ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Справа № 904/893/17

Вищий господарський суд України в складі колегії:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Алєєвої І.В., Данилової М.В.
перевіривши касаційну скаргу Марганецької міської ради Дніпропетровської області
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2017
у справі№ 904/893/17 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Оберег Плюс"
доМарганецької міської ради Дніпропетровської області
про стягнення заборгованості
за участю представників:
- позивачаШевченко Ю.В.
- відповідачаНоздрін М.М., Биструшкіна А.Р.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оберег Плюс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Марганецької міської ради Дніпропетровської області; за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2015 по справі №904/3323/15 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 47-3 про закупівлю робіт за державні кошти в розмірі 509 303,85 грн., 395 422,72 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 27 418,69 грн. (враховуючи заяву про збільшення позовних вимог а.с. 48).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2017 (суддя Мартинюк С.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 (головуючий суддя Чимбар Л.О., судді: Березкіна О.В., Іванов О.Г.) зазначене судове рішення скасовано. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберег Плюс" про стягнення основного боргу в сумі 509 303,85 грн., 395 422,72 грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 27 418,69 грн. задоволені.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Марганецька міська рада Дніпропетровської області звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить її скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

15.11.2017 від Марганецької міської ради Дніпропетровської області на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення, що були залучені до справи та враховані судом.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Оберег Плюс" заперечує проти доводів скаржника і просить суд залишити оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до рішення Марганецької міської ради № 454-27/VІ від 03.11.2011 було створено Управління житлово-комунального господарства з 01.01.2012, затверджено положення про управління.

Пунктом 4.4 Положення про управління житлово-комунального господарства Марганецької міської ради, затвердженого рішенням Марганецької міської ради від 03.11.2011 №454-27/VI, встановлено, що Управління створене без мети отримання прибутку та утримується за рахунок коштів, передбачених в бюджеті міста на утримання виконавчих органів міської ради. Також згідно з цим Положенням Управління уповноважено укладати договори з підприємствами, організаціями та установами інших форм власності, які є переможцями міських тендерів (конкурсів), на виконання робіт в сфері житлово-комунального господарства міста, здійснення розрахунків за фактично виконані роботи підрядними підприємствами в сфері житлово-комунального господарства міста тощо.

Відповідно до п.1.2 Положення про Управління житлово-комунального господарства Марганецької міської ради передбачено, що Управління є підзвітним і підконтрольним міській раді, міському голові, секретарю міської ради, керуючому справами виконкому, заступникам міського голови. Управління є виконавчим органом міської ради.

Судами встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2015 у справі №904/3323/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.11.2015, позовні вимоги ТОВ "Оберег Плюс" до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради задоволено частково, присуджено до стягнення з останнього суму основного боргу в розмірі 509 303,85 грн., 395 422,72 грн. інфляційних та 3% річних в розмірі 27418,69 грн.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено наступне.

05.08.2013 між Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради (далі - Замовник, Відповідач) та ТОВ "Оберег Плюс" (далі - Учасник, Позивач) був укладений договір № 47-3 про закупівлю робіт за державні кошти (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, учасник зобов'язується у 2013 році виконати роботи згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією, здати в експлуатацією об'єкт у встановлений термін, зазначений в п. 10.1., а замовник - прийняти і здійснити оплату за виконані роботи.

Найменування робіт: реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку №26-Б по вул. Бульварній в м. Марганець. Коригування. (пункт 1.2. договору).

Судами встановлено, що на підставі договору позивач виконав будівельні роботи, що підтверджується актом форми КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2013 року № 1/47-3 на суму 1 002 274,22 грн.

За результатами проведеної з 24.11.2014 по 19.12.2014 ревізії, Нікопольська ОДФІ склала Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління ЖКГ ММР за (період з 01.01.2013 по 01.03.2014 року № 860-22/21 від 19.12.2014).

В даному акті Нікопольська ОДФІ дійшла висновку про неможливість підтвердити кредиторську заборгованість, яка рахувалась в бухгалтерському обліку Управління ЖКГ по розрахунках з ТОВ "ОБЕРЕГ ПЛЮС" станом на 01.03.2014 в сумі 2 663 162,38 грн.

19.12.2014, за результатами ревізії Нікопольської ОДФІ, ТОВ "ОБЕРЕГ ПЛЮС" надано акт № 1/47-3 приймання виконаних будівельних робіт, яким зменшив суму виконаних робіт на 492 970,37 грн. та надано акт від 19.12.2014 № 2/47-3 приймання нових виконаних будівельних робіт на суму 492 970,37 грн.

28.04.2015 Управління ЖКГ здійснило оплату позивачу виконаних робіт по договору в сумі 492 970,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4.

Проте, судами встановлено здійснення відповідачем оплати частково, сума основного боргу складає 509 303,85грн.

В силу частини третьої ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлений факт виконання позивачем робіт з реконструкції незавершеного будівництва житлового будинку №26-б по вул. Бульварній в м. Марганець Дніпропетровської області за замовленням виконавчого органу Відповідача, оплата яких за договором № 47-3 від 05.08.2013 передбачалася за бюджетні кошти.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до рішення Марганецької міської ради №77-3/VII від 24.12.2015 прийнято рішення про припинення функціонування Управління шляхом його ліквідації та створення ліквідаційної комісії.

Листом Управління Державної казначейської служби України у м. Марганці Дніпропетровської області від 11.04.2016 № 03-39/703 повідомило позивач про ліквідацію Управління (а.с. 25). У зв'язку із неможливістю безспірного стягнення коштів Управління повідомило, що наказ суду про примусове виконання по справі №904/3323/15 від 18.11.2015 та наказ по справі №904/11015/15 від 01.03.2016 повернено до господарського суду без виконання.

У відповіді від 15.03.2016 №23/20-832 виконавчий комітет Марганецької міської ради повідомив позивача про те, що Управління житлово-комунального господарства Марганецької міської ради припинило функціонування юридичної особи відповідно до рішення Марганецької міської ради від 24.12.2015 №№77-3/VII. Управління не має правонаступника (а.с. 26).

Оскільки заборгованість за вказаним рішенням суду не була погашена внаслідок ліквідації Управління житлового господарства Марганецької міської ради, позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення заборгованості в розмірі 509 303,85 грн., інфляційних втрат в розмірі 395 422,72 грн. та 3% річних в розмірі 27 418,69 грн. з Марганецької міської ради.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що припинення виконавчого органу відповідача не може бути підставою для припинення грошових зобов'язань за договором №47-З від 05.08.2013.

Колегія вважає такі висновки апеляційного господарського суду достатньо обґрунтованими та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Виконавчі органи сільської, селищної, міської ради входять до системи місцевого самоврядування. (ст.5 зазначеного Закону).

Згідно з приписами ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. (ст.171 ЦК України).

Відповідно до ст.175 ЦК України територіальні громади відповідають за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Судами встановлено, що Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради є виконавчим органом міської ради, що означає виконання функцій саме ради. Відповідно, управління не є самостійним та окремим від міської ради господарюючим суб'єктом, який укладає договори виключно в інтересах управління.

Згідно з приписами ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Марганецької міської ради №77-3/VIІ від 24.12.2015, яким ліквідовано управління житлово-комунального господарства Марганецької міської ради, створено з аналогічними функціями Управління капітального будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства та комунального майна Марганецької міської ради (а.с.55-61).

Отже діяльність, функції та матеріальне забезпечення цієї діяльності продовжуються міською радою в особі створюваних нею виконавчих органів. Відповідно, посилання відповідача на положення статті 609 ЦК України, згідно якої, на його думку, припинилося зобов'язання замовника за договором №47-З про закупівлю робіт за державні кошти від 05.08.2013 є безпідставними.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, враховуючи обставини справи та сукупність поданих до матеріалів справи доказів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що припинення виконавчого органу відповідача - Управління житлово-комунального господарства Марганецької міської ради не може бути підставою для припинення грошових зобов'язань за договором №47-З від 05.08.2013, тому заборгованість за цим договором на суму 509 303,85 грн., інфляційні втрати в розмірі 395 422,72 грн. та 3% річних в розмірі 27 418,69грн. підлягають стягненню з Марганецької міської ради.

Посилання скаржника на те, що юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, відповідно до положення ст. 176 ЦК України, не приймаються до уваги колегією, оскільки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують наведених висновків суду апеляційної інстанції та пов'язані з вирішенням питання про достовірність поданих ним доказів, які на думку касатора, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені апеляційним господарським судом, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 у справі № 904/893/17 залишити без змін.

Головуючий суддя В.А. Корсак

С у д д і І.В. Алєєва

М.В. Данилова