ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.11.2017 Справа № 907/788/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Таєрс", Київська область, Білоцерківський район, с. Шкарівка

до відповідача фізичної особи - підприємця Ситник Людмили Василівни, Закарпатська область, м. Мукачево

про: стягнення 15964,94 грн., з яких 12487,25 грн. заборгованості за отриманий товар, 2839,18 грн. інфляційних втрат та 638,51 грн. 3 % річних.

Головуючий суддя Г.Й. Бобрик

за участі представників:

від позивача - Бондаренко Л.М., представник за довіреністю №44 від 15.11.2017

від відповідача - не з"явився

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Таєрс", Київська область, Білоцерківський район, с. Шкарівка звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця Ситник Людмили Василівни, Закарпатська область, м. Мукачево 15964,94 грн., з яких 12487,25 грн. заборгованості за отриманий товар, 2839,18 грн. інфляційних втрат та 638,51 грн. 3 % річних.

Представник позивача вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, явку уповноваженого представника для участі в судовому засіданні не забезпечив, заперечень стосовно позовних вимог не подав. Поштова кореспонденція з ухвалою господарського суду Закарпатської області від 09.11.2017 про порушення провадження у справі згідно з вимогами ст. 64 Господарського процесуального кодексу України була надіслана відповідачу фізичній особі - підприємця Ситник Людмилі Василівні за адресою, вказаною у позовній заяві : АДРЕСА_1. Вказана адреса відповідає відомостям про місцезнаходження відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Вказаний рекомендований лист повернуто органом поштового зв"язку до господарського суду без вручення адресату з відміткою на поштовому конверті "за закінченням терміну зберігання".

За приписами ч.1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності сторін за адресою, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань., вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, судом вчинено відповідно до вимог процесуального закону усі дії щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності відповідача.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (підпункт 3.9.2 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями).

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач відзив на позов не подав, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач за домовленістю з відповідачем упродовж періоду з 12.02.2016 по 10.10.2016 поставив фізичній особі - підприємця Ситник Людмилі Василівні товар ( автошини) на загальну суму 50341,25 грн. ( в т.ч. ПДВ).

Факт передачі відповідачем товару підтверджується видатковими накладними: від 12.02.2016 №159 - на суму 5748,00 грн.; від 12.02.2015 №160 - на суму 24391,25 грн.; від 04.10.2016 №952- на суму 20202,00 грн.

Товар прийнятий відповідачем особисто, про що свідчить підпис, скріплений печаткою відповідача.

Відповідач вартість отриманого товару , зазначених у видаткових накладних та рахунках, оплатив частково, що підтверджується банківськими виписками, а саме банківською випискою від 12.02.2016 на суму 5748,00 грн. за товар, отриманий згідно накладної №159; банківською випискою від 12.02.2016 на суму 9808,00 грн. - за товар, отриманий згідно накладної №160, від 23.02.2016 на суму 2096,00 грн. - за товар, отриманий згідно накладної №160, банківською випискою від 04.10.2016 на суму 20202 грн. - за товар, отриманий згідно накладної №952.

Внаслідок неналежного виконанням обов'язку щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 12487,25 грн., яка на день звернення з позовом в суд останнім не сплачена.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою ( претензією від 31.08.2017 №59/17), яка останнім залишена без задоволення.

При аналізі спірних правовідносин сторін суд виходить з того, що видаткова накладна, зазначена у позовній заяві, підлягає оцінці як первинний документ, який фіксує факт здійснення господарських операцій, а відтак - і як підстава для покладення на відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Додані до матеріалів справи належним чином засвідчені копії спірних видаткових накладних, а саме:

- видаткова накладна №159 від 12.02.2016 р., згідно з якою підтверджується поставка позивачем та отримання відповідачем товару ( автошини) на суму 5748,00 грн.;

- видаткова накладна №160 від 12.02.2016 р. - на суму 24391,25 грн.

- видаткова накладна № 952 від 10.10.2016 р. - на суму 20202,00 грн.;

містять підписи представників підприємства позивача та відповідача, що скріплені печатками, в отже є належними доказами, що підтверджують факт виникнення договірних відносин сторін по справі.

Спірні відносини сторін за правовою природою відповідають договору поставки та підпадають під регламентацію норм ст. ст. 712 Цивільного кодексу України, Параграфу 1 гл.30 Господарського кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, дія яких поширюється на відносини з договору поставки, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності конкретних умов та вимог відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, в силу вищенаведених правових норм у відповідача після прийняття товару виник обов"язок щодо оплати позивачу вартості товару, отриманого за від 12.02.2016 №159; від 12.02.2015 №160; від 04.10.2016 №952.

З огляду на факт постачання позивачем товару по спірним накладним; факт часткової проплати відповідачем вартості отриманого товару, про що свідчать виписки з банку; відсутність відповіді на претензію та письмової позиції відповідача на позов, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення суми 12487,25 грн. основного боргу.

Крім стягнення суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача 638,51 грн. 3% річних та 2839,18 грн. інфляційних втрат від суми боргу за спірний період прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 251, 253 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, для застосування ст. 625 Цивільного кодексу України необхідно встановити наявність прострочення грошового зобов'язання та період прострочення відповідачем строків, в тому числі необхідно встановити початок періоду такого порушення.

Як вже зазначалось, такий період встановлюється виключно договором або законом.

Однак господарський договір між сторонами не укладався, не передбачений такий строк і вищезазначеними законами України, що регулюють дані відносини, а тому сторонами або законом не встановлена конкретна дата сплати - виконання господарського зобов'язання, зі спливом якої починається порушення зобов'язання.

Позивачем не доведений конкретний період, з зазначенням точної дати обов'язку виконання грошового зобов'язання відповідачем, договір між сторонами не укладений, а вищезазначеними законами такий строк не встановлено, що унеможливлює встановлення конкретної дати початку порушення зобов'язання та вірного розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Тому, заявлені позивачем до відповідача вимоги про стягнення 638,51 грн. 3% річних та 2839,18 грн. інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню частково. Стягується сума 12487,35 грн. основного боргу. В задоволенні вимог про стягнення 2839,18 грн. інфляційних втрат та 638,51 грн. 3 % річних суд відмовляє.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати позивача по оплаті судового збору суд покладає на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4-3, 33, 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця Ситник Людмили Василівни ( АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Таєрс" ( 09170, Київська область, Білоцерківський район, с. Шкарівка, вул. Миру, 1-А, код 37547462) суму 12487,35 грн. ( сто двадцять чотири тисячі вісімдесят сім грн. 35 коп.) та 1249,92 грн. ( одна тисяча двісті сорок дев"ять грн. 92 коп.) відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору.

Видати наказ.

3. В задоволенні вимог про стягнення 2839,18 грн. інфляційних втрат та 638,51 грн. 3 % річних відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 22.11.2017 року.

Повне рішення складено 27.11.2017 року.

Суддя Бобрик Г.Й.