ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Справа № 915/1388/16

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представник позивача: ОСОБА_2, дов. №146/02 від 16.06.2017,

представник відповідача: не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська інноваційна компанія (ПАТ УКР/ІН/КОМ)

(юридична адреса: 93404, Луганська обл., м.Сєвєродонецьк, вул.Сметаніна, 3-А;

адреса для листування: 01032, м.Київ, вул.Л.Толстого, 51/102, оф.23),

до відповідача: ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський (юр. адреса: 54030, м.Миколаїв, вул.Нікольська, 25),

про: стягнення 1687391,77 грн. - 3% річних, 16291863,61 грн. збитків від інфляції та 7574592,74 грн. процентів за користування кредитом за Кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 20.10.2017: стягнення 2094831,85 грн. - 3% річних, 19942897,79 грн. збитків від інфляції та 9052412,5 грн. процентів за користування кредитом за Кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 22.11.2017: стягнення 2089232,07 грн. - 3% річних, 19890774,32 грн. збитків від інфляції та 9052412,5 грн. процентів за користування кредитом за Кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство УКРІНКОМ звернулось до суду з позовом до відповідача ТОВ Миколаївський бізнес-центр Олександрівський, в якому просить суд стягнути 2094831,85 грн. - 3% річних, 19942897,79 грн. збитків від інфляції та 9052412,5 грн. процентів за несвоєчасне виконання зобовязань за Кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 20.10.2017, позивач просить стягнути з відповідача 2094831,85 грн. - 3% річних, 19942897,79 грн. збитків від інфляції та 9052412,5 грн. процентів за несвоєчасне виконання зобовязань за Кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 22.11.2017: стягнення 2089232,07 грн. - 3% річних, 19890774,32 грн. збитків від інфляції та 9052412,50 грн. процентів за користування кредитом за Кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008. Загальний розмір позовних вимог становить 31032418,87 грн.

22.11.2017 позивачем подано до суду клопотання з проханням, у звязку із допущенням технічної помилки, в розрахунку процентів, наведеному у позовній заяві від 20.12.2016 та у заяві про збільшення позовних вимог від 20.10.2017, слово «пеня» читати як слово «проценти».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 у справі №915/938/13, яке було змінено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 було стягнуто з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості у розмірі 16664903,52 грн. Проте, відповідач до цього часу не в повному обсязі виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, основний борг та проценти за користування кредитом не погашені взагалі, відтак відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних (на підставі ч.2 ст.625 ЦК України) від простроченої суми та проценти за користування коштами (на підставі ст.1048). Таким чином, за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань щодо оплати заборгованості за Кредитними договорами: №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 28.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, позивачем нараховані відповідачу 3% річних у розмірі 2089232,07 грн., інфляційні у розмірі 19890774,32 грн. та проценти у розмірі 9052412,50 грн.

22.11.2017 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№16517/17), в якому він проти позову заперечує повністю та зазначає наступне:

- 13.07.2016 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено зміни до відомостей про юридичну особу (зміна найменування з ПАТ «УКРІНБАНК» на ПАТ «УКРІНКОМ»). 17.11.2016 дана реєстраційна дія була скасована та вже 24.11.2016 знову було здійснено реєстрацію змін до установчих документів ПАТ «УКРІНБАНК» на ПАТ «УКР/ІН/КОМ». Однак 24.10.2017 Верховним судом України було винесено судове рішення по справі №826/5325/16, на сьогоднішній день визнано законними дії як Національного Банку України так і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та відповідно до цього рішення повинні бути внесені певні зміни в Єдиний Державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо скасування реєстраційних дій з перенайменування ПАТ «УКРІНБАНК» на ПАТ «УКР/ІН/КОМ».

- 12.09.2017 було укладено договір відступлення права вимоги №12/09/17-3 відповідно до умов якого ПАТ «УКР/ІН/КОМ» переуступив своє право вимоги за кредитними договорами: №12-0141037 від 28.10.2004, № 12-061008 від 28.10.2006, № 12-080201 від 22.02.2008 ТОВ «Фінансова компанія «АФІНАЖ». Тобто, за договорами, за якими йде стягнення, відбулось заміна кредитора у зобовязанні. Таким чином, погашення кредитної заборгованості повинно відбуватися на ім'я ТОВ «Фінансова компанія «АФІНАЖ»;

- в зв'язку з тим, що сторонами в кредитному договорі було передбачено, плата за користування грошовими коштами (проценти), а також додаткова ставка щодо збільшення процентів за неналежне виконання, застосування ст.625 ЦК України є безпідставним для даних правовідносин;

- нарахування позивачем процентів з посиланням на ст.536 та ст.1048 ЦК України є не правомірним, оскільки в кредитних договорах визначено розмір і порядок отримання процентів та їх нарахування, тому нарахування процентів за даними кредитними договорами не може визначатися на рівні облікової ставки НБУ, і дані норми законодавства не можуть бути застосовані до кредитних взаємовідносин, які окремо врегульовані ст.ст.1054 - 1057-1 ЦК України.

Отже розрахунок здійснений позивачем є хибним, не обгрунтований та не оснований на діючому законодавстві України.

В судовому засіданні 22.11.2017 відповідачем у справі - ТОВ Миколаївський бізнес-центр Олександрівський подано до суду клопотання про пропущення строку позовної давності.

22.11.2017 від позивача надійшло клопотання (вх. №16533/17) про долучення до матеріалів справи доказів, які підтверджують відсутність відступлення права вимоги, а саме угоду про розірвання Договору відступлення права вимоги №12/09/17-3 від 12.09.2017.

22.11.2017 відповідачем у судовому засіданні подано суду клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи по справі №915/1388/16, в якому просить призначити у даній справі економічну експертизу, проведення якої пропонує доручити експертам Миколаївської Філії Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (м.Миколаїв, вул.Карпенко, 27) та поставити на вирішення експертизи таке питання: чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ТОВ «МБЦ «Олександрівський» перед ПАТ «Укр/ін/ком», здійснений позивачем відповідно до заявлених позовних вимог та чи підтверджується він з позицій стандартів бухгалтерського обліку, а саме:

- за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004: 3% річних в сумі - 7532,27 грн.; Інфляційні витрати в сумі 72724,49 грн.;

- за кредитним договором №12-061008 від 28.10.2006: 3 % річних в сумі - 948033,82 грн.; інфляційні витрати в сумі 9153320,50 грн.; проценти за користування коштами в сумі 4056019,87 грн.

- за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008: 3 % річних в сумі - 751825,68 грн.; інфляційні витрати в сумі 7065818,62 грн.; проценти за користування коштами в сумі 3518572,87 грн.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач не погоджується з наведеним розрахунком заборгованості з тих підстав, що доводи позивача не ґрунтуються на об'єктивних обставинах, оскільки позивачем безпідставно завищено суму заборгованості. У звязку з цим відповідач не погоджується і з порядком визначення відсотків за користування коштами. А також з періодами, за які вони визначені.

У судовому засіданні позивач проти задоволення клопотання заперечив, на думку позивача, поданням необґрунтованих клопотань відповідач намагається затягти розгляд справи.

У судовому засіданні 22.11.2017 судом у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи відмовлено виходячи з наступного.

Як визначено у ст.1 Закону України Про судову експертизу, судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Водночас, згідно з ч.1 ст.41 ГПК України судова експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Пунктами. 2, 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 Про деякі питання практики призначення судової експертизи, передбачено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідач належним чином не обґрунтував доцільність проведення експертизи, не зазначивши, у чому полягає потреба у спеціальних знаннях та неможливість встановити фактичні дані, а відтак і вирішити спір по суті.

На думку суду, поставлені відповідачем перед експертами питання не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду.

13.01.2017 ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський звернулося до Господарського суду Миколаївської області із зустрічною позовною заявою №12/01-1 від 12.01.2017 по справі №915/1388/16 до ОСОБА_3 акціонерного товариства УКРІНКОМ про визнання припиненими зобовязання за кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, які було укладено між Акціонерним товариством Український інноваційний банк (замість якого на цей час виступає ПАТ УКРІНКОМ) та Закритим акціонерним товариством Алекс-Юг (правонаступником якого є ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський).

Ухвалою від 16.01.2017 суд повернув зустрічну позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підстав п.п.4, 6 ст. 63 ГПК України.

Ухвалою суду від 19.01.2017 провадження у справі було зупинено у звязку з направленням справи до Одеського апеляційного господарського суду.

22.05.2017 ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський звернулося до Господарського суду Миколаївської області із зустрічною позовною заявою б/н від 22.05.2017 по справі №915/1388/16 до ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська інноваційна компанія (ПАТ УКР/ІН/КОМ) про визнання припиненими зобовязання за кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, які було укладено між Акціонерним товариством Український інноваційний банк (замість якого на цей час виступає ПАТ Українська інноваційна компанія) та Закритим акціонерним товариством Алекс-Юг (правонаступником якого є ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський).

Ухвалою від 24.05.2017 суд повернув зустрічну позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підстав п.п.4, 6 ст. 63 ГПК України.

Ухвалою суду від 12.07.2017 провадження у справі було поновлено та призначено розгляд справи на 25.07.2017.

Ухвалою суду від 14.07.2017 провадження у справі було зупинено у звязку з направленням справи до Одеського апеляційного господарського суду.

25.10.2017 ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський звернулося до Господарського суду Миколаївської області із зустрічною позовною заявою б/н від 23.10.2017 по справі №915/1388/16 до ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська інноваційна компанія (ПАТ УКР/ІН/КОМ), в якій просить визнати недійсними Кредитні договори №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, сторонами яких є ПАТ Українська інноваційна компанія та ТОВ Миколаївський бізнес-центр Олександрівський.

Ухвалою суду від 30.10.2017 провадження у справі було поновлено та призначено розгляд справи на 14.11.2017.

Ухвалою від 30.10.2017 суд повернув зустрічну позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підстав п.п.4, 6 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні ухвалою суду від 14.11.2017 було відкладено розгляд справи.

Представниками сторін підтримані позовні вимоги в повному обсязі та заперечення проти позову..

У судовому засіданні 23.11.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Між Акціонерним ОСОБА_4 „Український інноваційний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Український інноваційний банк") та ЗАТ „Алекс-Юг" (правонаступником якого є ТзОВ "Миколаївський бізнес-центр "Олександрівський") було укладено:

- 28.10.2004 Кредитний договір № 12-041037 (надалі - Кредитний договір № 12-041037);

- 25.10.2006 Кредитний договір № 12-061008 (надалі - кредитний договір № 12-061008);

- 22.02.2008 Кредитний договір № 12-080201 (надалі - кредитний договір № 12-080201).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 по справі №915/938/13 позов задоволено. Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес центр Олександрівський () на користь позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства Український інноваційний банк () в особі Миколаївського центрального відділення ОСОБА_3 акціонерного товариства Український інноваційний банк: 16664903,52 грн. заборгованості за кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 28.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008 та 68820,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 по справі №915/938/13 рішення суду першої інстанції змінено та викладено його резолютивну частину в наступній редакції: уточнені заявою від 16.10.2014 позовні вимоги ОСОБА_3 акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Миколаївського центрального відділення публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Миколаївський бізнес центр "Олександрівський" на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Миколаївського центрального відділення публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк":

а) за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004:

- проценти за користування кредитними коштами в сумі 72790,0 грн.;

- пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 24141,90 грн.;

- пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 5973,92 грн.

б) за кредитним договором №12-061008 від 28.10.2006:

- борг в сумі 7238000,0 грн.;

- проценти за користування кредитними коштами в сумі 1923565,90 грн.;

- пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 51206,43 грн.;

- пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 137681,84 грн.

в) за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008:

- борг в сумі 6278921,45 грн.;

- проценти за користування кредитними коштами в сумі 793262,13 грн.;

- пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 102207,36 грн.;

- пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 37152,59 грн.

г) 68820,0 грн. понесених витрат на сплату судового збору за подання позову.

Згідно ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначає позивач, станом на момент розгляду даної справи, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі №915/938/13 виконано не в повному обсязі.

Представник відповідача підтвердив, що відбулось лише часткове виконання рішення суду.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі або частково виконав зобовязання зі сплати грошових коштів, стягнутих постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 по справі №915/938/13 відповідач, у порушення приписів ст.33 ГПК України, суду не надав.

12.09.2017 укладено договір відступлення права вимоги №12/09/17-3 відповідно до умов якого ПАТ «УКР/ІН/КОМ» переуступив своє право вимоги за кредитними договорами: №12-0141037 від 28.10.2004, № 12-061008 від 28.10.2006, № 12-080201 від 22.02.2008 ТОВ «Фінансова компанія «АФІНАЖ».

У судове засідання 22.11.2017 позивачем надано суду Додаткову угоди про розірвання Договору відступлення права вимоги №12/09/17-3 від 12.09.2017.

Таким чином, позивачем підтверджено своє право звернення до відповідача з позовом та збільшення заявою від 20.10.2017 позовних вимог.

Статтею 175 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 179 Господарського кодексу України встановлює, що майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Юридичний зміст господарського зобовязання становлять взаємоповязані права та обовязки його учасників (сторін). Під правом розуміється можливість кредитора вимагати від іншої сторони вчинення певного діяння (дії або бездіяльності), а під обовязком - необхідність для боржника вчинення цього діяння.

У відповідності до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Чинним законодавством України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обовязки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За умовами кредитних договорів №12-080201, якщо виникла та триває подія невиконання зобов'язань, сума кредиту, нараховані проценти, а також інші суми, нараховані згідно з цим договором, підлягають достроковому поверненню (сплаті), про що банк письмово повідомляє позичальника.

У справі №915/938/13 судами встановлено факт звернення банку з вимогами про дострокове поверненню запозичених коштів, що свідчить про припинення між сторонами кредитних правовідносин.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Правила договору позики застосовуються до кредитних зобовязань, якщо інше не визначено положеннями про кредитний договір і не суперечить самій суті відповідних зобовязань.

Враховуючи вищезазначені положення закону та той факт, що укладеними між сторонами кредитними договорами не було встановлено розмір процентів, що підлягає нарахуванню після закінчення строку їх дії, зокрема, у разі предявлення банком вимоги про дострокове повернення суми кредиту, нарахованих процентів тощо, слід дійти висновку про правомірність визначення позивачем розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України у порядку, визначеному ч.1 ст.1048 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 по справі №6-1412цс16.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.11116 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання щодо сплати заборгованості за кредитними договорами, позивачем нараховані відповідачу проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ за період з 11.07.2013 по 20.10.2017 у загальній сумі 9052412,50 грн., з яких: за кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006 на суму 4847358, 29 грн.; за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 на суму 4205054,21 грн.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача за невиконання грошових зобовязань 3% річних та збитки від інфляції, а саме:

- за договором кредиту №12-041037 від 28.10.2004 нараховані 3% річних у розмірі 3751,18 грн. та збитки від інфляції в розмірі 36898,70 грн. за період з 11.07.2013 по 30.03.2015 (дата повного погашення процентів за користування кредитом).

- за договорами кредиту №12-061008 від 25.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008 нараховано 3% річних у сумі 2085480,89 грн. та збитків від інфляції у сумі 19853875,62 грн. за період з 11.07.2013 по 20.10.2017.

У відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В судовому засіданні 22.11.2017 відповідачем у справі - ТОВ Миколаївський бізнес-центр Олександрівський подано до суду клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що відповідно щодо застосування відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності у три роки (ст.257 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, позивачем здійснено розрахунок поза межами позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості 29.05.2013, а з даним позовом 20.12.2016, тобто коли вже сплив строк позовної давності.

Позивач в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечив,зазначивши, що позовну заяву подано у межах строку позовної давності. Крім того, строк позовної давності відповідно до ст.264 ЦК України переривався поданням позовної заяви до відповідача, а також у відповідності до ст.263 строк позовної давності зупинявся у звязку із введенням тимчасової адміністрації.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як визначено ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд звертає увагу на те, що законом не встановлено спеціальної позовної давності до вимог про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

Як визначено ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін (ч.2).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Вказана правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року по справі № 6-68цс15.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ч.1 ст.254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. роз'яснено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, Судовою палатою у господарських справах Верховного Суду України при перегляді судових рішень по справі №918/329/16 у своїй постанові від 26.04.2017р. № 3-1522гс16 обґрунтовано правову позицію про те, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду у справі №916/938/13, про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу та процентів за користування кредитом, за договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 28.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008 не виконано відповідачем до теперішнього часу.

Таким чином, вимоги про сплату нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, хоча і мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є частиною основного зобовязання, однак, повязані безпосередньо з існуванням основного зобовязання до повного його погашення у випадку встановлення факту наявності основного грошового зобовязання рішенням суду. 3% річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою є мірами відповідальності, які мають тривалий характер, що безпосередньо пов'язані з виконанням рішення суду про стягнення суми основного боргу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку триваючого у часі невиконання рішення суду про стягнення заборгованості, застосування відповідальності, передбаченою статтею 625 Цивільного кодексу України, загальний 3-річний строк позовної давності застосовується судом по відношенню до попереднього періоду нарахування і захист порушеного права позивача можливий до моменту фактичного виконання рішення відповідачем тільки в період останніх 3-х років.

Це ж стосується і нарахованих позивачем процентів за користування грошовими коштами, які нараховуються до дні повернення позики.

Враховуючи, що подання позивачем позову відбулось 20.12.2016 та приймаючи до уваги збільшення позивачем періоду нарахування вже після подання позову (до 20.10.2017), стягненню, у межах строку позовної давності, підлягають проценти, 3% річних та інфляційні за наступні періоди:

- за договором кредиту №12-041037 від 28.10.2004 проценти та 3% річних мають нараховуватись за період з 20.12.2013 по 30.03.2015 (дата повного погашення процентів за користування кредитом); інфляційні за період з січня 2014 року по березень 2015 року.

- за договорами кредиту №12-061008 від 25.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008 проценти та 3% річних мають нараховуватись за період з 20.12.2013 по 20.10.2017; інфляційні за період з січня 2014 року по вересень 2017 року.

Розрахунок же позивачем процентів, 3% річних та інфляційних втрат за період з 11.07.2013 по 19.12.2013, виконаний поза межами позовної давності.

Посилання позивача, при цьому, на переривання строку позовної давності у звязку з поданням 29.05.2013 позову про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за яким порушено провадження у справі №915/938/13, не впливає на перебіг позовної давності у даній справі, оскільки правове значення має період останніх 3-х років, що передував поданню позову.

Що стосується посилання позивача на зупинення перебігу строку позовної давності у звязку із введенням тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку, слід зазначити наступне.

Вказані позивачем обставини не є підставою для зупинення строку позовної давності, оскільки не підпадають під дію ч.1 ст.263 ЦК України, оскільки призупинення, у звязку із введенням тимчасової адміністрації, усіх повноваження органів управління банку (загальні збори, спостережна рада, ревізійна комісія) та органів контролю (ревізійна комісія, внутрішній аудит), не перешкоджало уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернутись до суду з відповідним позовом.

Підпункт 1.12 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначає, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що при розрахунку процентів за користування коштами та 3% річних позивачем допущено арифметичні помилки, а саме не враховано збільшення кількості днів у високосному році.

Враховуючи викладене, судом здійснено перерахунок розміру процентів, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою Інформаційно-пошукової системи "Законодавство".

За розрахунками суду, виконаних у межах строку позовної давності за допомогою Інформаційно-пошукової системи "Законодавство", встановлено наступне:

- за договором кредиту №12-041037 від 28.10.2004 3% річних за період з 20.12.2013 по 30.03.2015 (дата повного погашення процентів за користування кредитом) становлять 2781,97 грн.; інфляційні за період з січня 2014 року по березень 2015 року становлять 36543,98 грн.;

- за договором кредиту №12-061008 від 25.10.2006 проценти за період з 20.12.2013 по 20.10.2017 становлять 4633849,52 грн.; 3% річних за період з 20.12.2013 по 20.10.2017 становлять 1053454,78 грн.; інфляційні за період з січня 2014 року по вересень 2017 року становлять 11142229,70 грн.;

- за договором кредиту №12-080201 від 22.02.2008 проценти за період з 20.12.2013 по 20.10.2017 становлять 4019836,57 грн.; 3% річних за період з 20.12.2013 по 20.10.2017 становлять 813204,23 грн.; інфляційні за період з січня 2014 року по вересень 2017 року становлять 8601138,15 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування коштами в загальній сумі 8653686,09 грн. (4633849,52 + 4019836,57); 3% річних у загальній сумі 1869440,98 грн. (2781,97 + 1053454,78 + 813204,23) та інфляційних втрат у загальній сумі 19779911,83 грн. (36543,98 + 11142229,70 + 8601138,15) є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 234360,0 грн. (240000,0 х 97,65%).

Керуючись ст.ст.33, 35, 44, 49, 77, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський (юр. адреса: 54030, м.Миколаїв, вул.Нікольська, 25, відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська інноваційна компанія (ПАТ УКР/ІН/КОМ) (юридична адреса: 93404, Луганська обл., м.Сєвєродонецьк, вул.Сметаніна, 3-А; адреса для листування: 01032, м.Київ, вул.Л.Толстого, 51/102, оф.23, відомості про банківські реквізити відсутні, код ЄДРПОУ 05839,09 грн. процентів за користування грошовими коштами, 1869440,98 грн. 3% річних, 19779911,83 грн. інфляційних втрат та 234360,0 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 28 листопада 2017 року

Суддя М.В.Мавродієва