ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р.Справа № 916/1296/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.
при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:
від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси - не з`явився;

від Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства - Осьмінін С.Д. за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

на рішення господарського суду Одеської області від 31 липня 2017 року

по справі №916/1296/17

за позовом Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

про стягнення 1253228,84грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
У судовому засіданні 02.11.2017р. оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.
В судовому засіданні 27.11.2017р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
встановив:
06.06.2017р. Хлібодарське виробниче управління житлово-комунального господарства (надалі позивач, Хлібодарське ВУЖКГ) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси (надалі відповідач, КЕВ м.Одеси), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь 1080443,10грн. основного боргу, 72619,09грн. пені, 3% річних 5968,69грн., інфляційні втрати 15189,68грн., штраф 79008,28грн. а також судовий збір 18798,44грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.02.2016р. між ним (Учасник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Одеси (Замовник) був укладений Договір про закупівлю послуг за державні кошти №14/16 (надалі Договір №14/16); 26.01.2017р. між сторонами між сторонами була укладена Додаткова угода №3 до Договору №14/16. За умовами Договору №14/16 позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з теплопостачання. Свої зобов`язання щодо повної сплати за отримані послуги відповідач виконує не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01.05.2017р. за січень - березень 2017 року у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 1080443,10грн, на які Хлібодарським ВУЖКГ нараховані пеня, 3% річних, інфляційні втрати та штраф у вищезазначених сумах.

З посиланням на норми ст.ст.11, 626, 610, 615(ч.2), 625 ЦК України, ст.175,ч.1 ст.230, ч.2 ст.231 ГК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 31.07.2017р. (суддя Демешин О.А.) позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси на користь Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства 1080443,10грн. боргу, 5468,78грн сплати 3% річних, 15189,68грн. інфляційних та 16516,30грн. судового збору; у задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми ст.ст.11, 509, 901, 903(ч.1), 530,625, 549 ЦК України, ст.ст.193, 231(ч.1) ГК України, та вмотивовано наступним. Судом встановлено, 15.02.2016р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про закупівлю послуг за державні кошти №14/16. На виконання умов якого позивачем надано відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 1210689,72грн. Відповідач здійснив часткову оплату за надані послуги з теплопостачання, а саме у розмірі 348226,10грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Отже сума заборгованості відповідача за Договором від 15.02.2016р. з урахуванням початкового сальдо становить 1080443,10грн. (217979,48 + 1210689,72 82000,00 266226,10 = 1080443,10). Наявність цієї заборгованості також підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків, підписаним відповідачем без зауважень. Сума 3% річних за прострочення оплати за періоди з 25.02.2017р. по 31.05.2017р. визначені позивачем у сумі 5968,69грн. Однак, позивачем безпідставно при розрахунку 3% річних включено дати коли відповідачем здійснювались часткові оплати боргу. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5468,78грн. сплати 3% річних (розрахунок наведений в оскаржуваному рішенні). Крім того, судом встановлено, що інфляційні втрати за прострочення оплати за Договором від 15.02.2016 за періоди з березня 2017р. по травень 2017р., становить суму у розмірі 19207,78грн., проте оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 15189,68грн., стягненню підлягає сума в межах заявлених позовних вимог.

В частині стягнення пені та штрафу суд зазначив наступне. Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (пункт 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань від 17.12.2013 № 14). Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК, можливе за наявності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (постанова Верховного Суду України від 2012.2010р. у справі №3-41гс10; постанова Верховного Суду України від 28 лютого 2011 р. у справі N 3-11гс11). За таких обставин позовні вимоги про стягнення штрафу та пені задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду від 31.07.2017р., Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1253228,84грн.

В обґрунтування апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси зазначив, що рішення підлягає скасуванню з наступних підстав:

- загальна ціна Договору №14/16 від 15.02.16р., укладеного між позивачем та відповідачем з урахуванням додаткової угоди складає 1092000грн. Враховуючи здійснені проплати КЕВ м.Одеси 10.02.17р. в сумі 82000грн. та 12.04.17р. - 266226,10 грн., залишок заборгованості КЕВ м.Одеси перед ВЖКГ Хлібодарське за даним Договором складає 743773,9грн. Проте позивач необгрунтовано без належних доказів зазначає суму заборгованості за Договором 1080443,10 грн.;

- КЕВ м.Одеси фінансується виключно з державного бюджету України, в залежності від асигнувань з якого здійснюються виплати за цільовим призначенням через Державну казначейську службу України;

- КЕВ м.Одеси будучи державною бюджетною установою, не маючи коштів за призначенням на оплату теплопостачання за КЕКВ 2271 на початку бюджетного 2017 року звертався до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління з заявками на отримання відповідних асигнувань від 24.02.2017р. №634, від 23.03.2017р. №945, від 24.05.2017р. № 1668. Згідно виділених асигнувань та у відповідності до платіжного доручення №2109 від 18.07.2017р. КЕВ м.Одеси сплачено на користь Хлібодарського ВУЖКГ 393773,90грн. Залишок заборгованості за Договором становить на теперішній час 350000грн.;
- у позовній заяві позивачем зазначено в додатку акт звірки за теплопостачання, проте такого документа не надано, в матеріалах справи є документ під назвою «теплопостачання в/ч НОМЕР_1 м. Одеса - Хлібодарське ВУЖКГ», який не підписаний посадовими особами КЕВ м.Одеси, тобто даний документ є неналежним та недопустимим доказом;

- позивач, посилаючись на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати за теплопостачання за період з січня по березень 2017р. включно, не визначив вірно за яким саме Договором виникла дана заборгованість, оскільки в спірний період з приводу тих самих правовідносин їх діяло два (Договір від 15.02.16р. № 1-1/16 з додатковою угодою №3 від 26.01.17р. та Договір від 13.03.2017р. № 13-Т/17);

- несвоєчасне виділення асигнувань на рахунки КЕВ м.Одеси для здійснення виплат за теплопостачання, кваліфікується як юридичний форс-мажор, оскільки відповідач не мав можливості передбачити та запобігти обставинам, що спричинили неналежне виконання зобов`язань, оскільки не є розпорядником державного бюджету.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

В засіданні суду апеляційної інстанції 02.11.2017р. представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

В засідання суду апеляційної інстанції 27.11.2017р. представник КЕВ м.Одеси не з`явилась, надіславши 27.11.2017р. на електронну адресу суду клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.02.2016р. між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Одеси (Замовник) та Хлібодарським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (Учасник) було укладено Договір про закупівлю послуг за державні кошти №14/16 (надалі Договір №14/16).

Відповідно до пунктів 1.1-1.4 Договору №14/16 Учасник зобов`язується протягом 2016 року поставити Замовнику послуги зазначені у пункті 1.2 цього Договору, а Замовник прийняти і оплатити такі послуги. Найменування (номенклатура, асортимент) Лот 3 постачання пари та гарячої води (послуги з теплопостачання), код ДК 021:20-9 (ДК 016:2010 35.30.1). Кількість послуг: 619,80Г/кал. Обсяги можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків. Термін поставки: протягом 2016 року.

Пунктами 3.1-3.2 Договору №14/16 сторони визначили, що ціна цього договору становить 1010000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 168333,33грн. Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін на підставі законодавчих актів та підтверджуючих документів шляхом укладання додаткової угоди.

Згідно із п.4.1 Договору №14/16 розрахунки проводяться шляхом: - оплата Замовником здійснюється після пред`явлення Учасником рахунка на оплату послуг. Розрахунковим періодом за спожиту теплову енергію є місяць. Строк розрахунку до 25 числа кожного місяця.

Відповідно до п.5.1, п.п.6.1 Договору №14/16 строк надання послуги за домовленістю протягом 2016 року; Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату наданих послуг з теплопостачання.

Згідно із пунктами 7.1-7.3 Договору №14/16 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по Договору, учасник сплачує Замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі не нижче облікової ставки Національного банку України. Види порушень та санкції за них, установлених Договором: порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, за які Учасник сплачує Замовнику штрафні санкції не нижче облікової ставки Нацбанку України.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2016 та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а в частині надання та оплати послуг з січня 2016 року відповідно до вимог статті 631 Цивільного кодексу України (п.10.1 Договору №14/16).

26.01.2017р. між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору №14/16 відповідно до якої сторони дійшли згоди про наступне:

« 1. Загальна вартість послуг по Договору на початку 2017 року складає 82000,00 грн.

2. Сторони домовились продовжити термін дії договору до 31.03.2017.».
Позивач свої зобов`язання за Договором №14/16 виконав, надавши відповідачу послуги на загальну суму 1210689,72грн., що підтверджується підписаними сторонами Актами здачі-приймання робіт (надання послуг), №15 від 31.01.2017р. на суму 487363,13грн., №66 від 28.02.2017р. на суму 457100,49грн. та №110 від 31.03.2017р. на суму 266226,10грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, КЕВ м.Одеси на виконання умов Договору №14/16 перерахувало позивачу наступні кошти:

- 82000грн. за платіжним дорученням №1402 від 10.02.2017р.;

- 266226,10грн. за платіжним дорученням №1669 від 12.04.2017р.;

01.03.2017р. Хлібодарське ВУЖКГ надіслало КЕВ м.Одеси претензію №48, в якій просило перерахувати борг у сумі 1080430,27грн. протягом 5 днів з моменту отримання даної претензії.

Разом з цим, з матеріалів справи (додатків до відзиву на позовну заяву) вбачається, що КЕВ м.Одеси перерахувало позивачу також 393773,90грн. за платіжним дорученням №2109 від 18.07.2017р., призначення платежу, зокрема, - «послуги з теплопостачання за 02.17р.».

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 173, ч.1 ст.175 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В додатки до позовної заяви позивачем наданий документ «Теплопостачання», складений між в/ч НОМЕР_1 м.Одеса та Хлібодарським ВУЖКГ, відповідно до якого сальдо на початок року складає 217979,48грн., заборгованість станом на 01.05.2017р. 1080443,1грн. (а.с.14). Як пояснили сторони, в/ч НОМЕР_1 є особою, яка фактично отримує тепло та гарячу воду від Хлібодарського ВУЖКГ.

Суд першої інстанції при стягненні основного боргу з відповідача включив до суми, яка стягнута з відповідача оскаржуваним рішенням (1080443,10грн.) вищезазначену суму 217979,48грн. сальдо та зазначив, що сума заборгованості відповідача за Договором від 15.02.2016р. з урахуванням початкового сальдо становить 1080443,10грн. (217979,48 + 1210689,72 82000,00 266226,10=1080443,10). Наявність цієї заборгованості також підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків, підписаним Відповідачем без зауважень.

Однак колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що ця заборгованість 217979,48грн. станом на 01.01.2017р. виникла у КЕВ м.Одеси саме на підставі Договору №14/16, крім того, Акт складався між в/ч НОМЕР_1 та Хлібодарським ВУЖКГ, а не КЕВ м.Одеси та Хлібодарським ВУЖКГ, які є сторонами Договору №14/16.

Крім того, в додатки до відзиву на позовну заяву відповідачем надано копію Договору про закупівлю товарів (послуг теплопостачання) за державні кошти №13-Т/17 від 13.03.2017р., укладеного між КЕВ м.Одеса (Замовник) та Хлібодарським ВУЖКГ; найменування послуг послуги з теплопостачання (п.1.2 Договору); договір набирає чинності з моменту підписання і розповсюджує свою дію з 01.01.2017р. по 31.12.2017п. та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, а в частині надання та оплати послуг з січня 2017 року відповідно до вимог ст.631 ЦК України (п.10.1 Договору).

В засіданні суду апеляційної інстанції 27.11.2017р. представник Хлібодарського ВУЖКГ пояснив, що кошти у сумі 393773,90грн. за платіжним дорученням №2109 від 18.07.2017р., були сплачені КЕВ м.Одеси відповідачем саме на виконання умов Договору №14/16 від 15.02.2016р., з чим колегія суддів погоджується, відхиляючи відповідну частину доводів відповідача.

Станом на березень 2017 року Договір №14/16 діяв в редакції додаткової угоди №3 від 26.01.2017р., не був розірваний та мав діяти до 31.03.2017р., отже поширення дії наступного договору №13-Т/17 від 13.03.2017р. на відносини, що мали місце в минулому, до уваги не береться.

Згідно із пунктом 1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин, стягненню з відповідача за Договором №14/16 підлягав основний борг у сумі 468689,72грн. (1210689,72-82000-266226,10-393773,90=468689,72), а провадження в частині позовних вимог про стягнення 393773,90грн. підлягало припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки відповідачем кошти в цій сумі були сплачені на користь позивача після відкриття провадження по справі 18.07.2017р. за платіжним дорученням №2109.

Суд першої інстанції помилково врахував заборгованість станом на 01.01.2017р. у сумі 217979,48грн. в борг, що є предметом спору (вартість послуг, наданих в січні-березні 2017 року), а також не враховував погашення заборгованості у сумі 393773,90грн.

В позовній заяві Хлібодарського ВУЖКГ міститься розрахунок інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних, згідно якого 3% річних складають 5968,69грн. за період прострочення з 25.02.2017р. у відповідній кількості днів прострочення, що враховує здійснені оплати.

Відповідно до 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений Хлібодарським ВУЖКГ у позовній заяві, погоджується з його правильністю та відповідністю умовам чинному законодавству, а отже, і обґрунтованістю у повному обсязі (5968,69грн.) позовних вимог в цій частині.

Крім того, індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Вищий господарський суд України у своєму листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначив про те, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. N23/466 та лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97р. N62-97р).

Пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013р. містить наступні роз`яснення: інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В позовній заяві Хлібодарським ВУЖКГ міститься розрахунок інфляційного збільшення суми боргу, згідно якого сума інфляційних втрат становить 15189,68грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок інфляційних, зроблений позивачем, погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що дійсна сума інфляційних втрат за прострочення оплати за Договором №14/16 за період з березня 2017р. по 31.05.2017р., становить 19207,78грн., однак оскільки Хлібодарським ВУЖКГ заявлено позовні вимоги про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 15189,68грн., стягненню підлягає сума в межах заявлених позовних вимог - 15189,68грн.

Згідно із ст.ст.546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами пунктів 7.1-7.3 Договору №14/16 сторони визначили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по Договору, учасник сплачує Замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі не нижче облікової ставки Національного банку України. Види порушень та санкції за них, установлених Договором: порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, за які Учасник сплачує Замовнику штрафні санкції не нижче облікової ставки Нацбанку України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013р. господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідно до ч.1 ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний суд України, у своїх постановах від 20.12.2010р. по справі №3-41гс10 та від 28.02.2011р. по справі №3-11гс11 вказав, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафної санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з КЕВ м.Одеси штрафу 79008,28грн. та пені 72619,09грн.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги КЕВ м.Одеси в частині неможливості відповідача вчасно виконувати свої зобов`язання за Договором №14/16 через те, що КЕВ м.Одеси фінансується виключно з державного бюджету України, в залежності від асигнувань з якого здійснюються виплати за цільовим призначенням через Державну казначейську службу України колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1.10 Постанови Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Також помилковим є твердження КЕВ м.Одеси стосовно того, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №14/16 станом на день звернення із апеляційною скаргою (31.08.2017р.) становить 350000грн., оскільки матеріалами справи підтверджений розмір заборгованості (розрахунок суми заборгованості наведений вище у тексті постанови суду апеляційної інстанції) КЕВ м.Одеси перед Хлібодарським ВУЖКГ - 468689,72грн. за послуги, надані у січні-березні 2017 року, вартість яких підтверджується актами наданих послуг.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції змінює рішення господарського суду Одеської області від 31.07.2017р. у справі №916/1296/17 з викладенням резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з КЕВ м.Одеси на користь Хлібодарського ВУЖКГ 468689,72грн. основного боргу, 5968,69грн. 3% річних, 15189,68грн. інфляційних втрат, 7519,39грн. судового збору. В частині стягнення 393773,90грн. провадження у справі припинити. В іншій частині позовних вимог відмовити.», адже судом першої інстанції зроблено помилкові висновки щодо фактичного розміру заборгованості.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Хлібодарське ВУЖКГ з їх відшкодуванням КЕВ м.Одеси пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги на підставі ст.ст.49,105 ГПК України, що за розрахунком суду складає 12407,40грн.

Керуючись ст.ст.80, 99, 101-106 ГПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 31 липня 2017 року у справі №916/1296/17 змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на користь Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства 468689,72грн. основного боргу, 5968,69грн. 3% річних, 15189,68грн. інфляційних втрат, 7519,39грн. судового збору.

В частині стягнення 393773,90грн. провадження у справі припинити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.».

Стягнути з Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси 12407,40грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області видати накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 05.12.2017р. у зв`язку із перебуванням головуючого судді Мишкіної М.А. у відпустці 01.12.2017р. та 04.12.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.