ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Справа № 910/1688/17
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Поляк О.І. (доповідач), Ходаківської І.П., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 12.07.2017
у справі№ 910/1688/17 Господарського міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА"
до Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруПриватне акціонерне товариство "Північний Гірничо-Збагачувальний комбінат"
простягнення 25086,37 грн
за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

від 3-ї особи: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - відповідач) про стягнення збитків в розмірі 25 086,37 грн, які виникли у зв'язку з недостачею вантажу, прийнятого відповідачем до перевезення згідно договору № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги від 25.12.2015 та оформленої у відповідності до його умов залізничної накладної № 46881066 від 12.08.2016 та досильної накладної № 46911905 від 13.08.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2017 (суддя Чебикіна С.О.) у справі № 910/1688/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 (головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Тищенко О.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятими у справі рішенням та постановою, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій ст.ст. 24, 31, 32, 110, 113 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, ст. 314 Господарського кодексу України, ст. 917 Цивільного кодексу України, ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 і прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своєї правової позиції заявник касаційної скарги вказує на те, що технічна несправність вагонів виникла під час перевезення, а отже відповідальність за втрату вантажу несе відповідач.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 17.11.2017 № 08.03-04/6163 у зв'язку із призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного Суду, згідно указу Президента України №357/2017 від 10.11.2017, справу № 910/1688/17 передано на повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/1688/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: Поляк О.I. - головуючий, Ходаківська І.П., Яценко О.В.

Представники сторін та третьої особи не скористались правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (вантажовласник) було укладено договір № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (далі - договір), предметом договору відповідно до п. 1.1. є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

На виконання умов вищезазначеного договору було оформлено залізничну накладну № 46881066 від 12.08.2016 та досильну накладну № 46911905 від 13.08.2016, за груповою відправкою на адресу позивача (одержувач вантажу) у вагонах № 56409816 та № 56040405, вантаж - обкотиші залізорудні, вантажовідправником (графа " 1" накладної) зазначено Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг.

Згідно комерційного акту № БН 726626/655 від 17.08.2016, позивачем було отримано вантаж у вагоні № 56409816 з недостачею вантажу в кількості 9950 кг. Відповідно до інформації, викладеної у комерційному акті, вагон прибув у технічному відношенні не справний. Завантаження в вагоні нижче рівня бортів на 400 - 500мм. Поверхня вантажу не маркована. З 4-го по 7-й люк по ходу поїзда є поглиблення розміром 6000мм X 1500мм X до дна вагона. Переваження вантажу провадилось на 150 тонних електронних вагах з повним зупиненням вагону.

Згідно комерційного акту № БН 726627/656 від 17.08.2016, позивачем було отримано вантаж у вагоні № 56040405 з недостачею вантажу в кількості 4950 кг. Відповідно до інформації, викладеної у комерційному акті, вагон прибув у технічному відношенні не справний. Завантаження в вагоні нижче рівня бортів на 400 - 500мм. Поверхня вантажу не маркована. З 2-го по 3-й люк по ходу поїзда є поглиблення розміром 4000мм X 1500мм X до дна вагона. Переваження вантажу провадилось на 150 тонних електронних вагах з повним зупиненням вагону.

У зв'язку із вказаними обставинами Приватне акціонерне товариство "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" звернулося до суду з позовом про стягнення збитків в розмірі 25 086,37 грн, які виникли у зв'язку з недостачею вантажу, прийнятого відповідачем до перевезення згідно договору № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги від 25.12.2015 та оформленої у відповідності до його умов залізничної накладної № 46881066 від 12.08.2016 та досильної накладної № 46911905 від 13.08.2016.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову, попередні судові інстанції виходили з того, що оскільки вантаж було завантажено позивачем у технічно несправні вагони, відповідальність за втрату вантажу несе саме він.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками господарських судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі - Статут) останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено відповідальність залізниці за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Пунктом 5 Правил перевезень вантажу у вагонах відкритого типу, затверджених Міністерством транспорту України № 542 від 20.08.2001 (далі - Правила) встановлено, що перед навантаженням вантажу відправник зобов'язаний пересвідчиться, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

Оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку (пункт 3.9 роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.09.2008 №04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судами встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи акту загальної форми №1-269 від 17.08.2016, акту № 342 від 17.08.2016 та 343 від 24.08.2016 про технічний стан вагонів, вагони мали несправності, а саме: у вагоні №56040405 - з лівої сторони по руху потягу, 3-й люк, був наявний зазор між армуючими листами та кришкою люка у розмірі 50 мм. та відповідно у вагоні № 56409816 з лівої сторони по руху потягу, 5-й люк, був наявний зазор між армуючими листами та кришкою люка у розмірі 50 мм., що свідчить про те, що вантажовідправник міг виявити до завантаження дану технічну несправність та ним не було вжито заходів щодо забезпечення збереження вантажу.

Отже, оскільки згідно наведених вище приписів, саме відправник, який завантажує продукцію у вагони, має перевірити технічний стан останніх, і в разі встановлення їх несправності, відмовитися від використання таких вагонів, здійснення позивачем спірного завантаження у технічно несправні вагони свідчить про безпідставність покладення вини за недостачу вантажу на відповідача, та відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника про те, що технічна несправність вагонів виникла під час перевезення, а не до навантаження у вагони, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в попередніх судових інстанціях позивачем на підтвердження таких обставин не було надано жодних доказів, як і не доведено, що зазори між армуючими листами та кришкою люка у вагонах де виявлено недостачу, виникли в результаті дій відповідача.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста від 15.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі №910/1688/17 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" - без задоволення.

В силу приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 910/1688/17 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 910/1688/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді І.П. Ходаківська

О.В. Яценко