ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 910/23780/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівМалетича М.М., Плюшка І.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиФізичної особи-підприємця Коваля Володимира Миколайовича, м. Київ
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року
у справі господарського суду міста Києва
за позовомФізичної особи-підприємця Коваля Володимира Миколайовича, м. Київ
до1. Комунального підприємства "Київський метрополітен", м. Київ; 2. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ
прозобов'язання укласти договір

за участю представників

позивача: Кеба О.В.,

відповідача-1: Гайдай Т.В.,

відповідача-2: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Коваль Володимир Миколайович (далі за текстом - ФОП Коваль В.М.) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) до комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі за текстом - КП "Київський метрополітен") та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов'язання відповідачів укласти з позивачем договір оренди нерухомого майна територіальної громади міста Києва, а саме: нежитлове приміщення (частину вестибюлю) загальною площею 8,3 кв.м., що знаходиться на станції метро "Дружби народів" в м. Києві строком на 2 роки 364 дні в редакції типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, затвердженого рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ФОП Коваль В.М. звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні представник позивача просив касаційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року - скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а представник відповідача-1 проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

Відповідача-2 згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак він не скористався передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.06.2010 року КП "Київський метрополітен" (орендодавець) та ФОП Ковалем В.М. (орендар) укладено Договір оренди № 43-Упр(Ор)-10 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради № 917/2986 від 24.12.2009 року передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, що знаходиться за адресою: станція метро "Дружби народів".

Відповідно до п. 2.4 Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київський метрополітен".

В п. п. 5.4 та 9.3 Договору сторони передбачили переважне право орендаря після закінчення строку дії цього Договору, за інших рівних умов, на продовження дії Договору за умов належного виконання своїх обов'язків за цим Договором. Дозвіл на продовження строку оренди своїм рішенням надає Київська міська рада.

Згідно з п. 9.1 Договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради № 917/2986 від 24.12.2009 року діє з 01.06.2010 року до 31.05.2012 року.

На виконання умов Договору оренди 01.06.2010 року об'єкт оренди передано підприємцю за актом приймання-передачі.

В подальшому Договір було продовжено до 31.05.2016 року.

Позивач листами № 87 від 04.09.2015 року, № 23 від 29.03.2016 року, № 35 від 05.04.2016 року звертався до КП "Київський метрополітен" щодо продовження строку дії Договору, однак, листом № 524-713 від 13.06.2016 року орендодавець повідомив позивача про закінчення терміну дії Договору 31.05.2016 року, відсутність наміру щодо його продовження і вимагав протягом 30-ти календарних днів передати об'єкт оренди по акту прийому-передачі майна.

Рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/16218/16 залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 року за позовом КП "Київський метрополітен" до ФОП Коваля В.М. зобов'язано орендаря звільнити орендоване ним майно, що знаходиться за адресою: станція метро "Дружби народів", загальною площею 8,3 кв.м.; у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що знаходяться в частині вестибюлю метрополітену.

При вирішенні спору у справі № 910/16218/16 судами встановлено, що Договір оренди № 43-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010 року припинив свою дію 31.05.2016 року у зв'язку з запереченнями орендодавця проти поновлення Договору оренди з орендарем на новий строк.

Звернувшись з позовом до суду у даній справі про зобов'язання відповідачів укласти з ним новий договір оренди позивач посилався на наявність рішення постійної комісії Київради з питань власності від 24.12.2013 року, яке оформлене протоколом № 166, і яким пропозиція депутата Київради Тесленка П. про погодження питання щодо продовження позивачу строку дії договорів оренди на 2 роки 364 дні підтримана.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Організаційні відносини, пов'язані з укладенням договору оренди комунального майна у місті Києві, регулюються прийнятим 21.04.2015 року Київською міською радою рішенням № 415/1280, яким, зокрема, затверджено Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва (далі - Положення), Порядок проведення конкурсу на право оренди майна територіальної громади міста Києва, Методику розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, та Типовий договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Затвердження Київрадою Типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду не означає, що особа, яка бажає укласти договір оренди, може звернутися безпосередньо до суду із вимогами про зобов'язання орендодавця укласти договір оренди комунального майна.

Відповідно до п. 2.1 Положення Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є орендодавцем щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств територіальної громади міста Києва, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), а також нерухомого майна, що передається в оренду районним в місті Києві державним адміністраціям.

Згідно з п. 4.5 Положення фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди (потенційні орендарі), надають заяву про оренду за формою та документи згідно з переліком (додаток 2 до Положення) орендодавцю.

В п. п. 7.1, 7.2 Положення визначено, що передача майна здійснюється на конкурсних засадах, крім випадків, передбачених п. 8 цього Положення.

Конкурс проводиться відповідно до Порядку проведення конкурсу на право оренди майна територіальної громади міста Києва.

Рішення постійно діючої комісії Київради з питань власності від 24.12.2013 року, яке оформлене протоколом № 166, на яке посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, є дозволом на продовження дії договорів оренди для торгівлі непродовольчими товарами та фотопослугам терміном на 2 роки та 364 дні.

На момент звернення з даним позовом орендних відносин щодо оплатного, строкового користування комунальним майном позивач не мав, а тому такі відносини не можуть бути продовженими.

Зважаючи на те, що вчинення договору здійснюється рівноправними суб'єктами цивільних відносин, які діють вільно і у своїх інтересах, а захист цивільних прав та інтересів здійснюється судом при дотриманні ним загальних засад цивільного правопорядку, включаючи право особи на свободу договору та неприпустимість втручання у сферу приватного інтересу, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про те, що вимога позивача про примусове зобов'язання відповідачів укласти з ним договір оренди комунального майна не може вважатись законною та обгрунтованою, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що інші доводи ФОП Коваля В.М., викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм, не спростовують законних висновків господарських судів попередніх інстанцій та вже були предметом розгляду в апеляційному господарському суді і обгрунтовано ним відхилені.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року у справі № 910/23780/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.М. Малетич

І.А. Плюшко