Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "05" грудня 2017 р. Справа № 906/964/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №17 від 04.12.17;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Велідницьке" (Житомирська область, Овруцький район, с.Нові Велідники)

до Публічного акціонерного товариства "Бердичівський м'ясокомбінат" (Житомирська область, м.Бердичів)

про стягнення 33226,40 грн.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з ПАТ "Бердичівський м'ясокомбінат" заборгованості за договором №5 від 18.01.16 у розмірі 33226,40грн., з яких: 28714,00грн. основного боргу, 3072,10грн. пені, 367,71грн. 3% річних та 1072,59грн. інфляційних. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що згідно договору він здійснив поставку товару відповідачу, за який останній в повному обсязі не розрахувався.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, надав довідку №135 від 05.12.17, відповідно до якої заборгованість відповідача не змінилась та становить 28714,00грн.

Відповідач не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином (про що свідчить розписка представника відповідача у повідомленні про вручення поштового відправлення, а.с.211).

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву відповідно до вимог ст.59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.16 між ПП "Велідницьке" (товаровиробник/позивач) та ПАТ "Бердичівський м'ясокомбінат" (переробник/відповідач) укладено договір №5 на закупівлю худоби від сільськогосподарських підприємств (а.с.190), за умовами якого товаровиробник зобов'язується продати переробнику худобу, яка є власно вирощена за договірними цінами, котрі будуть діяти у переробника на момент її продажу, а переробник - прийняти товар в кількості, якості та вазі, відповідно до накладних на відпуск товару, і сплатити за нього суму грошових коштів, що обраховується відповідно до закупівельної ціни, зазначеної у додатку 1 до цього договору, додатково підтвердженого та є його невід'ємною частиною (п.1.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору переробник зобов'язується здійснити оплату за поставлений товар не пізніше 7 днів після забою.

Згідно п.3.2 договору переробник проводить оплату за товар згідно сум, вказаних у приймальній квитанції форми ПК-1 на розрахунковий рахунок товаровиробника, або шляхом часткової видачі готівки з каси переробника з оформленням необхідних бухгалтерських документів.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом двох років до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, але не пізніше ніж до 31.12.18 (п.6.1 договору).

На виконання умов договору №5 від 18.01.16 позивач поставив відповідачу товар (худоба) на загальну суму 365087,01грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними №15 від 03.02.16, №18 від 08.02.16, №23 від 15.02.16, №27,28 від 26.02.16, №29 від 29.02.16, №44 від 29.03.16, №76 від 26.05.16, №78 від 30.05.16, №84,85 від 14.06.16, №86 від 16.06.16, №90 від 22.06.16, №92,141 від 29.06.16, №99, 100 від 14.07.16, №132, 133, 134 від 30.09.16, №146 від 30.10.16, №148 від 15.11.16, №149 від 21.11.16, №4 від 16.01.17, №9 від 20.01.17, №10 від 30.01.17, №11 від 31.01.17, №18 від 15.02.17, №26 від 21.02.17, №27 від 22.02.17, №28 від 23.02.17, №37 від 14.03.17, №41 від 20.03.17, №65, 69 від 11.05.17, №70 від 16.05.17, №71 від 17.05.17, №72 від 18.05.17, №75 від 23.05.17 та приймальними квитанціями №17 від 03.02.16, №18 від 08.02.16, №24 від 15.02.16, №31,32 від 26.02.16, №33 від 29.02.16, №41 від 29.03.16, №49 від 26.05.16, №50 від 30.05.16, №52, 53 від 14.06.16, №54 від 16.06.16, №55 від 22.06.16, №56, 57 від 29.06.16, №58, 59 від 14.07.16, №66, 67, 68 від 30.09.16, №73 від 31.10.16, №75 від 15.11.16, №78 від 21.11.16, №2 від 16.01.17, №3 від 20.01.17, №7 від 30.01.17, №8 від 31.01.17, №11 від 15.02.17, №13 від 21.02.17, №14 від 22.02.17, №15 від 23.02.17, №18 від 14.03.17, №21 від 20.03.17, №34, 35 від 11.05.17, №37 від 16.05.17, №38 від 17.05.17, №39 від 18.05.17, №40 від 23.05.17 (а.с.20-135).

Відповідач за отриманий товар провів часткову оплату на суму 336373,01грн. (а.с.136-170).

Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо оплати, за останнім утворилась заборгованість за отриманий товар в розмірі 28714,00грн. (365087,01грн - 336373,01грн).

Листом №76 від 23.08.17 ПАТ "Бердичівський м'ясокомбінат" підтвердив, що заборгованість перед ПП "Велідницьке" складає 28714,00грн. В цьому ж листі повідомив, що в в'язку з відсутністю обігових коштів підприємство з 01.07.17 тимчасово призупинило свою роботу та шукає інвестора, який зможе внести інвестиційні кошти, почати роботу підприємства та провести розрахунки (а.с.188).

31.10.17 позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій просив сплатити заборгованість у розмірі 28714,00грн в термін семи банківських днів, проте останній залишив її без відповіді та задоволення (а.с.171-174).

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Приписами ч.ч.1,2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару (худоба) на загальну суму 365087,01грн, виник кореспондуючий обов'язок оплатити його.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, п.3.1 договору встановлено, що переробник зобов'язується здійснити оплату за поставлений товар не пізніше 7 (семи) днів після забою.

Відповідач своє зобов'язання належним чином не виконав (в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про протилежне), розрахунків з позивачем за поставлений товар не провів.

В матеріалах справи міститься лист №76 від 23.08.17, підписаний генеральним директором ПАТ "Бердичівський м'ясокомбінат" ОСОБА_2, з якого вбачається, що відповідач визнав наявність у нього боргу перед позивачем у сумі 28714,00грн. (а.с.188).

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 28714,00грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач відповідно до пункту 5.2 договору №5 від 18.01.16 за порушення строків оплати нарахував відповідачу пеню у розмірі 3072,10грн.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили, що у випадку порушення покупцем терміну оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі згідно чинного законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок позивача (а.с.9-10), прийшов до висновку, що пеня в сумі 3072,10грн нарахована позивачем обґрунтовано, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 367,71грн 3% річних та 1072,59грн інфляційних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% проценти річних.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.9-11), прийшов до висновку, що річні в розмірі 367,71грн та інфляційні в сумі 1072,59грн нараховані позивачем обґрунтовано, тому задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач під час розгляду справи сплатив суму основного боргу, позов не оспорив, розрахунок пені, річних та інфляційних не спростував.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 33226,40грн, з яких: 28714,00грн основного боргу, 3072,10грн пені, 367,71грн 3% річних та 1072,59грн інфляційних.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Бердичівський м'ясокомбінат" (13300, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Житомирська, буд.82, код 00443430) на користь Приватного підприємства "Велідницьке" (11144, Житомирська область, Овруцький район, с.Нові Велідники, вул.Центральна, 13, ):

- 28714,00грн. основного боргу;

- 3072,10грн. пені;

- 367,71грн. 3% річних;

- 1072,59грн. інфляційних;

- 1600,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.12.17

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 2 прим

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повід)