РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"27" листопада 2017 р. Справа № 902/73/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємства "АВІС" на рішення господарського суду Вінницької області від 10.07.2017 року у справі № 902/73/17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Матвійчук В.В., судді Білоус В.В., Банасько О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство "АВІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЕНЕРГІЯ"

про стягнення 2564359,42 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю,

В судовому засіданні від 27.11.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ - Підприємство "АВІС" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з ТзОВ "Компанія "ЕНЕРГІЯ" коштів в сумі 2564359,42 грн., з яких: 2345804,96 грн. - штрафу за не поставку соняшника, 218554,46 грн. - штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 10.07.2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги останнього в повному обсязі.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, просила задоволити вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечила вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рівненський апеляційний господарський суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому, апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.02.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-42, в силу умов якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача посівний матеріал високоолеїнового соняшника та здійснити розрахунок за поставлений відповідачем соняшник, вирощений із посівного матеріалу. Згідно п. 1.1.2 договору відповідач зобов'язується прийняти посівний матеріал й використати його за призначенням, встановленим договором, здійснити за нього розрахунок та поставити позивачу соняшник, вирощений із посівного матеріалу. Пунктом 1.1.3. договору сторони передбачили, що позивач зобов'язується прийняти соняшник, вирощений відповідачем із посівного матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання соняшника від відповідача із одночасним підписанням накладних та/або інших документів, передбачених договором. Найменування, кількість предмету договору, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру, ціна одиниці виміру та загальна його сума визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, актах приймання-передачі та/або інших товарно-супровідних документах, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 2.1.1. договору, позивач зобов'язується передати у власність відповідачу посівний матеріал у кількості 273 посівних одиниць з метою його посіву на земельній ділянці розміром 545 га. Ціна одиниці посівного матеріалу та загальна вартість всієї його партії зазначається у специфікації. Згідно п. 2.1.3. договору, позивач зобов'язується придбати у відповідача весь врожай соняшника, вирощеного відповідачем із посівного матеріалу та зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 545 га. Згідно п. 2.1.6. договору, позивач зобовязується оплатити вартість соняшника, вирощеного відповідачем із посівного матеріалу, яка рівняється ринковій ціні звичайного товарного соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження відповідача по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією позивача у строки, передбачені п.п. 1.1.3 п. 1.1. договору.

В силу умов договору, відповідач зобов'язується: своєчасно та в повному обсязі прийняти від позивача посівний матеріал; своєчасно й належним чином засіяти земельну ділянку розміром 545 га посівним матеріалом; своєчасно, у повному обсязі та з найменшими втратами виростити, зібрати врожай соняшника та зберігати його у належних умовах до дня передачі виключно позивачу із усіма, передбаченими законодавством, супровідними документами; оплатити позивачу вартість посівного матеріалу не пізніше 01.10.2015 року; продати/поставити соняшник, вирощений із посівного матеріалу, виключно позивачу на умовах, передбачених пунктом 2.1.6. договору у такому порядку: 50 % від загального обсягу врожаю соняшника до 01.01.2016 року; 50% від загального врожаю соняшника до 01.05.2016 року; поставити вирощений із посівного матеріалу соняшник та зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 545 га у загальній кількості із розрахунку двадцять пять центнерів з одного гектару власними транспортними засобами та за власний рахунок виключно на адресу виробничих потужностей позивача, а саме: Вінницька область, смт. Крижопіль, вул. Куйбишева, 88. Позивач збільшує вартість реально поставленої партії соняшника та суму, що відповідає сумі транспортних витрат відповідача за 120 км. шляху. Відповідно до п. 5.8. договору датою оплати предмету договору вважається дата списання грошових коштів, сплачених однією стороною договору другій стороні.

Згідно п. 7.5. договору у разі, якщо відповідач порушив умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 договору, останній зобов'язаний протягом семи банківських днів від дня отримання від позивача відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі 20 % від ринкової вартості не переданого позивачем соняшника у встановлений термін та кількості, але не менше суми із розрахунку: із площі 545 га при врожайності 2,0 т з одного га та вартості 8000 грн. за одну тону, а в силу п. 7.6. договору у разі, якщо відповідач порушив умови підпунктів 2.2.5. і 2.2.6. пункту 2.2. договору, останній зобовязаний протягом семи банківських днів від дня отримання від позивача відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останнього штраф у розмірі 20 % вартості посівного матеріалу за його безпідставне використання.

Згідно до Специфікації № 1 від 24.02.2015 року позивач передає, а відповідач приймає посівний матеріал в кількості 273 одиниць, загальною вартістю 1179157,50 грн.

Як встановлено судами, позивачем за видатковими накладними № AV000018590 від 26.03.2015 року та № AV000018938 від 01.04.2015 року поставлено, а відповідачем відповідно до довіреності № 13 від 26.03.2015 року прийнято посівний матеріал у кількості 273 посівних одиниць загальною вартістю 1179157,50 грн. Відповідачем поставлено позивачу 100,176 тон соняшника на загальну суму 901584 грн. відповідно до видаткової накладної № 4 від 06.10.2015 року.

Позивачем, в рахунок проведення розрахунків за поставлений соняшник, перераховано на рахунок відповідача 500000 грн., а саме: платіжним дорученням № 11117 від 08.10.2015 року - 100000 грн.; платіжним дорученням № 11160 від 13.10.2015 року 100000 грн.; платіжним дорученням № 11330 від 15.10.2015 року - 300000 грн. Відповідачем проведено часткові розрахунки за посівний матеріал у сумі 777573,35 грн., а саме: - платіжним дорученням № 57 від 28.11.2016 року - перераховано 400000 грн., платіжним дорученням № 502 від 09.12.2016 року 377573,50 грн.

Судами встановлено, що за умовами пункту 1.1.3 договору партія соняшника, відвантаженого відповідачем 06.10.2015 року, мала бути оплачена позивачем до 20.10.2015 року включно, а вартість посівного матеріалу відповідачем - не пізніше 01.10.2015 року і поставка соняшника передбачалась до 01.01.2016 року (50%) та до 01.05.2016 року (50%).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 01.11.2016 року сторонами договору укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме: сторони, маючи одне до одного зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, керуючись статтею 601 ЦК України і статтями 202, 203 ГК України, дійшли згоди про проведення зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-42 від 24.02.2015 року.

Згідно підпункту 1.1.1 п. 1.1 договору, позивач передав у власність відповідача посівний матеріал високоврожайного соняшника на суму 1179157,50 грн., отже позивач є кредитором, а відповідач боржником з виконання грошового зобовязання на суму 1179157, 50 грн. Згідно підпункту 1.1.2 договору відповідач зобовязується прийняти посівний матеріал й використати його за призначенням, встановленим договором, здійснити за нього розрахунок та поставити позивачу соняшник, вирощений із посівного матеріалу. Відповідач поставив позивачу соняшник на суму 901584 грн., а позивач оплатив відповідачу вартість соняшника у сумі 500000 грн. Відтак, позивач є боржником, а відповідач кредитором з виконання грошового зобовязання на суму 401584 грн.

Отже, сторони шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог зменшують взаємні заборгованості на суму 401584 грн.

Згідно п. 1.3. угоди з моменту набрання останньою чинності, сторони не є зобовязаними одна одній за договором суму коштів у розмірі 401584 грн. В силу п. 2. угоди її підписання сторонами свідчить про відсутність будь-яких претензій сторін одна одній стосовно зазначених в ній сум зустрічних однорідних вимог

Вказана угода є невідємною частиною договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-42 від 24.02.2015 року і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та її скріплення печатками сторін.

Разом з тим, судами встановлено, що 14.12.2016 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу від 14.12.2016 року за № 1315 про сплату штрафних санкцій за не поставку соняшника в розмірі 2345804,96 грн. та за безпідставне використання посівного матеріалу у розмірі 218554,46 грн., яка останнім залишена без задоволення.

Враховуючи зазначене, ТзОВ Підприємство "АВІС" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ТзОВ "Компанія "ЕНЕРГІЯ" вказаних сум.

Рішенням від 10.07.2017 року суд першої інстанції в задоволенні вищевказаних вимог відмовив. Колегія суддів суду апеляційної інстанції повністю погоджується з такими висновками господарського суду Вінницької області зважаючи на наступне.

Як зазначено вище, сторонами укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

В силу ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 692 ЦК України якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Враховуючи той факт, що позивачем своєчасно не проведено розрахунки з відповідачем за поставлений відповідно до видаткової накладної № 4 від 06.10.2015 року, відповідачем правомірно зупинено подальше виконання взятих на себе зобов'язань по поставці решти соняшника.

З моменту підписання сторонами угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, тобто з 01.11.2016 року втратили свою силу умови договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-42 від 24.02.2015 року, які передбачали обов'язок поставки відповідачем соняшника до 01.01.2016 року (50%) та до 01.05.2016 року (50%), а інших строків поставки соняшника вказаною угодою не встановлено.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.11.2016 року вже збігли строки поставки соняшника, обумовлені договором.

Крім того, судами встановлено, що позивачем не дотримано положень п.п. 7.5. та 7.6. договору, якими встановлено порядок, за умови якого у відповідача виникає обов'язок сплатити штраф, а саме протягом семи банківських днів від дня отримання від позивача відповідної письмової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про сплату штрафу № 1315 від 14.12.2016 року направлена позивачем 14.12.2016 року і отримана відповідачем 23.12.2016 року, що підтверджується роздруківкою з сайту УДПЗ "Укрпошта" з штрихкодовим ідентифікатором № 228 та описом вкладення до цінного листа наявними в матеріалах справи.

Вважаючи на вказане, у відповідача був термін на добровільну сплату штрафу до 03.01.2017 року включно, тоді як позивач 28.12.2016 року, тобто через 5 календарних днів після отримання вимоги відповідачем, направив на його адресу позовну заяву. Вказане підтверджується роздруківкою з сайту УДПЗ "Укрпошта" з штрихкодовим ідентифікатором № 508 та описом вкладення до цінного листа, а разом з тим, позовна заява позивача датована 28.12.2016 року. Тобто, на час подання позову у позивача ще не виникло право вимоги до відповідача.

Однак, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, разом з тим, вказані обставини не впливають на суть спору та не змінюють суті рішення.

Згідно п. 7.5. укладеного між сторонами договору у разі, якщо відповідач порушив умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 договору, останній зобов'язаний протягом семи банківських днів від дня отримання від позивача відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останнього штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого позивачу соняшника у встановлений термін та кількості, але не менше суми із розрахунку: із площі 545 га при врожайності 2,0 т з одного га та вартості 8000,00 грн. за одну тону. Тобто, розрахунок штрафу за недопоставку соняшника товару із розрахунку 25 ц (2,5т) за 1 гектар можливий при врожайності, визначеної умовами договору.

Однак, зокрема Державне статистичне спостереження (підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 01.12.2015 року) ТзОВ "Компанія Енергія" має наступні показники: площа земель (соняшник) - 526,00 га; одержано врожаю у початково оприбуткованій вазі - 9447,40 (тобто 18,3 центнера); одержано врожаю у вазі після доробки - 8875,60 (тобто 16,87 центнерів).

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємства "АВІС" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 10.07.2017 року у справі № 902/73/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.