ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року Справа № 904/6799/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Пархоменко Н.В.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, головний спеціаліст відділу правового забезпечення роботи Регіонального відділення, довіреність № 32 від 04.05.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність б/н від 26.07.2017р., ОСОБА_3, директор, НОМЕР_1 від 07.12.2000р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017р. у справі № 904/6799/17

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кварц", м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровська область

про розірвання договору купівлі-продажу та повернення об'єкта приватизації у державну власність, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кварц" про розірвання договору купівлі-продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва „Енергоблок заводу „Керміконд, який розташований на земельній ділянці площею 0,95 га та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, вул. Титова, 206, та повернення об'єкта приватизації у державну власність.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017р. у справі № 904/6799/17 (суддя Золотарьова Я.С.) в позові відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017р. у справі № 904/6799/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсягу.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на невиконання відповідачем у встановлений законодавством пятирічний строк умов п.п. 5.3, 5.4., 5.5. договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва на аукціоні від 17.11.1998, що згідно з ст.ст. 611, 651 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" є підставою для розірвання договору купівлі-продажу та зобов'язання відповідача повернути об'єкт приватизації державі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 року відновлено строк подання апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 31.10.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.10.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладений в судове засідання на 28.11.2017р.

У судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим у відповідності до фактичних обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, посилаючись при цьому на те, що всі умови та обов'язки покладені на нього договором купівлі-продажу та чинним законодавством виконані у повному обсязі.

Також, відповідач вказує про пред'явлення позивачем позову з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові та про наявність підстав для припинення провадження у справі, оскільки позивач вже звертався з таким позовом до суду і рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2008 у справі № 32/55-08 в позові позивачу було відмовлено.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та повноту з'ясування і доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 17.11.1998 між Фондом державного майна України по Дніпропетровській області (продавець-позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Кварц (покупець - відповідач) було укладено договір № 1724 купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва на аукціоні (а.с.15-16).

Відповідно до умов укладеного договору продавець зобов'язується передати у власність покупцеві обєкт незавершеного будівництва „Енергоблок заводу „Керміконд, який розташований на земельній ділянці площею 0,95 га та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, вул. Титова, 206, а покупець зобов'язується прийняти об'єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені у цьому договорі.

Згідно з п.1.2. договору, право власності на обєкт незавершеного будівництва переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення договору.

Договір посвідчено приватним нотаріусом 17.11.1998 за № 1724.

Розділом 5 договору передбачено зокрема такі обовязки покупця:

Закінчити будівництво обєкта із збереженням його початкового призначення (п. 5.3 договору);

Здійснити монтаж інженерного та енергетичного обладнання, необхідного для забезпечення життєдіяльності заводу (п. 5.4 договору);

На вимогу продавця покупець зобовязаний надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору (п. 5.5 договору);

Пунктом 7.3. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов цього договору продавець має право у встановленому порядку на розірвання договору та повернення обєкту незавершеного будівництва у власність продавця.

23.05.2001 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору №1724 купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва на аукціоні; 24.10.2003 додаткова угода № 2 до договору; 07.02.2006 додаткова угода № 3 та 22.06.2006 додаткова угода № 4 до цього договору. Додатковою угодою № 4 від 22.06.06 р. термін будівництва та вводу в експлуатацію обєкта незавершеного будівництва „Енергоблок заводу „Керміконд продовжено до 01.12.07 р. згідно плану графіку.

Відповідно до розділу 11 цього договору: зміна умов договору або внесення доповнень до нього можливі тільки за згодою сторін (п.11.1. договору); усі зміни та доповнення до договору здійснюються тільки у письмовій формі з наступним посвідченням таких змін та доповнень в органах нотаріату (п.11.2. договору); у разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути змінений або розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду або арбітражного суду (п.11.3. договору).

У 2008 році Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській області звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ Кварц про розірвання договору купівлі-продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва від 17.11.98 та про зобовязання ТОВ Кварц повернути обєкт до державної власності.

ТОВ Кварц позов не визнало та подало зустрічний позов до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання недійсними додаткових угод до вищезазначеного договору купівлі - продажу обєкту незавершеного будівництва, посилаючись на невідповідність умов додаткових угод, якими були встановлені терміни закінчення будівництва обєкту, приписам Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію) .

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.08 у справі № 32/55-08 відмовлено в задоволенні позовних вимог Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області про розірвання договору купівлі-продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва від 17.11.1998 та про зобовязання ТОВ Кварц повернути обєкт до державної власності; задоволено зустрічний позов ТОВ Кварц до Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області та визнані недійсними додаткові угоди № 1 від 23.05.01р., № 2 від 24.10.03р., № 3 від 07.02.06р. та № 4 від 22.06.06р. до договору купівлі-продажу продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва від 17.11.98р., укладеного між сторонами.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог суд виходив з того, що обовязки ТОВ „Кварц щодо введення обєкту в експлуатацію в установлений додатковими угодами до договору термін припиняються у звязку із визнанням їх недійсними, а тому позовні вимоги Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області про розірвання договору купівлі-продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва від 17.11.1998 та про зобовязання ТОВ „Кварц повернути обєкт до державної власності (обґрунтовані посиланням на невиконання обовязків, встановлених додатковими угодами, що визнані судом недійсними) задоволенню не підлягають.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.03.09 та постановою Вищого господарського суду України від 05.08.09 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.08 у справі № 32/55-08 залишено без змін.

Враховуючи остаточне судове рішення у справі № 32/55-08 - 05.08.2009, договір купівлі-продажу № 1724 від 17.11.1998 діє між сторонам у первісній редакції.

02.09.2016 Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Дніпропетровській області була здійснена поточна перевірка виконання умов договору купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва, за результатами якої було складено акт поточної перевірки від 02.09.2016, яким було встановлено невиконання покупцем взятих не себе зобов'язань, передбачених пунктами 5.3, 5.4, 5.5, 5.6 договору (а.с. 20-22).

Листом від 06.09.2016 №11-05-04911 позивач направив на адресу відповідача акт поточної перевірки від 02.09.2016 (а.с.23).

В подальшому позивач звертався до відповідача з листами від 20.10.2016 та від 01.12.2016, якими просив надати документи на підтвердження виконання умов договору купівлі-продажу (а.с.24-27).

12.12.2016 відповідач повідомив позивача про те, що не погоджується з висновками комісії, які викладені у акті поточної перевірки від 02.09.2016 (а.с.28-29).

Звертаючись до господарського суду з позовом, позивач зазначав, що невиконання відповідачем умов пунктів 5.3, 5.4, 5.5, 5.6 договору, що зафіксовано актом поточної перевірки від 02.09.2016 є підставою для розірвання договору купівлі-продажу та повернення обєкту незавершеного будівництва державі, що і є причиною виникнення спору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з відсутності достатніх правових підстав для розірвання спірного договору та відповідно для повернення спірного майна, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизація державного майна (далі - приватизація) це платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", продаж об'єктів малої приватизації на аукціоні полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував у ході торгів найвищу ціну.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації переходить до покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу об'єкта приватизації. У разі якщо об'єктом є нерухоме майно, право власності на нього переходить до покупця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності на придбаний об'єкт, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу об'єкта.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", після придбання об'єкта його новий власник стає правонаступником прав і обов'язків приватизованого підприємства. Право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. У разі придбання об'єкта приватизації на аукціоні, за конкурсом договір купівлі-продажу між покупцем і продавцем укладається не пізніш як у п'ятиденний термін з дня затвердження органом приватизації результатів аукціону, конкурсу. До договору включаються зобов'язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, відповідальність та правові наслідки їх невиконання.

Таким чином, на виконання зазначених норм, між сторонами за результатами аукціону було укладено договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва № 1724 від 17.11.1998.

Вказане майно було передано відповідачу згідно з актом прийому-передачі. Умови договору щодо оплати відповідачем у повному обсязі. Вказані обставини не заперечуються сторонами, тому не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У ч. 5 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" вказується, що на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки.

Між тим, як вбачається зі змісту спірного договору, пункти 5.3., 5.4. договору, не виконання відповідачем зобов'язань за якими і є підставою для звернення позивача з даним позовом, не містять строків виконання, передбачених ними зобовязань.

Після визнання недійсними додаткових угод № 1 від 23.05.01р., № 2 від 24.10.03р., № 3 від 07.02.06р. та № 4 від 22.06.06р. до договору купівлі-продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва від 17.11.98р. не вчинялося позивачем і дій щодо встановлення строку виконання зобовязань, встановлених спірним договором, шляхом внесення змін до умов договору або направлення відповідачеві вимоги в порядку ст. 530 ЦК України.

Таким чином, позивачем предявлено вимогу про розірвання договору внаслідок порушення відповідачем зобовязань, строк виконання яких, договором не встановлено.

При цьому, апеляційний суд відхиляє посилання позивача на абз. 4 п. 2 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", в редакції на час укладення спірного договору, згідно з яким термін дії зобов'язань, визначених договором, не повинен перевищувати п'ять років, оскільки зазначеною нормою встановлені вимоги до змісту договору купівлі-продажу, який має укладатися за результатами аукціону, конкурсу чи викупу, а не встановлений строк виконання зобовязань, передбачених спірним договором, який і є підставою для виникнення відповідних зобовязань між сторонами.

Тобто, відсутність у договорі купівлі-продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва від 17.11.98р. строків виконання зобовязань, передбачених пунктами 5.3., 5.4., свідчить про невідповідність умов договору вимогам абз. 4 п. 2 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", правовим наслідком чого може бути визнання його недійсним або внесення змін до договору, а не його розірвання внаслідок порушення строку виконання відповідних зобовязань.

Апеляційний суд, також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Разом з цим, згідно з ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Також, згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Матеріалами справи підтверджується відсутність встановлення сторонами строку виконання відповідачем своїх зобовязань, передбачених пунктами 5.3., 5.4. спірного договору, ліквідація Державного заводу "Керміконд" у процедурі банкрутства ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2010 у справі № Б24/268/01, здійснення відповідачем добудови обєкту незавершеного будівництва, придбаного за спірним договором, але з іншим функціональним призначенням та намагання відповідача з цих підстав внести відповідні зміни до договору купівлі-продажу, які сторонами так і не були погоджені.

Отже, внаслідок ліквідації Державного заводу "Керміконд" відповідач був позбавлений фактичної можливості виконання пунктів 5.3., 5.4. спірного договору, а позивач вже з цього моменту та з незалежних від позивача причин, був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає вини відповідача у не закінченні будівництва обєкта незавершеного будівництва із збереженням його початкового призначення та не здійсненні монтажу інженерного та енергетичного обладнання, необхідного для забезпечення життєдіяльності заводу (п.п. 5.3. 5.4. договору), а відтак і підстав для розірвання цього договору та повернення спірного обєкту нерухомості.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем п. 5.5. договору, в частині не надання витребуваних позивачем документів, то апеляційний суд вважає, що таке зобовязання є похідним від зобовязань, передбачених п.п. 5.3. 5.4. договору, не виконання яких і встановлено актом поточної перевірки від 02.09.2016, тобто зазначене порушення не є істотним та за вищенаведених обставин не може бути самостійною підставою для розірвання спірного договору, правовідносини сторін за яким фактично є припиненими.

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у справі та відсутність порушень прав останнього, вірним є і висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до заявлених у справі позовних вимог.

З огляду на підстави предявлення позову, який розглядався господарським судом Дніпропетровської області у справі № 32/55-08, а саме щодо не виконання відповідачем своїх зобовязань у строки встановлені додатковими угодами № 1 від 23.05.01р., № 2 від 24.10.03р., № 3 від 07.02.06р. та № 4 від 22.06.06р. до договору купівлі-продажу продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва від 17.11.98р., які рішенням у справі № 32/55-08 визнані недійсними та підстави предявлення даного позову, який ґрунтується на не виконанні відповідачем своїх зобовязань, передбачених безпосередньо договором купівлі-продажу продажу № 1724 обєкту незавершеного будівництва від 17.11.98р. відсутні були у суду першої інстанції і підстави для припинення провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскаржуване рішення господарського суду відповідає чинному законодавству, отже підстави передбачені ст. 104 ГПК України для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017р. у справі № 904/6799/17 - відсутні.

Сплачені скаржником судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на останнього.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат за подання позову.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було здійснено оплату судового збору при поданні позову, а ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2017р. про порушення провадження у справі № 904/6799/17 сплату судового збору за подання позову було відстрочено до винесення рішення у справі.

Проте, всупереч вимогам ст.ст. 49, 84 ГПК України, Закону України «Про судовий збір» місцевим господарським судом при прийнятті рішення питання стягнення судового збору належним чином вирішено не було, що є підставою для зміни судового рішення шляхом доповнення його резолютивної частини абзацем про стягнення з позивача на користь Державного бюджету України судового збору за подання позову у сумі 3 200,00грн.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017р. у справі № 904/6799/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017р. у справі № 904/6799/17 змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацем наступного змісту:

«Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області на користь Державного бюджету України судовий збір за подання позову у сумі 3 200,00грн.».

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ у відповідності до вимог ст.ст. 116, 117 ГПК України.

В решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017р. у справі № 904/6799/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Пархоменко Н.В.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.11.2017 року.