ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2017 р.Справа № 923/774/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф,

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін у судовому засіданні від 29.11.2017:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.10.2017

по справі № 923/774/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління № 57"

до відповідача: Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 306573,21 грн.,

У судовому засіданні 29.11.2017 згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління № 57" (далі також ТОВ „ДБУ № 57, Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі також ДП "Херсонський облавтодор", Підприємство, відповідач) про стягнення 306573,21 грн., з яких: 19755,25 грн. - 3% річних та 286817,96 грн. - інфляційні втрати.

У правове обґрунтування позову ТОВ „ДБУ № 57 послалось на ст. ст. 257, 261, 264, 267, 525-527, 625, 629 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.10.2017 по справі № 923/774/17 (суддя Немченко Л.М.) позов задоволено у повному обсязі: стягнуто з Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожньо-будівельне управління № 57» 19755,25 грн. 3% річних та 286817,96 грн. інфляційних втрат.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ДП "Херсонський облавтодор" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 3538,38 грн., посилаючись на незаконність та необґрунтованість цього рішення. Так, скаржник зазначив, що виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 18.09.2014 по справі № 923/1290/14, яким стягнуто з ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ТОВ «БДБУ» борг у розмірі 505036,14 грн., відбувалось через Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. У довідці від 14.09.2017 №08-24/890 відповідачем наведено таблицю з посиланням на платіжні документи, з якої видно дати списання грошових коштів з рахунку боржника на погашення заборгованості. З цього слідує, що дата списання грошових коштів з рахунку боржника та дата їх надходження кредитору різні, тобто таке погашення заборгованості відбувалося із затримкою, однак не з вини відповідача, а тому, на думку скаржника, цей період не можна зараховувати в термін прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки це не залежало від боржника. На підтвердження наведеного Підприємство надало свій контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до якого заборгованість ДП "Херсонський облавтодор" складає 157409,09 грн., з яких: 3% річних 18055,00 грн., інфляційні втрати - 284979,83 грн.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.10.2017 прийнято апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Гладишева Т.Я., судді: Головей В.М., Савицький Я.Ф., розгляд апеляційної скарги призначено на 29.11.2017 об 11:30 год.

13.11.2017 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління № 57" про участь у судовому засіданні, призначеному на 29.11.2017 об 11:30 год., в режимі відеоконференції та визначення суду, відповідального за проведення відеоконференції, із зазначенням, що найближчий суд, до якого може прибути представник позивача для участі у вищевказаному судовому засіданні в режимі відеоконференції, - Господарський суд Запорізької області.

Вказане клопотання задоволено ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.11.2017, у звязку з чим судове засідання 29.11.2017 проводилось в режимі відеоконференції.

У запереченні на апеляційну скаргу ТОВ „ДБУ № 57 просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

28.11.2017 до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ДП "Херсонський облавтодор" про відкладення розгляду даної справи з посиланням на те, що представник Підприємства не має змоги бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 29.11.2017 об 11:30 год. у звязку із зайнятістю його представника в іншому судовому процесі по іншій справі.

Судова колегія відхилила вказане клопотання відповідача з огляду на те, що, по-перше, Підприємством не було надано жодних доказів, згідно ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження доводів про зайнятість представника ДП "Херсонський облавтодор" в іншому судовому засіданні; по-друге, явка представника відповідача у судове засідання від 29.11.2017 не визнавалась обовязковою; по-третє, Підприємство могло направити іншого представника для участі у даному засіданні.

Наведене підтверджується розясненням Вищого господарського суду України, викладеним у п. 3.9.2. постанови пленуму даного суду від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно якого у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду даної справи без участі представника відповідача, так як неявка представника останнього не перешкоджає вирішенню цього спору.

У засіданні суду апеляційної інстанції від 29.11.2017 представник позивача підтримав свою правову позицію щодо оскаржуваного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 21 березня 2012 року між Колективним підприємством «Альянс» (первісний кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління (новий кредитор), яке в подальшому (09 липня 2015 року) змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю Дорожньо-будівельне управління № 57, укладено договір про відступлення права вимоги № 21/03-19 (далі також - Договір), за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору у відповідності до договору купівлі-продажу №15/722 від 09.06.2011 (основний договір), укладеного між первісним кредитором та ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» (боржник).

За цим Договором новий кредитор одержує всі права первісного кредитора за Оновним договором, в тому числі право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному основним договором, а саме 505036,14 грн. (п. 1.2 Договору)

Пунктом 1.3 Договору визначено, що до нового кредитора переходить право на стягнення штрафних санкцій за порушення основного договору боржником.

05.04.2012 вказаними вище сторонами укладено додаткову угоду до Договору, якою, зокрема, п.п 1.1 Договору викладено в наступній редакції: «Первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору купівлі-продажу №15/722 від 09.06.2011 (надалі іменується «Основний договір»), укладеного між первісним кредитором та ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» (боржник).

Право вимоги до нового кредитора переходить з 01.01.2014, за умови несплати боржником суми боргу первісному кредитору.».

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 18.09.2014 по справі № 923/1290/14 постановлено стягнути з ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ТОВ «Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління» 505036,14 грн. основного боргу та 10100,72 грн. витрат по оплаті судового збору.

Як вбачається з даного рішення суду, на підставі договору поставки № 15/722 від 09.06.2011, укладеного між ДП "Херсонський облавтодор" та суб'єктом господарювання - колективним підприємством "Альянс", останній зобов'язався поставити ДП "Херсонський облавтодор" товар (фарбу) в кількості 48000 кг на суму 1446600 грн. ДП "Херсонський облавтодор", у свою чергу, зобов'язався прийняти товар та провести його оплату у порядку, визначеному умовами договору.

Згідно додатку № 1 "Специфікація" та додатку № 2 "Конкретизовані та інші умови договору", що є невід'ємними частинами договору № 15/722, сторони встановили кількість товару, одиницю виміру, ціну, а також у пункті 4.1 розділу 4 додатку № 2 встановили, що розрахунки за товар проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок продавця протягом 60-ти банківських днів після надходження відповідних коштів від служби автомобільних доріг у Херсонській області в межах

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

03.10.2014 Господарським судом Херсонської області видано відповідний наказ №923/1290/14.

У подальшому 27.07.2015 головним держвиконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області винесено постанову про прийняття до виконавчого провадження зазначеного наказу (ВП №47981848).

У ході примусового стягнення вищезгаданої заборгованості за рішенням Господарського суду Херсонської області від 18.09.2014 по справі № 923/1290/14 органом ДВС було примусово стягнуто наступні суми грошових коштів:

№ п/пНомер платіжного дорученняДата платіжного дорученняСума, в грн.
1.91509.09.201525 514,97
2.91609.09.201580 388,68
3.94324.09.201594 716,45
4.113512.10.201595 145,34
5.128501.12.201594 178,05
6.1000505.01.201622 552,58
7.30027.04.201647 479,13
8.57413.06.201613 769,69
9. 94320.07.20162 250,46
10.97627.07.201639 141,51
Загальна сума, в т.ч.: - сума основного боргу - сума судового збору515 136,86 505036,14 10 100,72

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами першою статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відтак, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків здійснення розрахунків.

Отже, як вірно зазначив господарський суд першої інстанції, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У зв'язку з цим, позивач нарахував та заявив до стягнення три відсотки річних у сумі 19755,25 грн. та інфляційні втрати у сумі 286817,96 грн.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, як це передбачено постановою пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Відповідно до п.п. 3.2, 3.4 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Судовою колегією перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок останнього здійснений відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 08.08.2017 складає 306573,21 грн., з якої 19755,25 грн. 3% річних, 286817,96 грн. інфляційних втрат, тому місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позов ТОВ „ДБУ № 57.

При цьому, судом вірно не прийнято до уваги доводи Підприємства щодо неправильності розрахунків, оскільки згідно ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з вищезгаданих додатків № 1 "Специфікація" та № 2 "Конкретизовані та інші умови договору", що є невід'ємними частинами договору № 15/722 від 09.06.2011, сторони встановили, що розрахунки за товар проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок продавця протягом 60 банківських днів після надходження відповідних коштів від служби автомобільних доріг Херсонської області в межах фінансових ресурсів, призначених на ці цілі.

Отже, відповідно до умов договору та чинного законодавства, виконанням господарського грошового зобов'язання, яке відповідач прийняв на себе за умовами договору № 15/722 від 09.06.2011, є переказ грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Таким чином, перебіг строків, на протязі яких позивач набув право проводити нарахування має закінчуватися саме днем зарахування грошових коштів на рахунок кредитора.

Доводи Підприємства щодо відсутності його вини у затримці виконавчою службою перерахування кредитору суми стягнутого боргу судом також підставно не прийнято до уваги, так як відповідно до ст.611 ЦК України нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за своєю природою не є видами відповідальності, тому при їх застосуванні принцип наявності вини не застосовується.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 05.10.2017 по справі № 923/774/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 30.11.2017.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький