ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Справа № 907/572/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Алєєвої І.В., Данилової М.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підлипники"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.08.2017
у справі№ 907/572/17 Господарського суду Закарпатської області
за позовомОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Можайського 34"
до1.Ужгородської міської ради 2.Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Підлипники"
про визнання дій протиправними

в судовому засіданні взяли участь представники :
- позивачане з'явились,
- відповідача-1не з'явились,
- відповідача-2не з'явились,
- третьої особиРізак Н.М.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Можайського 34" звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, в якому просило:

- визнати протиправними дії Ужгородської міської ради в частині затвердження проекту відведення та передачі в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Підлипники" земельної ділянки площею 0,40га в м. Ужгород по вул. 8 Березня - Можайського строком на 5 років та рішення від 28.12.2012 №786 "Про продовження договорів оренди земельних ділянок" в частині продовження Товариству з обмеженою відповідальністю "Підлипники" дію договору оренди землі строком до 28.12.2017;

- визнати протиправними дії Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради щодо укладення договору оренди землі від 22.01.2008 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Підлипники" та додаткових угод до нього.

При розгляді даної справи, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2017 (суддя Ремецькі О.Ф.), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 (головуючий суддя Зварич О.В., судді: Скрипчук О.С., Хабіб М.І.) задоволено заяву Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Можайського 34" про вжиття заходів до забезпечення позову. Вжито заходи до забезпечення позову шляхом заборони органу державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради (податковий номер 33868924) здійснювати реєстрацію дозволу на виконання підготовчих робіт, дозволу на виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації Товариству з обмеженою відповідальністю "Підлипники" за адресою м. Ужгород, вул. 8 Березня - Можайського на земельній ділянці з кадастровим номером :20:002:0005.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Підлипники" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального законодавства, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Можайського 34", Ужгородська міська рада та Департамент міського господарства Ужгородської міської ради не скористались правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України, не надіслала відзив на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Позивач та відповідачі також не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції 29.11.2017, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій Ужгородської міської ради в частині затвердження проекту відведення та передачі в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Підлипники" земельної ділянки площею 0,40га в м. Ужгород по вул. 8 Березня - Можайського строком на 5 років та рішення від 28.12.2012 №786 "Про продовження договорів оренди земельних ділянок" в частині продовження Товариству з обмеженою відповідальністю "Підлипники" дію договору оренди землі строком до 28.12.2017; визнання протиправними дій Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради щодо укладення договору оренди землі від 22.01.2008 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Підлипники" та додаткових угод до нього.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач зазначав про те, що з початком будівельних робіт зникає гарантія поновлення позивача у своїх правах. Окрім того, забудова земельної ділянки може мати наслідком набуття забудовником права власності на недобудований об'єкт нерухомого майна та подальше відчуження у будь-який спосіб такого права іншим особам, що значно ускладнить відновлення порушуваних прав позивача на користування прибудинковою територією.

Задовольняючи заяву Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Можайського 34" на підставі статті 66 Господарського процесуального кодексу України та забезпечуючи позов у спосіб, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України суди дійшли висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності їх вжиття з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним видом заходів до забезпечення позову і предметом відповідної позовної вимоги; імовірності настання обставин, зазначених у статті 66 Господарського процесуального кодексу України .

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з приписами статті 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти дій; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Як роз'яснено у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 №16 відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, виходячи з наведеного, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проте, ухвала місцевого господарського суду про вжиття заходів до забезпечення позову не містить мотивів щодо наявності правового зв'язку між заявленими позовними вимогами та заходами до забезпечення позову, при цьому містить посилання на припущення позивача, як на докази, які можуть вказувати на наявність обставин, з котрими пов'язується застосування заходів до забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру, і судом при розгляді такого спору встановлюється відповідність чи невідповідність дій Ужгородської міської ради вимогам законодавства щодо розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом її передачі в оренду третій особі та наявність чи відсутність у зв'язку із цим порушення прав позивача. Визнання протиправними дії не потребує видачі наказу, а відтак, навіть, за умови задоволення цієї вимоги, рішення суду не потребує вчинення жодних дій стосовно його виконання, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій.

Отже, задовольняючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд першої інстанції не врахував вимог зазначених процесуальних норм та не обґрунтував припущення того, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Разом з тим, всупереч положенням статей 33, 66 Господарського процесуального кодексу України заява позивача про забезпечення позову нічим не обґрунтована та базується лише на власних міркуваннях та припущеннях.

Відтак, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Згідно з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В той же час, суд апеляційної інстанції, здійснюючи перегляд в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про вжиття заходів до забезпечення позову, наведеного вище не врахував та не виправив допущені судом першої інстанції порушення.

Отже, задовольняючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову господарські суди не врахували вимог зазначених процесуальних норм та не обґрунтували припущення того, що невжиття заходів до забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, оскаржувані судові акти не відповідають вимогам процесуального права, не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому підлягають скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2017 у справі №907/572/17 скасувати.

У задоволенні заяви Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Можайського 34" про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Можайського 34" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підлипники" 1600 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Закарпатської області видати наказ на виконання даної постанови.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. В. Алєєва

М. В. Данилова