КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2017 р. Справа№ 910/13797/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

за участю представників сторін:

позивача: Аляб'єва І.М., т.в.о генерального директора,

відповідача: Трохимчук О.І., довіреність б/н від 14.11.2017.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017

у справі №910/13797/17 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ"

про стягнення 40 915190,43 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" про стягнення 44 473832,39 грн заборгованості за договором №99/0606Н від 06.06.2011.

В подальшому, позивачем надано заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку із здійсненням відповідачем часткових оплат після порушення провадження у даній справі. Відповідно до поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача 28746490,99 грн основного боргу, 10 111 565,69 грн - інфляційних втрат, 1 470 394,28 грн - 3% річних, 586 739,47 грн - пені, всього 40 915 190,43 грн. Вказану заяву позивача було прийнято судом, у зв'язку з чим у даній справі має місце нова ціна позову з якої вирішується спір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/13797/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД" 28746490,99 грн основного боргу, 10 111 565,69 грн інфляційних втрат, 1 470 394,28 грн 3 % річних, 586 739,47 грн пені та 240 000,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/13797/17 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Стягнути з відповідача понесені відповідачем судові витрати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/13797/17 без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу ТОВ "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" - без задоволення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2017, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/13797/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Власов Ю.Л., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 21.11.2017.

21.11.2017 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) від представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" надійшла письмова заява про витребування доказів, у якій відповідач просив суд витребувати у позивача дані замірювань протокольних параметрів телевізійних передавачів за період, що зазначений в розрахунках вартості телекомунікаційних послуг, що є додатками №1 до Актів приймання-передачі наданих послуг №747 від 31.07.2014, №890 від 31.08.2014, №1077 від 30.09.2014, №1242 від 31.10.2014, №1452 від 30.11.2014, №1639 від 31.12.2014, №35 від 31.01.2015, №131 від 28.02.2015, №232 від 31.03.2015, №330 від 30.04.2015, №428 від 31.05.2015, №549 від 30.06.2015, №683 від 31.07.2015, №760 від 31.08.2016, №931 від 30.09.2016, №1090 від 31.10.2016, №1229 від 30.11.2016, №1385 від 31.12.2016, №31 від 31.01.2017, №129 від 28.02.2017, №230 від 31.03.2017, №325 від 30.04.2017, №420 від 31.05.2017, №517 від 30.06.2017, №635 від 31.07.2017. На думку відповідача, зміст вказаних документів додатково може підтвердити обсяг наданих позивачем телекомунікаційних послуг з розповсюдження в цифровому форматі телевізійної програми відповідача, стягнення оплати за які є предметом розгляду у даній справі.

В судове засідання, яке відбулось 21.11.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

21.11.2017 в судовому засіданні представником відповідача подано заяву про витребування доказів, у якій останній просив суд витребувати у Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" завірені копії дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів цифрового наземного мовлення, які були видані ТОВ "ЗЕОНБУД" та діяли в період з 06.06.2011 по 01.08.2017, а також сертифікатів відповідності на них. На думку відповідача, зміст вказаних документів додатково може підтвердити відсутність у позивача технічної можливості надавати телекомунікаційні послуги з розповсюдження в цифровому форматі (стандарти DVB-T2/MPEG-4) телевізійної програми відповідача, стягнення оплати за які є предметом розгляду у даній справі.

Головуючим ставились на обговорення подані відповідачем заяви про витребування доказів.

Представник позивача заперечував щодо задоволення вказаних заяв.

Представник відповідача (апелянта) підтримав подані заяви про витребування доказів.

Розглянувши подані заяви відповідача, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 ст. 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні, зокрема, повинно бути зазначено який доказ витребовується та обставини, що перешкоджають його наданню.

Відповідно до п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду.

Колегія суддів не бере до уваги доводи, наведені у заяві відповідача щодо відсутності у позивача технічної можливості надавати телекомунікаційні послуги з розповсюдження в цифровому форматі (стандарти DVB-T2/MPEG-4) телевізійної програми відповідача, стягнення оплати за які є предметом розгляду у даній справі, оскільки в матеріалах справи наявні докази надання позивачем вказаних телекомунікаційних послуг в цифровому форматі (стандарти DVB-T2/MPEG-4) та протягом дії Договору відповідачем не надано будь-яких зауважень та заперечень щодо наданих послуг.

Щодо необхідності підтвердження обсягу наданих позивачем телекомунікаційних послуг з розповсюдження в цифровому форматі телевізійної програми відповідача, про яке вказано у заяві про витребування доказів, а саме даних замірювань протокольних параметрів телевізійних передавачів за період, що зазначений в розрахунках вартості телекомунікаційних послуг, що є додатками №1 до Актів приймання-передачі наданих послуг, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, акти прийому-передачі наданих послуг містять деталізований об'єм часу наданих послуг по кожній передавальній станції, за допомогою яких надавались послуги. Однак відповідачем не було надано суду доказів направлення жодних заперечень чи зауважень щодо об'єму чи якості послуг за весь період дії договору або неврахування таких зауважень.

Дані замірювань протокольних параметрів телевізійних передавачів, у відповідності до п. 2.1.4. Договору надаються замовнику в разі виникнення між сторонами спірних питань. Однак відповідач жодного разу не звертався до позивача з будь-якими заперечення щодо об'єму наданих послуг або з листами про наявність спірних питань та необхідності надання протоколів параметрів телевізійних передавачів. Таким чином, відповідачем не доведено факту неналежного надання послуг позивачем.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні заяв про витребування доказів з огляду на їх необґрунтованість та не відповідність вимогам ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Присутні в судовому засіданні представники сторін надали суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню. При цьому судова колегія бере до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД" (виконавець, позивач) укладено договір №99/0606Н (далі - Договір), предметом якого, згідно п. 1.1., є надання виконавцем замовнику телекомунікаційних послуг з розповсюдження в цифровому форматі (стандарти DVB-T2/MPEG-4) телевізійної програми замовника, а саме телевізійної програми Телеканалу "Ентер-фільм" у повному обсязі та без будь-яких змін аудіо-візуального ряду на каналі мовлення багатоканальної телемережі в складі передавальних станцій, відповідно до Додатку №2 до цього Договору, розбудованої виконавцем відповідно до умов чинних ліцензій: НР №0866-п, НР №0867-п, НР №0868-п, НР №0869-п, виданих виконавцю Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення.

Відповідно до п. 1.3. Договору територія надання послуг та обсяги мовлення за цим Договором, визначається відповідно до ліцензії на мовлення замовника, протягом дії Договору.

Додатком №8 до ліцензії на мовлення НР №1343-м, виданої відповідачу Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення визначено, що обсяг мовлення ТОВ ТРК "КІНО ТВ" становить 24 години на добу.

Вартість послуг за цим Договором визначається у Додатку №3 до цього Договору та є його невід'ємною частиною (п. 3.1. Договору).

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що факт надання послуг за цим Договором підтверджується Актами прийому-передачі наданих послуг, що оформлюється та підписується сторонами щомісячно.

У відповідності до п. 3.4. Договору виконавець не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним складає Акт прийому-передачі наданих послуг та направляє його разом з відповідним рахунком на адресу електронної пошти замовника, визначену п. 9 цього Договору.

Згідно п. 3.5. Договору, якщо замовник протягом трьох робочих днів, після відправлення замовником електронного варіанту Акту прийому-передачі наданих послуг та рахунку, не надіслав виконавцю в електронному вигляді зауважень або заперечень, то послуги вважаються прийнятими замовником. Виконавець підписує Акт прийому-передачі наданих послуг та направляє його, разом з відповідним рахунком, на адресу замовника, визначену в п. 9 Договору. Протягом п'яти робочих днів замовник підписує Акт прийому-передачі наданих послуг та один примірник повертає виконавцю.

Пунктом 3.7. Договору сторони погодили, що замовник сплачує вартість послуг, визначену в п. 3.1. цього Договору з урахуванням вимог п.п. 3.2.-3.6., не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

Цей Договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 9 грудня 2020 року включно, але не довше терміну дії ліцензій замовника та виконавця (п. 8.1. Договору).

Додатком №2 до Договору сторони погодили перелік передавальних станцій та визначили заплановану максимально можливу потужність передавача.

Тарифи на послуги виконавця погоджені сторонами Додатком №3 до Договору.

Додатковою угодою №1 до Договору, сторони внесли зміни в тарифи, які вступили в дію з 01.08.2015.

Судом встановлено, що на виконання умов договору за період з липня 2014 по липень 2015, а також з серпня 2016 по липень 2017 позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 32 305 132,95 грн, що підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань вартість наданих позивачем послуг оплатив лише частково, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за надані послуги за Договором №99/0606Н від 06.06.2011.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором №99/0606Н від 06.06.2011 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги.

За таких обставин, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 28746490,99 грн основного боргу, а також 10 111 565,69 грн - інфляційних втрат, 1 470 394,28 грн - 3% річних та 586 739,47 грн - пені у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що в період з липня 2014 року по липень 2015 року, а також з серпня 2016 року по липень 2017 року позивачем надано відповідачу телекомунікаційні послуги на загальну суму 32 305 132, 95 грн, що підтверджується наступними актами прийому-передачі наданих послуг: №747 від 31.07.2014 на суму 1360806,97 грн, №890 від 31.08.2014 на суму 1333780,15 грн, №1077 від 30.09.2014 на суму 1266735,26 грн, №1242 від 31.10.2014 на суму 1322168,16 грн, №1452 від 30.11.2014 на суму 1269016,22 грн, №1639 від 31.12.2014 на суму 1299745,39 грн, №35 від 31.01.2015 на суму 1308437,47 грн, №131 від 28.02.2015 на суму 1181915,21 грн, №232 від 31.03.2015 на суму 1307527,31 грн, №330 від 30.04.2015 на суму 1266533,29 грн, №428 від 31.05.2015 на суму 1292081,87 грн, №549 від 30.06.2015 на суму 1265146,04 грн, №683 від 31.07.2015 на суму 1150039,13 грн, №760 від 31.08.2016 на суму 1332917,14 грн, №931 від 30.09.2016 на суму 1273688,53 грн, №1090 від 31.10.2016 на суму 135452,36 грн, №1229 від 30.11.2016 на суму 1292201,52 грн, №1385 від 31.12.2016 на суму 1336976,12 грн, №31 від 31.01.2017 на суму 1335976,12 грн, №129 від 28.02.2017 на суму 1206279,11 грн, №230 від 31.03.2017 на суму 1335553,62 грн, №325 від 30.04.2017 на суму 1291542,56 грн, №420 від 31.05.2017 на суму 1318723,48 грн, №517 від 30.06.2017 на суму 1291160,69 грн, №635 від 31.07.2017 на суму 1331480,02 грн.

Як зазначено вище, згідно п. 3.5. Договору, якщо замовник протягом трьох робочих днів, після відправлення замовником електронного варіанту Акту прийому-передачі наданих послуг та рахунку, не надіслав виконавцю в електронному вигляді зауважень або заперечень, то послуги вважаються прийнятими замовником.

Відповідач, заперечуючи проти факту надання послуг зазначив, що вказані акти на електронну адресу відповідача, зазначену у п. 9 Договору не надходили, а тому останній був позбавлений можливості надати заперечення та зауваження.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази вказані твердження відповідача є безпідставними, оскільки позивачем до матеріалів справи долучені роздруківки відправлень з електронної пошти , які містять дату відправлення та посилання на акт прийому-передачі та рахунок.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, усі зазначені вище акти прийому-передачі наданих послуг та рахунки до них направлялись на адресу відповідача та отримувались останнім, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

У разі наявності зауважень та заперечень на надані послуги, що зазначені у актах прийому-передачі, відповідач не був позбавлений можливості направити на електронну або поштову адресу позивача зауваження та заперечення, однак матеріали справи таких доказів не містять, що свідчить про прийняття відповідачем послуг, зазначених у актах прийому-передачі наданих послуг без зауважень та заперечень.

Враховуючи наведені положення договору, оскільки матеріали справи не містять доказів надання відповідачем заперечень щодо актів приймання-передачі наданих послуг, суд дійшов висновку, що акти прийому-передачі наданих послуг №747 від 31.07.2014, №890 від 31.08.2014, №1077 від 30.09.2014, №1242 від 31.10.2014, №1452 від 30.11.2014, №1639 від 31.12.2014, №35 від 31.01.2015, №131 від 28.02.2015, №232 від 31.03.2015, №330 від 30.04.2015, №428 від 31.05.2015, №760 від 31.08.2016, №931 від 30.09.2016, №1090 від 31.10.2016, №1229, №1385 від 31.12.2016, №31 від 31.01.2017, №129 від 28.02.2017, №230 від 31.03.2017, №325 від 30.04.2017, №420 від 31.05.2017, №517 від 30.06.2017, №635 від 31.07.2017 вважаються погодженими відповідачем, а послуги за ними прийнятими, що є підставою для оплати зазначених у них послуг.

Крім того, судом встановлено, що акти прийому-передачі наданих послуг №683 від 31.07.2015 на суму 1150039,13 грн та №549 від 30.06.2015 на суму 1265146,04 грн прийняті відповідачем без зауважень та заперечень, оскільки підписані відповідачем та скріплені печаткою підприємства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач у строки, визначені сторонами в п. 3.7. Договору оплату наданих позивачем послуг за заявлений період здійснив лише частково, неоплаченими залишились послуги на суму 28 746 490,90 грн.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначене також кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведене, оскільки невиконання зобов'язання за договором підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 28 746 490,90 грн заборгованості.

При цьому, доводи відповідача щодо недоведеності факту надання послуг позивачем, а також посилання на те, що жодного фінансово-господарського документа на адресу відповідача, зазначену у п. 9 Договору, не надходило є безпідставними, оскільки належні докази отримання відповідачем усіх актів приймання-передачі наданих послуг та усіх рахунків містяться в матеріалах справи. Крім того, п. 2.1.4. Договору встановлений обов'язок позивача надавати відповідачу дані замірювань у разі виявлення спірних питань, однак матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з вимогами надання таких даних або перерахунку вартості послуг. Також, заперечення проти тарифів, передбачених додатком №3 до Договору, є безпідставним, оскільки вказаний додаток підписаний обома сторонами без зауважень та заперечень, а особи, уповноважені на підписання вказаного додатку, зазначені у відомостях, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відсутність у матеріалах справи протоколів загальних зборів позивача не впливає на обов'язок відповідача здійснити оплату отриманих ним послуг.

Крім суми основного боргу, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач також просив суд стягнути з відповідача 10 111 565,69 грн інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 1 470 394,28 грн та 586 739,47 грн пені.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 1.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з урахуванням приписів, зокрема, частини другої статті 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно п. 4.1. вищезазначеної постанови, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, надані позивачем, суд встановив, що вони є арифметично вірними та здійснені у відповідності до умов договору та вимог закону. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 111 565,69 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 1 470 394,28 грн підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про допущення в розрахунку інфляційних втрат арифметичних помилок, є безпідставними, оскільки у розрахунку застосовується індекс інфляції не округлений до тисячних, в той час як в таблиці розрахунку зазначене округлене значення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за надані послуги передбачена у п. 5.5. Договору, відповідно до якого за несвоєчасну оплату послуг, замовник сплачує виконавцю пеню за кожний день несплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що діє на момент виникнення заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені у сумі 586 739,47 грн суд встановив, що він є арифметично вірним, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню повністю.

Згідно вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД" є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню повністю.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/13797/17 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на їх необґрунтованість.

За таких обставин підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/13797/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від від 28.09.2017 у справі №910/13797/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13797/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов