ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2017 р.Справа № 922/3372/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Хлібна база № 85", Харківська область, м. Барвінкове
до Приватного підприємства "Зерно-15", Харківська область, м. Чугуїв
про стягнення 2255560,83 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 346 від 12.10.2017р.; ОСОБА_2, довіреність б/н від 25.04.2017р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

03.10.2017р. Державне підприємство "Хлібна база № 85 (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Зерно-15" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором складського зберігання зерна № 01/07-ЗЕ від 01.07.2016р. у розмірі 2255560,83 грн., з яких: 2137944,86 грн. основного боргу, 30926,98 грн. 3% річних та 86688,99 грн. інфляційних втрат. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору складського зберігання зерна № 01/07-ЗЕ від 01.07.2016р. щодо оплати вартості послуг зі зберігання зерна, наданих позивачем у період з червня 2016р. по лютий 2017р.

Ухвалою господарського суду від 04.10.2017р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.10.2017р. об 11:20 год.

Ухвалою господарського суду від 17.10.2017р. було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, а розгляд справи відкладено на 31.10.2017р.

Ухвалою господарського суду від 31.10.2017р. розгляд справи було відкладено на 21.11.2017р. у звязку з неявкою відповідача.

В судовому засіданні 21.11.2017р. представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Через канцелярію суду надали супровідним листом рахунки на оплату за спірний період (вх.№37761 від 15.11.2017р.), які досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

Окрім того, представники позивача в судовому засіданні 21.11.2017р. та у письмовому поясненні (вх.№ 38505 від 21.11.2017р.) повідомили суд про те, що спірним періодом невиконання умов договору щодо оплати вартості послуг за договором є період з червня 2016р. по лютий 2017р. Таким чином, наявне у справі платіжне доручення № 1414 від 01.06.2017р. на суму 2232,01 грн. (арк. 58) не впливає на розмір позовних вимог у даній справі, оскільки дану суму було сплачено відповідачем за послуги зі зберігання зерна за травень 2017р. відповідно до виставленого позивачем рахунку №161 від 31.05.2017р. та не входить до періоду, заявленого в даній позовній заяві.

Відповідач про дату, час і місце проведення судових засідань 17.10.2017р., 31.10.2017р. та 21.11.2017р. був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 36, 114-115), проте в судові засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Враховуючи те, що судом вжито всіх передбачених законом заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані позивачем докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об`єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2016 р. між позивачем (зерновий склад) та відповідачем (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна №01/07-31 (надалі - договір) (арк. 9-16), відповідно до умов п. 1.1. якого відповідач передає позивачу на зберігання продукцію: зернові, насіння соняшника, кукурудзу (надалі - зерно), а позивач зобов'язаний прийняти його на зберігання, на умовах визначених цим договором та в установлений строк повернути зерно відповідачу або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних та кількісних показників, зазначених даним договором. Зберігання зерна згідно умов даного договору - це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

За умовами п. 3.1.2. договору позивач зобов'язався видати відповідачу один з оформлених складських документів (складську квитанцію, подвійне чи просте складське свідоцтво) на прийняте на зберігання зерно, яке є підтвердженням кількості та якості зерна, прийнятого на зберігання згідно договору, але самостійно без нього не може бути підставою для зберігання зерна. У разі часткового відвантаження товару відповідачем, позивач видає останньому один з оформлених складських документів (складську квитанцію, подвійне чи просте складське свідоцтво) на залишок товару, що залишився на відповідальному зберіганні у зернового складу. Вартість виданого складського документу на залишок товару сплачується відповідачем згідно тарифів, вказаних у додатках до даного договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.1. договору).

На виконання умов спірного договору позивач у період з червня 2016р. по лютий 2017р. надав відповідачеві послуги зі зберігання зерна на загальну суму 2253622,78 грн., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками актами здачі-приймання робіт (надання послуг): №64 від 31.07.2016р. на суму 122738,62 грн. з ПДВ., №229 від 31.08.2016р. на суму 514572,59 грн. з ПДВ, №328 від 30.09.2016р. на суму 375231,89 грн. з ПДВ, №350 від 31.10.2016р. на суму 770280,77 грн. з ПДВ, №11 від 16.01.2017р. на суму 93334,63 грн. з ПДВ, №13 від 16.01.2017р. на суму 256303,34 грн. з ПДВ, №14 від 16.01.2017р. на суму 45805,06 грн. з ПДВ, №42 від 01.02.2017р. на суму 53012,63 грн. з ПДВ та №68 від 01.03.2017р. на суму 22343,25 грн. з ПДВ. (арк. 17-25).

Згідно з п. 3.2.3. договору відповідач зобов'язаний своєчасно розрахуватися за надані послуги із зберігання, відвантаження та надання додаткових послуг, пов'язаних зі зберігання зерна.

Розрахунки за надання послуги проводяться в грошовій формі (в гривнях) з урахуванням податку на додану вартість (п. 4.1. договору).

Відповідно до п.4.2 договору розмір плати (тарифи) за надання послуг згідно умов даного договору зазначаються в додатках до договору,які є невід'ємними йоо частинами.

За умовами п. 4.3. договору відповідач зобов'язаний здійснювати оплату щомісяця до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за місяцем надання послуг. Для отримання виставленого рахунку відповідач до 10 (десятого) числа відповідного місяця зобов'язаний звернутися до позивача та отримати свій рахунок самостійно. Невиконання зобов'язання не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення оплати наданих послуг.

Пунктом 4.5 договору визначено що сума даного договору визначається щомісяця та вказується в актах виконаних робіт.

В матеріалах справи містяться рахунки на оплату послуг за спірний період: №63 від 31.07.2016р. на суму 122738,62 грн., №114 від 31.08.2016р. на суму 514572,59 грн., №188 від 30.09.2016р. на суму 375231,89 грн., №218 від 31.10.2016р. на суму 770280,77 грн., №32 від 16.01.2017р. на суму 256303,34 грн., №33 від 16.01.2017р. на суму 93334,63 грн., №34 від 16.01.2017 р. на суму 45 805,06 грн., №35 від 01.02.2017р. на суму 53012,63 грн., №82 від 01.03.2017 р. на суму 22 343,25 грн.

Як зазначає позивач, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором та здійснив лише часткову оплату за надані послуги в сумі 115677,92 грн.

Як свідчать матеріали справи, 19.05.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію (а.с.27) про сплату заборгованості, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист (а.с. 29).

Проте відповідач відповіді на претензію не надав, борг перед позивачем не погасив, що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 статтею 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 938 ЦК України визначено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно зі ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з приписами ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вже було встановлено судом, відповідно до п. 4.3. договору відповідач зобов'язаний здійснювати оплату щомісяця до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за місяцем надання послуг. Для отримання виставленого рахунку відповідач до 10 (десятого) числа відповідного місяця зобов'язаний звернутися до позивача та отримати свій рахунок самостійно. Невиконання зобов'язання не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення оплати наданих послуг.

Враховуючи те, що сторонами у п. 4.3. договору чітко погоджено, що неотримання відповідачем у позивача рахунків на оплату послуг не звільняє відповідача від їх сплати, суд дійшов висновку, що у відповідача настав строк виконання зобов'язання щодо оплати послуг за договором за спірний період.

Разом з тим, зі змісту наявних у справі платіжних доручень №1144 від 18.01.2017р. на суму 93 334,67 грн. та №1240 від 10.03.2017р. на суму 22 343,25 грн. вбачається, що відповідачем оплачено рахунки за №82 від 01.03.2017 р. на суму 22 343,25 грн. та №33 від 16.01.2017р. на суму 93334,63 грн. (арк. 56-57).

Отже, матеріали справи свідчать що відповідач, в порушення умов договору, здійснив оплату послуг лише частково у розмірі 115677,92 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1144 від 18.01.2017р. на суму 93 334,67 грн., №1240 від 10.03.2017р. на суму 22 343,25 грн. (арк. 56-57).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість за договором у розмірі 2137944,86 грн. (2253622,78 грн. - 115677,92 грн. = 2137944,86 грн.), яка відповідачем не спростована та не оплачена.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист від 06.10.2017р. № 2-06/10-2017 (а.с.106-107), яким відповідач звертався до позивача з проханням розстрочити сплату заборгованості, тобто вже після звернення позивача з даним позовом до суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, положення ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, у відповідності до яких зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини, доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства і те, що відповідач заборгованість за договором у розмірі 2135712,85 грн. не оплатив та не спростував, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд визнає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором у розмірі 2137944,86 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 30926,98 грн. та інфляційних втрат у розмірі 86688,99 грн., нарахованих позивачем за період з 21.03.2017р. по 12.09.2017р., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних у розмірі 30926,98 грн. та інфляційних втрат у розмірі 86688,99 грн. за період з 21.03.2017р. по 12.09.2017р., суд вважає позовні вимоги в цій частині також правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 509, 526, 610-612, 628, 629, 936, 957 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Зерно-15" (63506, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, буд. 8, ) на користь Державного підприємства "Хлібна база №85" (64703, Харківська область, м. Барвінкове, вул. Київська, буд. 2, ) основний борг у розмірі 2137944,86 грн., 3% річних у розмірі 30926,98 грн., інфляційні втрати у розмірі 86688,99 грн. та судовий збір у розмірі 33 833,42 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

922/3372/17