ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Справа № 915/103/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А. (доповідач)
суддівГубенко Н.М., Іванової Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Первомайський МКК"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 13.04.2017 Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017
у справі№ 915/103/16
Господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Первомайський МКК"
доПублічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"
простягнення 1597730,00 грн
за участю представників:

позивача: повідомлений, але не з'явився;

відповідача: Покровська О.Ю., дог. від 29.11.2017;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 у справі №915/103/16 (суддя - Лиськов М.О.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко А.І., судді - Отрюх Б.В., Майданевич А.Г.) рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 у справі №915/103/16 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 07.05.2010 укладено договір банківського рахунку, за умовами якого відповідач зобов'язався відкрити позивачу поточний рахунок та здійснювати його обслуговування відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2.3 договору, відповідач зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства.

22.09.2015 позивач направив відповідачу платіжне доручення № 3678 на суму 200 000,00 грн для перерахування коштів контрагенту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, як вірно зазначають суди попередніх інстанцій, позивач послався на те, що внаслідок невиконання відповідачем свого обов'язку щодо перерахування коштів, позивачу спричинено збитки на суму 1 597 730,00 грн.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходив з положень ЦК України, Законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суди встановили, що відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань, однак, враховуючи, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 № 239 запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ "Український інноваційний банк" на строк з 25.12.2015 до 24.03.2016 включно, тому після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації з метою виведення банку з ринку, задоволення вимог кредиторів останнього здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, запровадження у ПАТ "Український інноваційний банк" тимчасової адміністрації, у будь-якому випадку, унеможливлює задоволення вимог кредиторів поза процедурою виведення банку з ринку, встановленою Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Згідно зі ст. 42, 43 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи (ст. 47 ГПК України).

Під час перегляду рішення в апеляційному порядку, до матеріалів апеляційної скарги ПАТ "Первомайський МКК" додано копії документів щодо розгляду адміністративної справи №826/1162/16 за позовом ОСОБА_5 до Національного Банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 3-і особи: ПАТ "Укрінбанк", ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування постанови Правління НБУ від 24.12.2015 № 934, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 №239, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 апеляційне провадження у справі №925/103/16 зупинено до розгляду Вищим адміністративним судом України вищезазначеної справи №826/1162/16. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 року апеляційне провадження у справі №925/103/16 поновлено.

Статтею 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу суду апеляційної інстанції, що документи, які були подані позивачем до матеріалів апеляційної скарги, а саме постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 у справі №826/1162/16 не були надані під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Однак, при прийнятті оскаржуваної постанови, апеляційним господарським судом не було зазначено про результати залучення в розумінні ст. 101 ГПК України або відмови прийняття до матеріалів справи додатково доданих до апеляційної скарги наведених вище документів.

Суд здійснював процесуальні дії у відповідності до ст. 79 ГПК України пов'язані із розглядом Вищим адміністративним судом України вищезазначеної справи №826/1162/16 на підставі того, що справи №925/103/16 та №826/1162/16 є пов'язаними між собою, адже оскаржуване рішення суду першої інстанції ґрунтується на рішенні виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 №239, яке є предметом розгляду у справі №826/1162/16. Проте, зважаючи на такі висновки суду апеляційної інстанції, судом не відображено, як результати розгляду справи №826/1162/16 впливають на розгляд справи №925/103/16.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що дослідження усіх наданих у матеріали справи доказів в сукупності з наданими сторонами поясненнями, має істотне значення для вирішення спору у цій справі.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Повнота оцінки доказів означає, що суд зобов'язаний дослідити й оцінити всі зібрані у справі докази, які є допустимими.

В силу положень ГПК України, господарський суд не лише вправі, а й повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмета доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини.

Наведене свідчить, що, під час перегляду справи господарським судом апеляційної інстанції, допущено порушення ст. 42, 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України, що є підставою для скасування прийнятої у цій справі постанови та направлення справи на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Оскільки, в силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що постанова господарського суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи господарському суду апеляційної інстанції слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

Керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Первомайський МКК" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 у справі №915/103/16 скасувати.

Справу №915/103/16 направити на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Н.М. ГУБЕНКО

Л.Б. ІВАНОВА