ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Справа № 917/555/17
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - судді:Поляк О.І. (доповідач), Данилова М.В., Ходаківська І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 25.07.2017
у справі№ 917/555/17 Господарського суду Полтавської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Бюро перекладів "Агентство-Л",
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування"
простягнення 8 931,74 грн,
у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Чубенко Ж.А.;

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бюро перекладів "Агентство-Л" звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" про стягнення 8 931,74 грн заборгованості за отримані послуги з перекладу.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.06.2017 у справі №917/555/17 (суддя Бунякіна Г.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 (головуючий суддя Терещенко О.І., судді Сіверін В.І., Слобонін М.М.) рішення Господарського суду Полтавської області від 01.06.2017 скасовано, прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюро перекладів "Агентство-Л" 8 951,74 грн заборгованості та 3360,00 грн судового збору.

Не погоджуючись із прийнятою у справі постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 901, 903 Цивільного кодексу України, статті 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.07.2017, а рішення Господарського суду Полтавської області від 01.06.2017 - залишити в силі.

Відповідно до протоколу Вищого господарського суду України від 17.11.2017, у зв'язку із призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного Суду на підставі Указу Президента України № 357/2017 від 10.11.2017, для розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" у справі №917/555/17, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляк О.І., судді - Данилова М.В., Ходаківська І.П.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, 06.02.2017 на підставі домовленості Товариство з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Бюро перекладів "Агентство-Л" тексти документів (7 нормативно правових актів із законодавства Європейського Союзу) для виконання робіт з термінового письмового перекладу з англійської мови на українську строком до 14.02.2017.

06.02.2017 позивач виставив відповідачу рахунок № 29 на суму 27000,17 грн, відповідач 07.02.2017 сплатив 13 500,00 грн.

Позивач, посилаючись на неповну оплату наданих ним послуг з перекладу, звернувся до ТОВ "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" із вимогою № 22-02/1 від 22.02.2017 про погашення боргу. Відповідач відреагував відмовою сплати коштів, з огляду на отримані неякісні послуги (відповідь № 1/36 від 20.03.2017 року).

Вказане слугувало підставою для звернення позивача з відповідним позовом про стягнення 8 951,74 грн заборгованості за отримані послуги з перекладу.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, місцевий господарський суд, керуючись приписами статей 11, 627, 628, 629, 638 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки погоджені сторонами умови щодо виконання робіт та їх оплати виконані сторонами у повному обсязі.

Натомість, апеляційний господарський суд, з огляду на приписи статей 525, 526, 629, 642, 903, 901 Цивільного кодексу України, статей 181, 193 Господарського кодексу України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, незважаючи на виконання позивачем взятих на себе зобов'язань із термінового перекладу 7 документів, відповідач відмовляється від оплати наданих йому послуг.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з таким.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 207 Господарського процесуального кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Як встановлено апеляційним судом, сторони вели переписку засобами електронного зв'язку погоджуючи обсяг та вартість робіт, у зв'язку з чим позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №29 від 06.02.2017 на суму 27000,17 грн за терміновий переклад нормативно правових актів із законодавства Європейського Союзу з англійської мови на українську мову.

Відповідно до банківської виписки від 07.02.2017, відповідач частково сплатив за вказані послуги у сумі 13500,17 грн, в графі призначення платежу зазначив: "за терміновий письмовий переклад з англійської мови на українську мову згідно рахунку №29 від 06.02.2017".

Колегія суддів зауважує, що сплачуючи 07.02.2017 кошти за рахунком від 06.02.2017 №29, відповідач погодився із вартістю послуг, встановлених сторонами у переписці, оскільки визначена у переписці сума у розмірі 27000,17 грн відповідає виставленому позивачем рахунку.

Як підтверджується матеріалами справи, зокрема відзивом відповідача від 27.04.2017 №1/41, сплачені ним кошти у розмірі 13500,17 є передоплатою за договором, здійсненою відповідачем у розмірі 50% від виставленого позивачем рахунку. Натомість, остаточного розрахунку відповідачем за договором не проведено.

У подальшому, позивач зменшив загальну суму вартості робіт з 27000,17 грн до 22451,91 грн шляхом коригування рахунку №29 від 06.02.2017 та виставлення додаткового рахунку №33 від 10.02.2017.

10.02.2017 позивач направив відповідачу шість файлів з перекладом, одночасно узгодивши з відповідачем строки, коли останній файл з перекладом буде надіслано позивачем.

Станом на 14.02.2017 відповідач отримав електронною поштою всі (7) сім файлів з перекладами.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно укладення сторонами договору про надання послуг у простій письмовій формі.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо укладення сторонами договору підряду, оскільки за приписами статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Водночас, стаття 837 Цивільного кодексу України не містить визначення поняття "певна робота". Чинне законодавство також не дає такого визначення. Загальне розуміння робіт передбачає стаття 1 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 №1023 та визначає їх як діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що роботи можна вважати підрядними, якщо внаслідок їх виконання створюється або нова індивідуально визначена річ з притаманними тільки їй ознаками або досягається конкретний, матеріальний, корисний результат відносно індивідуально визначеної речі - покращення її якості, зміна властивостей, кольору, форми тощо.

У справі, що переглядається, має місце не створення речі чи її удосконалення, а надання позивачем відповідних послуг з перекладу тексту, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин сторін положень цивільного законодавства про підряд.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено апеляційним судом, позивач виконав обумовлені сторонами роботи в обсягах та у строк, визначений ними. Однак, відповідач відмовився сплатити залишок суми боргу посилаючись на неналежне виконання позивачем умов договору, а саме неналежну якість отриманого перекладу. Колегія суддів враховує, що відповідач не заперечує факт надання позивачем відповідних послуг. Ним наголошується на відмові від проведення остаточного розрахунку з огляду на здійснення позивачем неякісного перекладу.

Водночас, як мотивовано зауважено апеляційним судом, матеріали даної справи не містять доказів неналежного виконання позивачем зобов'язання з перекладу 7 нормативно правових актів із законодавства Європейського Союзу з англійської мови на українську мову у вигляді 7 файлів у форматі pdf. Відповідач, обґрунтовуючи доводи у цій частині посилається лише на лист власного працівника, що, з огляду на приписи статей 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися належним та допустимим доказом неналежного виконання позивачем взятих на себе зобов'язань. Відповідачем не надано ні уже перекладених текстів із наявними у них помилками та виправленнями, ні порівняльних таблиць невідповідності даних перекладеного тексту оригінальному, ні будь-якого висновку експертного дослідження тощо.

Крім цього, надання позивачем неякісних послуг, є підставою для стягнення з останнього збитків, як це унормовано статтею 906 Цивільного кодексу України, а не відмови в остаточному розрахунку за договором.

Непідписання відповідачем актів виконаних робіт не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, відтак, ця обставина також не може впливати на проведення сторонами остаточних розрахунків за договором.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, стосовно виконання позивачем зобов'язань у повному обсязі щодо надання послуг з перекладу 7 нормативно правових актів із законодавства Європейського Союзу з англійської мови на українську мову у вигляді 7 файлів у форматі pdf, проте відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору про надання послуг неналежним чином виконав свої зобов'язання, а саме лише частково сплатив суму заборгованості, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 8951,74 грн, яка, як мотивовано встановлено апеляційним судом, підлягає стягненню.

Враховуючи межі перегляду справи і повноваження касаційної інстанції щодо переоцінки доказів, встановлені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної Товариством з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.07.2017.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 у справі №917/555/17 слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

У силу приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорольський завод дитячих продуктів харчування" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 у справі № 917/555/17 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 у справі № 917/555/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.В. Данилова

І.П. Ходаківська