ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа № 926/1717/17

За позовом Керівника Чернівецької місцевої прокуратури

до 1. Чернівецької міської ради;

2. фізичної особи-підприємця Польового Павла Юрійовича

3. комунального підприємства «Парк Жовтневий»

про визнання недійсним договору про співпрацю

Головуючий суддя Гончарук О.В.

Судді Бутирський А.А.

Ніколаєв М.І.

Представники:

від позивача - Козлова Ю.Г.;

від відповідача №1 - не з'явився;

від відповідача №2 - Сидора І.Ю., договір від 27.06.2017;

від відповідача №3 - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Керівник Чернівецької місцевої прокуратури звернувся до Чернівецької міської ради, фізичної особи-підприємця Польового Павла Юрійовича та комунального підприємства «Парк Жовтневий» з позовом, в якому просить визнати недійсним договір №2080-юр від 16.04.2007 про спільну діяльність у будівництві та фінансуванні з подальшим введенням в експлуатацію льодового майданчика на території Парку «Жовтневий» в м. Чернівці на земельній ділянці площею 1,35 га, вартістю 5331825,00 грн., укладеного між Чернівецькою міською радою, комунальним підприємством «Парк «Жовтневий» та фізичною особою-підприємцем Польовим Павлом Юрійовичем.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 18.05.2017 порушено провадження у справі з призначенням її до розгляду на 06.06.2017.

Свій позов прокурор обґрунтовує тим, що укладений між відповідачами договір про спільну діяльність від 16.04.2007 за своїм змістом та правовою природою є договором оренди землі.

У своїй позовній заяві прокурор зазначає, що з аналізу положень договору від 16.04.2007 вбачається фактична передача Чернівецької міської ради фізичній особі-підприємцю Польовому П.Ю. у строкове платне користування земельної ділянки на території парку «Жовтневого» площею 1.35 га з метою будівництва на ній льодового майданчику.

Разом з тим, передача в оренду земельних ділянок повинна відбуватись з дотриманням вимог ст. ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України, що сторонами договору від 16.04.2007 не дотримано.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 18.05.2017 порушено провадження у справі з призначенням її до розгляду на 06.06.2017.

01 червня 2017 року від відповідача №1 надійшов лист в якому відповідач просить вирішити спір без його участі у відповідності до вимог законодавства.

06 червня 2017 року через канцелярію господарського суду Чернівецької області від відповідача №3 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1905), в якому відповідач позов визнає, оскільки вважає, що можливе будівництво льодового майданчика на території парку «Жовтневий» суперечить вимогам охоронного зобов'язання виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Чернівецькій області 16.10.2007 КП «Парк Жовтневий».

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 12.06.2017 відкладено розгляд справи на 22.06.2017.

Ухвалою суду від 22.06.2017 розгляд справи відкладено на 06.07.2017.

06 липня 2017 року від відповідача №2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить залишити позов без розгляду, оскільки прокурор за наявності органу, уповноваженого здійснювати функції держави в окремих правовідносинах - Чернівецької міської ради, самостійно подав позов.

Крім цього, відповідач №2 вважає, що позов є необґрунтованим, оскільки на його думку, умови договору від 16.04.2007 не містять ознак договору оренди землі про що стверджує прокурор.

У судовому засіданні 06.07.2017 оголошено перерву до 18.07.2017.

Ухвалою від 18.07.2017 відкладено розгляд справи на 02.08.2017.

Ухвалою від 02.08.2017 за клопотанням прокурора призначено колегіальний розгляд справи та відкладено розгляд справи на 19.09.2017.

За наслідками автоматизованого розподілу визначено колегію у складі суддів: Гончарука О.В. (головуючий), Проскурняка О.Г. та ОСОБА_8

07 вересня 2017 року через канцелярію господарського суду Чернівецької області позивачем подані додаткові доводи та міркування щодо відзиву на позовну заяву.

19 вересня 2017 року у зв'язку зі звільненням судді ОСОБА_8 та перебуванням судді О.Г. Проскурняка у відряджені за розпорядженням керівника апарату господарського суду Чернівецької області проведено повторний автоматизований розподіл справ за наслідками якого визначено новий склад колегії суддів: Гончарука О.В. (головуючий), Бутирського А.А. та Ніколаєва М.І.

Ухвалою господарського суду від 19.09.2017 у зв'язку з надходженням від прокурора додаткових обґрунтувань позову та за клопотанням представника відповідача №2, розгляд справи відкладено на 11.10.2017.

Ухвалою суду від 11.10.2017 за клопотанням представника відповідача №2, розгляд справи відкладено на 14.11.2017.

Ухвалою суду суду від 14.11.2017 за клопотанням прокурора (вх.3664) про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на іншу дату, розгляд справи відкладено на 28.11.2017.

У судове засідання 28.11.2017 представники відповідачів №№1,3 не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки від відповідачів надходили заяви про розгляд справи без їх участі.

На день вирішення спору присутній у судовому засіданні прокурор наполягає на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача №2 проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив наступне.

16 квітня 2007 року між учасниками, а саме: Чернівецькою міською радою, як розпорядником землі, комунальним підприємством парк «Жовтневий», як замовником, та приватним підприємцем Польовим Павлом Юрійовичем, як інвестором, укладено договір №2080-юр від 16.04.2007 (Договір), згідно з умовами якого учасники встановлюють порядок здійснення спільної участі у будівництві та фінансуванні з подальшим введенням в експлуатацію льодового майданчику на території парку «Жовтневий» у м. Чернівці.

У п.п. 1.1, 1.2 Договору сторони обумовили, що розпорядник землі надає право та дозвіл на будівництво льодового майданчику на території Парку «Жовтневий» в м. Чернівці. Замовник доручає, а інвестор приймає на себе зобов'язання за свої кошти виконати проектні, будівельні та інші роботи підрядним способом на території Парку «Жовтневий» в м. Чернівці.

Відповідно до п.п.1.4, 1.5. Договору для забезпечення виконання учасниками договірних відносин замовник погоджує розміщення об'єктів благоустрою згідно ескізного проекту Генерального плану розвитку парку, а Інвестор в подальшому веде проектування та будівництво вказаного об'єкту.

Місцезнаходження об'єктів благоустрою відображено на план-схемі, яка є невід'ємною частиною вказаного Договору. Розмір земельної ділянки (на якій планується будівництво) становить 1,35 га згідно ескізного проекту Генерального плану розвитку Парку «Жовтневий».

Виконання інвестором будівельних робіт здійснюється відповідно до розробленої ним та погодженої замовником, іншими органами в установленому порядку.

Згідно з п. 1.9 Договору розпорядник землі гарантує інвестору права довгострокового користування збудованим інвестором та зданим в експлуатацію об'єктом благоустрою терміном на 49 років.

У відповідності до п. 2.3.1 Договору після вводу об'єкту благоустрою в експлуатацію та оформлення права власності за територіальною громадою м. Чернівців, отримати його в довгострокову оренду терміном на 10 років з не нарахуванням орендної плати та плати за право довгострокової оренди, та на наступні 39 років з подальшим нарахуванням орендної плати, встановленої за згодою Учасників.

Будь-яких додатків до Договору з яких вбачається місцезнаходження об'єктів благоустрою, їх план-схему чи прив'язку до земельної ділянки, до матеріалів справи не додано, а відповідач №3 у своєму листі від 31.03.2017 повідомляє, що відповідачем №2 жодних дій на виконання Договору, не вчинено.

Згідно з наданими прокурором відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка, що знаходиться за адресами: вулиця Комарова - проїзд Парковий - вулиця Південно-Кільцева площею 41,8829 га відноситься до земель комунальної власності з цільовим призначенням для збереження та використання регіональних ландшафтних парків.

Жодних доказів щодо того, яка конкретно частина земельної ділянки з вищезазначених 41, 8829 га передана чи мала бути передана відповідачу матеріали справи не містять.

Судом також встановлено, що Договір не містить жодних умов щодо розміру та порядку здійснення будь-яких платежів відповідачем №2 на користь відповідачів №№1,3.

Загальні засади цивільного законодавства встановлено статтею 3 Цивільного кодексу України (ЦК). До цього переліку, зокрема, належить свобода договору.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК).

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК і статті 193 Господарського кодексу України (ГК) договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 16 ЦК визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 ЦК.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 ГК, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Зі змісту приписів цивільного законодавства убачається, що оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти усі сторони правочину, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили.

Відповідно до частини 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Згідно з частиною 2 статті 235 Цивільного кодексу України, якщо буде установлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін.

Частиною 1 статті 215 ЦК унормовано, що недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами, вимог, які встановлені частиною 1 статті 203 вказаного Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. За частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У справі, яка розглядається, прокурор звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору №2080-юр від 16.04.2007, обґрунтовуючи таку вимогу тим, що за оспорюваний договір фактично є договором оренди землі, а власне оспорюваний договір є удаваним.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.04.2017, фізична особа-підприємець Польовий П.Ю. визначив види своєї підприємницької діяльності до яких, серед іншого, й відносяться функціонування спортивних споруд та інша діяльність у сфері спорту.

Як встановлено судом, метою укладання і підписання Договору є наміри сторін щодо здійснення спільної участі у будівництві та фінансування з подальшим введенням в експлуатацію спортивної споруди - льодового майданчику на території Парку «Жовтневий» в м. Чернівці.

Відповідно до статей 1130, 1131 ЦК за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до загальних положень про підряд, закріплених у главі 61 ЦК, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 ЦК). Роботи за договором підряду можуть виконуватися як з матеріалу підрядника та його засобами, так і з матеріалу замовника (статті 839, 840 ЦК).

За змістом положень статей 843, 846 ЦК у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, яка включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Також у договорі підряду встановлюються строки виконання роботи або її окремих етапів.

Передача в оренду землі, яка є комунальною власністю, а також набуття права оренди такої земельної ділянки, відносини між орендодавцями та орендарями, порядок укладення відповідного договору та його істотні умови регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України. Особливість таких відносин полягає в тому, що за договором оренди передбачено перехід об'єкта оренди на певний строк у користування орендаря, в якого виникає зустрічне зобов'язання сплачувати орендну плату за користування землею (зазначену правову позицію зазначено Верховним Судом України у постанові №3-385гс17 від 14.06.2017).

Аналіз наведених норм матеріального права та умов Договору, укладеного між сторонами у справі, яка розглядається, дає підстави для висновку, що відносини, які виникли між сторонами не мають ознак, притаманних відносинам у сфері оренди землі, оскільки оспорюванний договір не містить умов щодо передачі відповідачеві земельної ділянки за плату, не наділяє його правом користувача, а також не передбачає обов'язків останнього з її використання.

Фактично Договір містить ознаки договору підряду та договору про спільну діяльність, що цивільним законодавством не забороняється.

Таким чином, прокурор безпідставно зазначає у своїй позовній заяві про недійсність Договору, оскільки як встановлено судом зазначений договір не є договором оренди землі.

З цих же підстав є безпідставним посилання прокурора на нецільове використання земельної ділянки та порушення природоохоронного законодавства.

Крім цього, слід зазначити, що прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави.

Питання участі прокурора в господарському процесі врегульовано статтями 2, 29 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з абз. 4 ч.ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. У позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

За змістом ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор набуває статусу позивача за умови відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах або відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду.

Прокурор вправі пред'явити позов в інтересах держави самостійно або в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» (з наступними змінами та доповненнями) надано судам роз'яснення у вирішенні питання про порушення справи за позовною заявою прокурора.

Згідно з абз. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

В абз. 2 п. 3 вищевказаної Постанови Пленуму наголошено, що інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду.

З огляду на положення ч. 2 ст. 2, ч. 2 ст. 29, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, абз. 2 п. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор, самостійно здійснюючи представництво інтересів держави в суді, повинен обґрунтувати порушення або можливість порушення інтересів держави, у випадку коли такий захист не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

В свою чергу, здійснюючи судовий розгляд, суд повинен перевіряти, в тому числі, обґрунтованість наведених прокурором підстав здійснення представництва інтересів держави в суді, а за наявності відповідних сумнівів запропоновувати учасникам довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень за загальними правилами статей 4-3, 32-34 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що в Україні запроваджено державну цільову соціальну програму розвитку фізичної культури і спорту на період до 2020 року. Метою цієї програми є визначення провідної ролі в житті Держави фізичної культури і спорту як важливого фактору здорового способу життя, профілактики захворювань, формування гуманістичних цінностей, створення умов для всебічного гармонійного розвитку людини, сприяння досягненню фізичної та духовної досконалості людини, виявлення резервних можливостей організму, формування патріотичних почуттів у громадян та позитивного іміджу держави у світовому співтоваристві.

За цією програмою, найоптимальнішим варіантом розвиток фізичної культури і спорту визначено поєднання зусиль органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, інститутів громадянського суспільства для проведення реформи у сфері фізичної культури і спорту з метою приведення її у відповідність з європейськими вимогами і стандартами шляхом визначення як основи європейської моделі реформування відносин між органами державної влади та громадськими організаціями фізкультурно-спортивної спрямованості, підвищення рівня публічності та прозорості діяльності Мінмолодьспорту, автономності спортивних федерацій, визначення принципів пріоритетності видів спорту, вдосконалення національного антидопінгового законодавства, що сприятиме створенню умов для заняття фізичною культурою і спортом.

Відтак, суд вважає, що Чернівецька міська рада та комунальне підприємство парк «Жовтневий» не тільки не позбавлені права укладати договори про спільну діяльність щодо будівництва льодових майданчиків (інших спортивних споруд), але й зобов'язані у законні способи сприяти створенню умов для розвитку фізичної культури і спорту в Чернівцях.

За таких обставин, суд констатує факт недоведеності прокурором наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, а також необґрунтованість порушення інтересів держави та прав територіальної громади міста Чернівці внаслідок укладення спірного Договору.

Інші доводи наведені прокурором в позовній заяві колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наслідками розгляду справи, суд дійшов висновку про безпідставність даного позову, у задоволенні якого слід відмовити.

Судові витрати за розгляд даної справи покладаються на Чернівецьку місцеву прокуратуру.

Враховуючи викладене, керуючись, статтями 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення підписано 30.11.2017.

Головуючий суддя Гончарук О.В.

Судді Бутирський А.А.

Ніколаєв М.І.