ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" листопада 2017 р.Справа № 916/2274/17

За позовом: Житлово-будівельного кооперативу «ПРИМОРСЬКИЙ-7»

до відповідача: Комунального підприємства «ОДЕСКОМУНТРАНС»

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

:

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від 01.08.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю №132 від 13.09.2017р.

СУТЬ СПОРУ: 18.09.2017р. Житлово-будівельний кооператив «ПРИМОРСЬКИЙ-7» звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Комунального підприємства «ОДЕСКОМУНТРАНС» про стягнення сплачених грошових коштів без достатньої правової підстави.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.09.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду і порушено провадження у справі №916/2274/17.

09.10.2017р. від Комунального підприємства «ОДЕСКОМУНТРАНС» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

25.10.2017р. за вх.№2-5633/17 до господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.11.2017р. продовжено строк розгляду справи №916/2274/17 на пятнадцять днів, а саме до 03 грудня 2017р.

У судовому засіданні 27.09.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

01.01.2011 року між Житлово-будівельним кооперативом «ПРИМОРСЬКИЙ-7» (ЖБК «Приморський-7») та Комунальним підприємством «ОДЕСКОМУНТРАНС» (КП «ОДЕСКОМУНТРАНС») було укладено договір №629 про надання послуг зі збирання, вивезення та поховання ТПВ.

Відповідно до п. 7.2 договору передбачено, що якщо жодна із сторін не заявить про бажання припинити дію цього договору за 30 календарних днів, до дати його закінчення, цей договір вважається продовженим на той же строк на тих же умовах.

Як зазначає позивач, 30 листопада 2015 року ЖБК «Приморський-7» звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору №629 від 01.01.2011 року.

22.01.2017р. від КП «ОДЕСКОМУНТРАНС» надійшла вимога про погашення заборгованості, в якій відповідач зазначив, що заява про розірвання договору надійшла 14.01.2016р., а тому договір автоматично продовжений на 2016р.

Виконуючи вимоги п. 3.1-3.3 Договору, позивач погасив заборгованість перед відповідачем, та помилково перерахував грошові кошти у сумі більшій, ніж була наявна заборгованість, що підтверджується платіжним дорученим №337 від 13 січня 2016 року.

Сума заборгованості станом на 01.01.2016 року складала 4100 грн., що підтверджується вимогою №14 від 22 січня 2016 року.

Позивач щащначає, що сума надлишково сплачених коштів складає 3900 грн.

02 лютого 2016 року ЖБК «Приморський-7» звернувся із заявою до відповідача, в якій просив повернути надлишково сплачені грошові кошти, однак, як зазначає позивач, відповіді зі сторони КП «ОДЕСКОМУНТРАНС» так і не надійшло.

Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що був вимушений звернутися до господарського суду Одеської області з відповідним позовом, з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься: повернення безпідставно набутих коштів. Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

За приписом ст. 11 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору або із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Згідно Постанови Верховного суду України від 2 вересня 2014 року по справі № 910/1620/13 зазначено:

«Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави (глава 83 - набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави (глава 83) застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжує такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Крім цього, згідно постанови Верховного суду України від 03 вересня 2015 року по справі № 6-100цс15 коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Господарський суд Одеської області звертає увагу, що для повного та обєктивного розгляду справи №916/2274/17 слід перш за все встановити наявність або відсутність правової підстави отримання грошових коштів за договором.

ЖБК «Приморський-7» в обґрунтування позовних вимог зазначає, що договір №629 закінчив свою дію, оскільки позивач скористався своїм правом, та завчасно повідомив відповідача про те, що він не має наміру продовжувати строк дії договору на 2016р.

Господарський суд зазначає що в якості обґрунтування правової позиції по справі позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що позивач повідомив КП «ОДЕСКОМУНТРАНС» в строк передбачений п. 7.2 договору №629 від 01.01.2011 року.

Однак, незважаючи, що відповідно до чинного ГПК України обовязок доведення обставин на які посилається позивач лежить саме на ньому, відповідач за допомогою належних та допустимих доказів, а саме журналу вхідної кореспонденції, оригінал якого було оглянуто судом в судовому засіданні довів, що до канцелярії КП «ОДЕСКОМУНТРАНС» заява про розірвання договору №629 від 01.01.2011 року надійшла лише 14.01.2016р. (вх.№19), що є порушенням п. 7.2 договору.

Суд не приймає до уваги посилання позивача з приводу того, що відмітка, яка знаходиться на верхньому правому куті аркуша заяви про розірвання договору від 30 була проставлена канцелярією КП «ОДЕСКОМУНТРАНС», оскільки дана відмітка не містить ані печатки відповідача, ані прізвища чи посадової особи відповідача яка прийняла таку заяву. Крім цього суд звертає увагу, що за вх.№ 147 у журналі вхідної кореспонденції КП «ОДЕСКОМУНТРАНС» зазначено документ, який надійшов від СОН «Сахарн.» 31.08.2015р., в подальшому кожний наступний документ реєструвався в канцелярії відповідача за наступним порядковим номером, та 30.11.2015р. порядкові номери мали числове значення від № 241 до № 246, однак серед даних номерів не зареєстровано заяву ЖБК «Приморський-7». Отже, суд прийшов до висновку, що дана відмітка не належить КП «ОДЕСКОМУНТРАНС».

Отже, враховуючи відсутність будь яких належних та допустимих доказів своєчасного повідомлення відповідача про намір розірвати договір №629 від 01.01.2011 року, суд констатує факт його автоматичної пролонгації на 2016р. у відповідності до п. 7.2. договору

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

У постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі №5006/18/13/2012 викладено правову позицію, згідно з якою аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте або збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

Оскільки, підставою набуття відповідачем спірної суми є укладений між сторонами договір, такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення. Наведене узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 22.01.2013 у справі №5006/18/13/2012 та у постанові від 22.01.2014 року по справі № 922/2430/13.

Крім цього, відповідно Постанови ВСУ від 03.06.2015 року по справі № 6-100цс15, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Також суд не приймає до уваги правову позицію позивача з приводу неналежного виконання відповідачем взятих на себе договірних зобовязань, оскільки дане питання виходить за межі предмету доказування у справі предметом якої є стягнення коштів набутих без достатніх правових підстав.

Суд звертає увагу, що набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним.

Отже, враховуючи правову позицію ВСУ у справі № 6-100 цс15, що є обовязковою в силу Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ЖБК «Приморський-7».

Інші наявні у матеріалах справи докази та пояснення сторін вищевикладених висновків суду не спростовують

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 04.12.2017р.

Суддя О.Ю. Оборотова