ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року Справа № 904/4641/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Чус О.В.,

секретар судового засідання: Пінчук Є.С.,

за участю сторін:

від відповідача: Мудра І.А., представник, довіреність №0210/2017-1 від 02.10.2017 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енрон-Сервіс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 р. у справі

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", м.Львів

до товариства з обмеженою відповідальністю "Енрон-Сервіс", м.Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 239 058 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 у даній справі (суддя Ліпинський О.В.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Енрон-Сервіс" на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" пеню у розмірі 113238,00 грн., штраф у розмірі 97860,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 166,47 грн.; в решті позовних вимог відмовлено.

Згадане рішення обґрунтовано посиланням на порушення відповідачем зобов'язань за договором №Л/Е-161489/НЮ від 07.12.2016 щодо дотримання погоджених сторонами строків виконання підрядних робіт.

Відповідач фактично виконав передбачені умовами договору роботи із запізненням від запланованого графіку, що виключає підстави для застосування санкцій, визначених п.8.4. договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енрон-Сервіс" у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 113 238,00 грн., штрафу у розмірі 97 860,00 грн., витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 166,47 грн. та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні прозову в цій частині.

Скаржник зазначає, що ціна спірного договору складається з вартості устаткування та вартості виготовлених робіт, а отже нарахування штрафних санкцій на вартість (ціну) устаткування є помилковим та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану та незаконну.

28.11.2017 позивач не забезпечив у судове засідання явку повноважного представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним.

Колегія суддів вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

07.12.16 між позивачем (замовник) та відповідачем (підрядник) укладено договір №Л/Е-161489/НЮ, з умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик виконати у встановлений строк будівельно-монтажні роботи об'єкту „Реконструкція тягової підстанції П'ятничани (зміна трансформаторів струму та напруги)", а замовник зобов'язаний після затвердження акту здачі-приймання робіт, прийняти надані роботи і оплатити підряднику їх вартість відповідно до умов цього договору (п.1.1. договору).

Зміст та обсяги робіт по договору визначаються договірною ціною по об'єкту „Реконструкція тягової підстанції П'ятничани (зміна трансформаторів струму та напруги)", складеним у відповідності з вимогами ДСТУ (Додаток №1). (пункт 1.2 договору).

Відповідно до п.1.3 договору сума цього договору становить 1 398 000,00 грн., у тому числі: ПДВ 20% - 233 000,00 грн. Сума визначається договірною ціною та кошторисними розрахунками (додаток до договору №1).

За п.4.1 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються у безготівковій форма.

Розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 10 календарних днів після підписання актів здачі-приймання (за наявності податкової накладної зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних).

Термін виконання робіт з моменту підписання сторонами договору і до 31.12.2016 (п.5.1 договору).

Виконані роботи приймаються замовником з обов'язковим складанням відповідного акту здачі-приймання робіт (КБ-2, КБ-3), який підписується уповноваженими представниками замовника та підрядника (п.7.1 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині розрахунків до повного виконання (п.11.1 договору).

Сторонами підписані додатки до договору №Л/Е-161489/НЮ від 07.12.2016, а саме: календарний план (додаток №1), договірна ціна (додаток №2), підсумкова відомість ресурсів, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на електромонтажні роботи, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-2 на електромонтажні роботи, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-3 на пусконалагоджувальні роботи, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-3 на пусконалагоджувальні роботи, об'єктний кошторис №2-1.

В рамках виконання умов вищезазначеного договору, сторонами був підписаний календарний план (а.с.17). Згідно умов зазначеного календарного плану, будівельно-монтажні роботи об'єкту „Реконструкція тягової підстанції П'ятничани (зміна трансформаторів струму та напруги)" мають бути виконані протягом 2016.

Роботи за спірним договором відповідачем не виконані в строки та у повному обсязі, що, на думку позивача, свідчить про порушення п.п. 1.1, 5.1 договору та є підставою для застосування відповідальності, яка передбачена п.п.8.3, 8.4 договору.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Згідно з ч.1, п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

В силу статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

За ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому, суд зазначає, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов'язання, визначено ч. 2 ст. 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо воно доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Таким чином, порушення зобов'язання за відсутності вини вважається випадком, який унеможливлює його виконання як непереборною силою, так і будь-якою іншою обставиною, настання якої боржник не міг передбачити. Для того, щоб довести наявність випадку, відповідач повинен довести відсутність його вини.

Відповідно до умов п. 8.3. договору, за несвоєчасне виконання робіт згідно з умовами цього договору підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

За невиконання обсягів виконаних робіт підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 2% вартості невиконаних робіт.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не дотримався погоджених сторонами в договорі строків виконання підрядних робіт, доказів зворотного відповідачем не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, передбачених п.8.3 договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкції, передбачених п.8.3. договору, здійснивши власний розрахунок, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 01.01.2017 по 22.03.2017 у розмірі 113 238,00 грн. та штрафу у розмірі 97 860,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, передбачених п.8.4. договору, колегія суддів вважає ці вимоги безпідставними, оскільки відповідач фактично виконав передбачені умовами договору роботи із запізненням від запланованого графіку, що виключає підстави для застосування санкцій, визначених п. 8.4 договору.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання скаржника про те, що ціна спірного договору складається з вартості устаткування та вартості виготовлених робіт, а отже нарахування штрафних санкцій на вартість (ціну) устаткування є помилковим та необґрунтованим, оскільки умовами договору сторони передбачили, що штрафні санкції нараховуються саме на загальну ціну договору, а не окремо на вартість устаткування та вартість виготовлених робіт.

Відповідач надав суду апеляційної інстанції клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів не приймає надані відповідачем додаткові докази, оскільки заявником не наведено обставин неможливості подання цих доказів суду першої інстанції.

28.11.2017 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій на 50%.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойка (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В силу приписів ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки зменшення розміру санкцій в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України є правом суду, а не обов'язком.

Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів наявності виняткових обставин, які могли бути підставою для зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на необхідність зменшення штрафних санкцій у зв'язку з відсутністю у позивача збитків, оскільки відсутність у позивача збитків, спричинених невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Енрон-Сервіс" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2017 р. у справі №904/4641/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Постанова складена у повному обсязі 04.12.2017.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

О.В.Чус