ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Справа № 908/1237/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Кравчук Г.А., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт" та Приватного підприємства "Агромашторг"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 15.08.2017
у справі№908/1237/16 Господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт"
до Приватного підприємства "Агромашторг"
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Босал-ЗАЗ"
простягнення 50 000грн.,
та за зустрічним позовомПриватного підприємства "Агромашторг"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт"
простягнення 21219,48 грн.,
за участю представників сторін:
від позивача: Полулях С.Ю.,
від відповідача: не з'явився,
від третьої особи: не з'явився,
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.05.2017, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2017 у справі №908/1237/16, відмовлено у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог.

Приватне підприємство "Агромашторг" з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодилось та звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт" також звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначені судові акти попередніх судових інстанцій в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким їх задовольнити.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, скаржники посилаються на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.11.2017 зазначені касаційні скарги прийняті до провадження та призначені до розгляду.

В призначене судове засідання касаційної інстанції 28.11.2017 з'явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт". Інші учасники судового процесу уповноважених представників не направили. Явка не визнавалась обов'язковою. Приватне підприємство "Агромашторг" у клопотанні просило розглянути справу без їх участі.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи касаційних скарг, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт" та Приватного підприємства "Агромашторг".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 16.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт" (експедитор) та Приватним підприємством "Агромашторг" (перевізник) укладений договір №307/09/2014 організації перевезення вантажів

Відповідно до п. 3.2.17 договору перевізник зобов'язується не вступати в прямі контакти з відправником вантажу, які не пов'язані з прямим виконанням транспортних завдань експедитора, протягом всього терміну дії даного договору. Дотримуватися нейтралітету і не розголошувати інформацію у відношенні клієнтів експедитора. У випадку порушення перевізником умов пункту 3.2.17, перевізник зобов'язується безумовно сплатити експедитору одноразово штраф у розмірі 50000,00грн. (п.4.21).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт" позовні вимоги обґрунтовувало тим, що Приватне підприємство "Агромашторг" в порушення п. 3.2.17 договору №307/09/2014 від 16.09.2014 вступило у прямий контакт з відправником вантажу - Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Босал-ЗАЗ", уклавши з останнім договір на перевезення.

Відповідно до ст. 929 ЦК України та ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарськими судами попередніх інстанцій з'ясовано, що в договорі №307/09/2014 від 16.09.2014 сторони не визначили поняття "прямі контакти" та не зазначили, які дії підпадають під визначення "не вступати в прямі контакти з відправником вантажу". Умовами договору також не визначено конкретного відправника вантажу, з яким по суті забороняється перевізнику вступати в "прямі контакти". Термін "прямий контакт" відсутній в нормах чинного законодавства, що регулює правовідносини перевезення вантажів та транспортного експедирування, а відтак неможливо віднести укладення договору між Приватним підприємством "Агромашторг" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Босал-ЗАЗ" під визначення "не вступати в прямі контакти з відправником вантажу", за що умовами договору №307/09/2014 від 16.09.2014 передбачена відповідальність у вигляді стягнення штрафу.

Крім того апеляційною інстанцією зазначено, що правовідносини між сторонами регулюються, зокрема, главами 64-65 ЦК України, які не містять заборони перевізника укладати договори перевезення вантажу або транспортного експедирування з будь-якою особою, за своїм вибором, у тому числі з клієнтами експедитора.

Зустрічні позовні вимоги Приватного підприємства "Агромашторг" мотивовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт" умов договору №307/09/2014 від 16.09.2014 та заявки на перевезення вантажів №КОНС/МН/№310-15 від 29.07.2015, наданої відповідачем у рамках дії вказаного договору, а саме несплатою 19113,00грн. основного боргу.

Господарськими судами попередніх інстанцій із аналізу умов договору №307/09/2014 від 16.09.2014 та спірної заявки №КОНС/МН/№310-15 від 29.07.2015 встановлено, що настання обов'язку експедитора з оплати послуг перевізника ставиться в залежність від отримання пакету оригіналів документів. Проте, з наданого Приватним підприємством "Агромашторг" списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів не вбачається, які саме документи направлялись експедитору та в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт отримання відправлення.

При цьому апеляційною інстанцією зауважено, що зі змісту претензії Приватного підприємства "Агромашторг" вих.№61 від 22.10.2015 вбачається, що перевізник направляв Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт" оригінал рахунку №194 від 30.09.2015 на суму 38225,00грн., в той час як в матеріалах справи наявна копія рахунку №194 від 30.07.2015.

За змістом ст.ст. 32-34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними і допустимими доказами; при цьому доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищевикладене, Вищий господарський суд України на підставі встановлених господарськими судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, з'ясованих з урахуванням наданих доказів та наявних матеріалів справи, перевіривши застосування ними норм матеріального та процесуального права, погоджується з їх висновками про відсутність правових підстав для задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003 (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006 (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційних скаргах інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржників, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2017 у справі №908/1237/16 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2017 у справі №908/1237/16 - залишити без змін, а касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Транс-Консульт" та Приватного підприємства "Агромашторг" - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Г.А. Кравчук
Суддя О.В. Яценко