РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа №910/14216/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островськиій О.С.

розглянувши справу № 910/14216/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг";

про стягнення 19 734 943,15 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас"

про розірвання договору поставки № 30214У від 03.02.2014р.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача з зустрічним позовом): Тимошина О.А., довіреність № 6 від 04.01.2017р.;

від відповідача за первісним позовом (позивача з зустрічним позовом): Мегріш Є.Я., довіреність № 60 від 21.09.2017р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління Донбас» з позовними вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» про стягнення 19 734 943,15 грн.

Свої вимоги первісний позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки № 30214У від 03.02.2014р. у визначений строк не розрахувався за одержаний товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 10 006 908,97 грн., за прострочення оплати якої нараховані інфляційні втрати - 8 857 432,76 грн. та 3% річних - 870 601,42 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/14216/17, розгляд справи призначений на 05.10.2017р.

05.10.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про відсутність спору в інших судових органах; від представника відповідача - клопотання про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору та клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 05.10.2017р. представник відповідача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору.

Представник позивача у судове не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, витребувані судом докази надав частково.

Крім того, представник відповідача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2017р. продовжено строк розгляду спору у справі № 910/14216/17 на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 26.10.2017р.

В судовому засіданні 26.10.2017р. за клопотанням представників сторін була оголошено перерва до 09.11.2017р. та 09.11.2017р. - оголошена перерва до 28.11.2017р. для надання сторонам можливості мирного врегулювання спору.

10.11.2017р. на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про розірвання договору поставки № 30214У від 03.02.2014р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління Донбас» та товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2017р. прийнято зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про розірвання договору поставки № 30214У від 03.02.2014р. для спільного розгляду з первісною позовною заявою.

24.11.2017р. через відділ діловодства від представника відповідача за первісним позовом отримано заперечення проти позовної заяви.

28.11.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача за зустрічним позовом отримано обґрунтування позовних вимог.

Присутній у судовому засіданні 28.11.2017р. представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та заперечив проти заявлених зустрічних позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву, поданому в судовому засіданні 28.11.2017р.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у запереченні, та підтримав зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" (за договором - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" (за договором - покупець) було укладено договір поставки № 30214У, відповідно до п.п. 1.1., 1.2 якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність покупця кам'яне вугілля і вугільну продукцію (далі - вугілля), товар, у кількості, асортименті, за ціною і на умовах, погоджених сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього договору, а покупець зобов'язується прийняте вугілля і сплатити його вартість.

Відповідно до п.3.2 договору, строки поставки вугілля погоджуються сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору з урахуванням необхідної ритмічної і безперебійної поставки вугілля.

Згідно з п.6.1 договору, базова ціна вугілля для проведення розрахунків згідно до умов цього розділу вказується сторонами в специфікаціях до цього договору. Покупець має право відмовитися від прийняття і оплати неякісного вугілля або прийняти за окремо узгодженою більш низькою ціною.

Датою поставки (передачі) вугілля від постачальника до покупця, згідно до п 3.3.2 Договору, вважається дата підписання обома сторонами відповідного Акту прийому-передачі вугільної продукції. Право власності на вугілля, що поставляється на виконання п.3.3.2 даного договору, переходить від постачальника до покупця з моменту (дати) підписання обома сторонами відповідного Акту прийому-передачі вугільної продукції.

Відповідно до п. 6.5 договору, оплата вугілля, щодо якого постачальником виконані зобов'язання по поставці і підписані Акти прийому-передачі вугільної продукції здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів покупцем у розмірі вартості фактично поставленого постачальником і прийнятого покупцем вугілля на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного Акту прийому-передачі вугільної продукції.

Так, 03 лютого 2014 року між сторонами була підписана Специфікація на постачання відповідачу за первісним позовом вугілля марки П 0-200, ПР 0-200 протягом лютого-вересня 2014 року.

Як встановлено судом, на виконання умов спірного договору позивач за первісним позовом поставив відповідачу вугілля на загальну суму 33 550 568,70 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі вугільної продукції, копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуто в судовому засіданні.

Проте, відповідач за первісним позовом здійснив лише часткову оплату отриманого вугілля за договором поставки №30214У загалом на суму 23 543 659,73 грн. Повну оплату вартості вугілля на суму 10 006 908,97 грн. відповідач за первісним позовом не здійснив.

Станом на 01.09.2014р. актом звірки взаєморозрахунків сторонами визначено заборгованість покупця перед постачальником за поставлене вугілля згідно з умовами договору № 30214У від 03.02.2014р. у сумі 10 006 908,96 грн.

Враховуючи, що відповідач за первісним позовом повну вартість отриманого товару на суму 10 006 908,97 грн. позивачу за первісним позовом не оплатив, останній звернувся з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача за первісним позовом заборгованість у сумі 10 006 908,97 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем за первісним позовом не заперечено факт отримання товару за спірним договором загалом на суму 33 550 568,70 грн., не надано доказів повної оплати або повернення позивачу товару на суму 10 006 908,97 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача за первісним позовом суми основного боргу в розмірі 10 006 908,97 грн. підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача за первісним позовом проти позовних вимог, обґрунтовані тим, що на момент укладення спірного договору ТОВ «ДТЕК Трейдінг» було зареєстровано у м. Донецьку, яке відповідно до розпорядження КМУ від 02.12.2015р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» віднесено до переліку населених пунктів Донецької області, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Фактично, з квітня 2014 року провадження господарської діяльності у Донецькій області та, відповідно, належне виконання відповідачем за первісним позовом зобов'язань за спірним договором стало неможливим. Крім того, відповідач за первісним позовом вказує на постанову Правління НБУ № 436 від 23.07.2014р., якою було запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, що фактично зробило неможливим здійснення покупцем за спірним договором будь-яких платежів.

З огляду на наявність усіх зазначених вище фактів та обставин, Торгово-промисловою палатою України ТОВ «ДТЕК Трейдінг» видано Сертифікати (висновки) про настання обставин непереборної сили №1253 та № 1254 від 20.10.2014 p., якими засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 14 квітня 2014 року для ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області.

За твердженням відповідача за первісним позовом, за наявності належного підтвердження впливу на суб'єкта господарювання обставин непереборної сили - Сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України, зазначений суб'єкт господарювання звільняється від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов'язань, зокрема, від відповідальності за нездійснення оплати вугілля за спірним договором.

З урахуванням наведеного, відповідач за первісним позовом вважає, що має всі передбачені та врегульовані нормами чинного законодавства підстави для його звільнення з 14.04.2014р. від відповідальності за невиконання зобов'язань за спірним договором, у тому числі у частині оплати отриманого вугілля, а тому вважає позовні вимоги неправомірними, зокрема, що нарахування 3% та інфляційних втрат є неправомірним.

Зазначені заперечення судом відхиляються, оскільки судом встановлено, що Сертифікати (висновки) про настання обставин непереборної сили №1253 та № 1254 від 20.10.2014 p. стосуються продовження граничних строків для подання ТОВ «ДТЕК Трейдінг» податкової декларації та справлення і сплати податків та обов'язкових платежів, а не виконання відповідачем за первісним позовом своїх обов'язків щодо сплати отриманого вугілля за спірним договором.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 3% річних у сумі 870 601,42 грн. та 8 857 432,76 грн. інфляційних втрат, що нараховані за кожним актом приймання-передачі вугільної продукції окремо, урахуванням часткової оплати.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних та інфляційних витрат є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач за первісним позовом є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та доведеними.

При цьому, відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача за первісним позовом щодо нарахування 3% за прострочення оплати вугілля, визнав його необґрунтованим, та задовольняє зазначену вимогу частково в сумі 869 778,93 грн. згідно з уточненим розрахунком суду.

Також, відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача за первісним позовом щодо нарахування інфляційних втрат за прострочення оплати вугілля, визнав його необґрунтованим, та задовольняє зазначену вимогу частково в сумі 8 838 568,43 грн. згідно з уточненим розрахунком суду, оскільки в 2016 році 366 днів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково.

Водночас, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, покупець зазначає, що пунктом 9.1. спірного договору закріплено, що у разі виникнення обставин непереборної сили, які можуть перешкоджати повному або частковому виконанню сторонами зобов'язань за договором, а саме: пожежі, обмерзання, страйки, військові дії будь-якого характеру, блокади, заборони на експорт або імпорт, а також інші обставини, що є поза контролем сторін, час виконання сторонами зобов'язань подовжується на час дії таких обставин, але не більше ніж на 3 (три) місяці.

Якщо вищезгадані обставини тривають більше трьох місяців, сторони мають право припинити подальше виконання зобов'язань за цим договором і розірвати цей договір.

Положеннями ст. 218 Господарського кодексу України зазначено, що непереборною силою є надзвичайні і невідворотні обставини, за умов настання яких виконання договірних зобов'язань є неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За інформацією Служби безпеки України (лист від 13.06.2014р. № 33/2117) 07 квітня 2014р. згідно з вимогами чинного законодавства України (ст. 10,11 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом») прийнято рішення про проведення антитерористичної операції (далі - АТО) в Донецькій, Луганській і Харківській областях. При цьому, в ході проведення АТО уповноваженими правоохоронними органами виявляються та розслідуються численні кримінальні правопорушення, які мають ознаки терористичних актів, диверсій, умисних вбивств, захоплень будівель і споруд, незаконного заволодіння транспортними засобами, незаконного позбавлення волі, захоплення заручників, блокування і пошкодження об'єктів транспортної системи тощо. Зазначені правопорушення, вчинювані озброєними організованими злочинними угрупованнями та окремими фізичними особами, створили загрозу життю і здоров'ю людей, збереженню їх майна, обмежили свободу пересування територією зазначених областей.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 р. № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі - Закон № 1669), який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначив тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції (далі - АТО) або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Статтею 1 Закону № 1669 встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 11 Закону № 1669 (Прикінцеві та перехідні положення) визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (14.10.2014р.), і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закон.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, відповідач зустрічним позовом зареєстрований та здійснював господарську діяльність на території проведення АТО за адресою: 85400, Донецька обл., місто Селидове, вул. Щорса, будинок 10, квартира 67, яке відповідно до пп. 22 п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» віднесено до переліку населених пунктів Донецької області, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

У зв'язку з перебуванням на території АТО, здійснення ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» повноцінної господарської діяльності та виконання ним своїх зобов'язань за договором стало фактично неможливим, адже останній за умовами договору є постачальником вугілля. Усі виробничі потужності відповідача за зустрічним позовом, за якими здійснювався видобуток вугілля, залишилися на території бойових дій у зоні АТО під впливом форс-мажорних обставин, що унеможливлює діяльність відповідача за зустрічним позовом з видобутку та реалізації вугілля у нормальному безперебійному режимі та, відповідно, не дозволяє належним чином виконувати свої зобов'язання за спірним договором.

На момент укладення договору й до 02.12.2014р. ТОВ «ДТЕК Трейдінг» також мало реєстрацію у м. Донецьку, яке відповідно до п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. N9 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» віднесено до переліку населених пунктів Донецької області, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Фактично, з квітня 2014 р. провадження господарської діяльності у Донецькій області та, відповідно, належне виконання зобов'язань за Договором стало для Сторін неможливим з причини знаходження у епіцентрі збройного конфлікту, АТО - мости, розташовані над залізничними шляхами, що об'єднували населені пункти на шляху перевезення вугілля було заміновано, переміщення вантажів було значним чином ускладнено.

З огляду на наявність усіх зазначених вище фактів та обставин, покупцеві видано Сертифікати (висновки) про настання обставин непереборної сили №1253 та № 1254 від 20.10.2014 р. Торгово-промисловою палатою України, якими засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 14 квітня 2014 року для ТОВ «ДТЕК Трейдінг» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області.

Таким чином, вказаними вище Сертифікатами (висновками) про настання обставин непереборної сили №1253 та № 1254 від 20.10.2014 р. підтверджено, що обставини непереборної сили мали вплив на ТОВ «ДТЕК Трейдінг» з 14.04.2014р., на дату подання цієї зустрічної позовної заяви зазначені обставини тривають більше трьох місяців і дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Тобто, є усі підстави для припинення подальшого виконання зобов'язань ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг» за Договором і його розірвання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Приписами ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, що кореспондується з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Норми статті 652 Цивільного кодексу України визначають умови зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, а саме:

1. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

4. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Після укладення договору і, зокрема, під час його виконання, може виникнути потреба у його зміні чи розірванні. Право на зміну чи розірвання договору є логічним продовженням свободи сторін на вступ у договірні відносини та визначення змісту договору.

Цивільний кодекс України при регулюванні інституту розірвання договору містить норми, які стосуються різних питань, як то: підстави розірвання договору, порядок розірвання (за домовленістю сторін, одностороння відмова, за рішенням суду), наслідки розірвання договору тощо.

Господарський кодекс України в силу положень Преамбули, статей 1 та 4, є спеціальним законом порівняно з Цивільним кодексом України, а тому норми цього кодексу мають пріоритет перед аналогічними нормами Цивільного кодексу України (аналогічна позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 06.07.2006р. по справі №17/543).

Порядок розірвання договору визначений ст. 188 Господарського кодексу України. Відповідно до даної статті зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У той же час, Верховним Судом України з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі №1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) зазначалося, що недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору, в разі виникнення такої необхідності, не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання договору (постанова ВСУ від 17.06.2008р. №8/32пд).

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України).

Згідно до п. 11.1 договору, сторони погодили, що договір при належному виконанні сторонами своїх зобов'язань діє до 31 грудня 2014 року, а у разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором датою закінчення строку дії є дата повного та і належного виконання сторонами (відповідно до умов договору) усіх прийнятих на себе за договором зобов'язань.

Відповідно до п.9.1 договору передбачено, що у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) і дані обставини тривають більше трьох місяців, сторони мають право припинити подальше виконання зобов'язань за цим договором і розірвати цей договір.

Згідно до п. 9.2, 9.3 договору сторона, для якої створилися неможливість виконання зобов'язань за договором, повинна невідкладно сповістити іншу Сторону про настання та/або припинення таких обставин, і протягом 5 робочих днів надати сертифікат (довідку) Торгово-промислової палати як доказ настання дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх припинення. Неповідомлення та несвоєчасне повідомлення про настання та/або припинення форс-мажорних обставин та неподання або невчасне подання сертифікату (довідки) ТПП позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини.

Так, матеріали справи не містять доказів, що ТОВ «ДТЕК Трейдінг» повідомило про настання форс-мажорних обставин за спірним договором та не подав, як доказ настання даних обставин, сертифікат (довідку) ТПП, що відповідно до умов договору не дає підстав покупцю посилатися на форс-мажорні обставини.

Крім цього, суд зазначає, що надані ТОВ «ДТЕК Трейдінг» сертифікати від 30.10.2014р.. видані ТПП, не стосуються спірного договору поставки, як того вимагає законодавство, а стосуються податкових зобов'язань підприємства при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області.

При цьому, за умовами п.9.1 договору, сторони мають право припинити дію спірного договору за взаємною згодою. Однак, матеріали справи не містять доказів звернення позивача за зустрічним позовом з відповідним зверненням до постачальника за спірним договором.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, проте позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів порушення відповідачем за зустрічним позовом умов спірного договору щодо поставки вугілля.

Водночас, матеріалами справи підтверджується належне виконання постачальником своїх обов'язків щодо вугілля, яке в свою чергу, покупцем в повному обсязі не оплачено.

До того ж, суд звертає увагу, що чинним законодавством України не передбачено звільнення від відповідальності в разі наявності особливих або поважних (на думку сторони за договором) причин відсутності грошових коштів.

Разом з тим, суд зазначає, що розірвання договору поставки № 30214У від 03.02.2014р. та припинення його дії ніяким чином не впливає на обов'язки сторін, що виникли протягом період його дії, зокрема, на обов'язок оплати покупцем одержаного товару, оскільки відносини за договором припиняються з моменту розірвання такого договору.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача за первісним позовом, пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог, та за зустрічним позовом - на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" (01032, м. Киї, вул. Л. Толстого, 57; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" (85400, Донецька обл., м. Селидове, вул. Щора, 10, кв. 67; ) 10 006 908 грн. 97 коп. заборгованості, 869 778 грн. 93 коп. - 3% річних, 8 838 568 грн. 43 коп. - інфляційних втрат та 239 760 грн. 59 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині первісних позовних вимог відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.12.2017р.

Суддя А.І. Привалов