було оголошено перерву до 08.11.2017 11:45 год.

23.10.2017 від позивача, на адресу суду надійшли письмові заперечення на відзив відповідача (вх.№34532).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.11.2017 за клопотанням (вх.№36748) представника відповідача розгляд справи було відкладено на 20.11.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 20.11.2017 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі, звернувся до суду з клопотанням (вх.№37989 від 20.11.2017), в якому просив суд призначити по справі судово-технічну експертизу та поставити на вирішення експертів наступні питання:

-Чи є комунікаційна система КП теплових мереж Харківського району Харківської РДА в технічно справному стані.Якщо ні, то які причини технічної несправності?

- Чи була технічна можливість у КП теплових мереж Харківського району Харківської РДА постачати теплову енергію по своїй комунікаційній системі в період опалювального сезону 2016-2017 років.

Окрім клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи представник відповідача підтримав подане ним через канцелярію суду клопотання про витребування доказів (вх.№37988 від 20.11.2017) за змістом якого просить витребувати у позивача схему теплових мереж, які знаходяться на балансі у КП теплових мереж Харківського району Харківської РДА і з допомогою яких КПТМ постачало (чи мало постачати) теплову енергію до об'єктів ХНАУ ім. В.В. Докучаєва в період опалювального сезону 2016-2017 років.

Представник позивача проти задоволення вказаних клопотань відповідача заперечував та вказував на те, що дані клопотання є необгрунтованими та направлені на затягування судового процесу, факт надання та отримання відповідачем послуг на постачання теплової енергії в оплювальний період підтверджується наявними в матеріалах справи актами про включення об'єкта теплоспоживання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дійшов висновку про відхилення вказаних клопотань відповідача, виходячи з наступного.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Відповідно до приписів ст.38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Господарський суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону.

У заявленому клопотанні відповідачем необгрунтовано підстави, з яких випливає, що цей доказ (схеми теплових мереж) має КП теплові мережі Харківського району Харківської РДА, а також не вказано обставини, які може підтвердити цей доказ, та яке значення встановлення цих обставин буде мати для вирішення даного спору, а отже з даних обставин суд вказане клопотання про витребування доказів відхиляє.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

При цьому, необхідність призначення судової експертизи пов'язана саме з наявністю при розгляді господарського спору певних питань щодо обставин, які не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань експерта та можуть бути вирішені шляхом призначення судової експертизи. Зі змісту ст. 41 ГПК України випливає, що саме суд визначає при розгляді справи наявність таких питань та, відповідно, вирішує питання необхідності призначення певного виду судової експертизи у справі.

З огляду на зазначені вище норми чинного законодавства, беручи до уваги відсутність під час розгляду справи взаємно суперечливих доказів, а також питань, що потребують спеціальних знань, враховуючи предмет доказування та правову природу спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання відповідача. При цьому, суд вважає, що наявних у справі доказів достатньо для її розгляду по суті та прийняття рішення без проведення судової експертизи по справі.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

30.01.2017 між сторонами був укладений договір №125/01/17 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти, відповідно до умов якого теплопостачальна організація (позивач) зобовязується у період дії цього договору постачати споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач - прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.3 договору).

Згідно п. 1.2 договору, місце поставки теплової енергії: Україна, 62483, Харківська область, сел. Докучаєвське, учбове містечко ХНАУ ім. В.В. Докучаєва (згідно з додатком 1 до цього договору).

Строк поставки теплової енергії від 01.01.2017 до 31.12.2017 (п. 1.5 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору він набуває чинності з дати підписання і скріплення печатками сторонами і діє до 31 грудня 2017 року включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами до укладання договору з 01 січня 2017 року.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок теплопостачальної організації, вказаній в договорі, відповідно до встановлених тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - розрахунковим способом відповідно до чинних нормативно-правових актів, або в іншій формі яка не суперечить чинному законодавству України. Розрахунковим періодом є місяць, за результатом якого підписується акт виконаних робіт з постачання теплової енергії за розрахунковий період (в 2-х примірниках).

Згідно п. 4.2 договору факт отримання теплової енергії підтверджується актом виконаних робіт, який теплопостачальна організація до 10 числа кожного місяця надає на підпис споживачеві разом з актом звіряння розрахунків. Споживач зобовязаний підписати акти та повернути їх теплопостачальній організації протягом 3-х робочих днів. Якщо протягом зазначеного строку акти не підписані без мотивованого обґрунтування та не повернуті теплопостачальній організації, вони вважаються такими, що підписані належним чином та є підставою для оплати послуг.

Згідно п. 4.3 договору, споживач здійснює попередню оплату. До початку розрахункового періоду споживач сплачує теплопостачальній організації вартість очікуваного обсягу споживання теплової енергії у наступному розрахунковому періоді з урахуванням залишкової суми розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу теплову енергію, що підтверджується актами про включення об'єкта теплопоспоживаня від 17.10.2016р. № 67/2, № 68/2, № 69/2, № 70/2, № 71/2, № 72/2 та копії актів про відключення об'єкта теплоспоживання від 17.03.2017р. № 10/2, № 11/2, втім, відповідач повністю та своєчасно за поставлену теплову енергію не розрахувався, внаслідок чого за період з 01.01.2017 по 01.09.2017 виникла заборгованість, яка становить 802546,36 грн.

Листом від 03.06.2017р. № 743-1/17 позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія-вимога про сплату боргу, яка залишилася без відповіді, хоча отримана Відповідачем 11.07.2017р. (копія листа зі зворотнім повідомленням міститься в матеріалах справи).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті теплової енергії у розмірі та у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань у розмірі 802546,36 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 119102,90 грн. пені.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 7.6 договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми за кожен день прострочення сплати за період з дня наступу заборгованості до фактичної оплати.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено вірно та суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 119102,90 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 13783,35 грн. 3% річних та 31299,30 грн. інфляційних втрат.

Розглядаючи ці вимоги позивача, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що вказаний розрахунок позивачем здійснено вірно, отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 13783,35 грн. 3% річних та 31299,30грн. інфляційних втрат також підлягають задоволенню.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не має ліцензії на діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом та про те, що Харківська районна рада Харківської області не затверджувала тарифи для КПТМ, оскільки позивачем суду подані належним чином завірені копії ліцензій на постачання теплової енергії, на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії. Крім того, позивачем суду подані копії постанов НКРЕКП про встановлення тарифів для КПТМ Харківського району Харківської районної державної адміністрації.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та не спростовані відповідачем.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, статями 20, 173, 174, 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Харківського національного аграрного університету їм. ОСОБА_5 (адреса: 62483, Харківська обл., Харківський р-н., с. Докучаєвське, учбове містечко ХНАУ ім. В.В.Докучаева, ) на користь Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (адреса: 62466, Харківська область, Харківський р-н, с. Хорошеве, вул. Горького, 1, код в ) - 802546 грн 36 коп основної заборгованості за спожиту теплову енергію, 13783 грн 35 коп процентів річних, 31299 грн 30 коп інфляційних втрат, 119102 грн 90 коп пені та 14500 грн 98 коп витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_1