ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Справа № 910/2488/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Алєєвої І.В., Данилової М.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг ДіСі"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017
у справі№ 910/2488/17 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг ДіСі"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва
про стягнення суми

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачаПирогівський В.В.,
- відповідачаГайдар С.А.,
- третьої особине з'явились

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг ДіСі" про стягнення 99 935,87 грн. (вартість теплової енергії для потреб опалення та на потреби ГВП у загальному розмірі 96 360,61 грн. та вартість питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання, у розмірі 3 575,26 грн.) (т. 1 а.с. 5-9, 104-105).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як власник нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, у період 01.07.2014 по 15.03.2016 за відсутності укладеного договору був споживачем послуг з опалення та гарячого водопостачання, з огляду на що на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого майна (теплової енергії на потреби опалення, теплової енергії на виготовлення гарячої води та питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2017 (суддя Отрош І.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 (головуючий суддя Чорногуз М.Г., судді: Зеленін В.О., Пашкіна С.А.) у справі №910/2488/17 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг ДіСі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" грошові кошти у розмірі 99 514, 43 грн. та судовий збір у розмірі 1 953,25 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами у справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" заперечує проти доводів скаржника і просить суд залишити його скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції 22.11.2017, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 01.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", як енергопостачальною організацією та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, як покупцем укладено договір №420005 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - договір), відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення (16,206 Гкал/год) та гарячого водопостачання (13,222 Гкал/год) (т. 1 а.с. 182-189).

Відповідно до пункту 4.1.1. договору в додатку № 3 до договору вказуються всі субабоненти та орендарі, які підключені до теплових мереж покупця (найменування, адреса, максимальне годинне навантаження, група споживання та інші дані).

З додатку №3 до договору вбачається, що до переліку абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403, та є підключеними до теплових мереж Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", входить абонент (компанія "ДІ СІ"), який займає приміщення, площею 126,6 кв.м. в м. Києві по просп. Возз'єднання 1; загальна опалювальна площа будинку - 5371,5 кв.м, теплове навантаження (опалення) на будинок - 0,394 Гкал/год, теплове навантаження (гаряче водопостачання) на будинок - 0,318 Гкал/год; теплове навантаження (опалення) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,0092861 Гкал/год; теплове навантаження (гаряче водопостачання) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,077 Гкал/доб (т. 1, а.с. 192-204).

Відповідно до пункту 10.1. договору він укладений на термін з 01.07.2012 до 01.10.2013 та вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору.

Судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі №910/24703/15, що набрало законної сили 13.11.2015, розірвано укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" договір №420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води.

Зазначене рішення мотивовано тим, що у зв'язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконання зобов'язань за договором №42005 стало неможливим у зв'язку тим, що позивач не є виконавцем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води та не є споживачем відповідних послуг.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (№ 1198-18 від 10.04.2014), що набув чинності 26.04.2014 внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Так само, статтю 29 цього Закону було доповнено частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Отже, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, з 26.04.2014 виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), та споживач вказаних послуг повинен здійснювати оплату за спожиті ним вказані комунальні послуги саме на користь теплопостачальної організації.

З 01.07.2014 виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої види у будинок № 1 за адресою проспект Возз'єднання у місті Києві є Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", що підтверджується затвердженим Головою Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.08.2015 Переліком житлових будинків (т.1 а.с. 25-26).

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і визначена саме як обов'язок, а не право сторін, тому сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не є підставою звільнення від відповідача від обов'язку оплатити за спожиті послуги.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами встановлено, що право власності на нежитлові приміщення №1 по №8, №30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг ДіСі" виникло на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення шляхом викупу від 08.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П., дата державної реєстрації - 17.06.2013, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 32-39).

Державна реєстрація припинення права власності відповідача на зазначені приміщення відбулась 15.03.2016, що вбачається Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.04.2017 (т.1 а.с. 215-222).

Таким чином, оскільки у спірний період з 01.09.2014 до 15.03.2016 власником нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, 1 (далі - нежиле приміщення), був відповідач, саме він повинен здійснити оплату спожитої ним у вказаний період теплової енергії на потреби опалення, теплової енергії на виготовлення гарячої води та питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання.

Звертаючись з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача в т.ч. вартість поставленої у період з листопада 2014 по квітень 2015 року та у період з жовтня 2015 року до 15.03.2016 теплової енергії для потреб опалення у розмірі 25,401500 Гкал на суму 43 027,85 грн.

Наявні у матеріалах справи копії наряду № 28134 від 21.10.2014 про включення опалення та наряду № 35176 від 06.04.2015 про відключення / копії наряду № 41073 від 06.10.2015 про включення опалення та наряду № 46999 від 01.04.2016 про відключення опалення від будинку №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві, свідчить про постачання теплової енергії для потреб опалення до вказаного будинку у спірному періоді (т.1 а.с. 49-52).

Відповідно до Додатку № 3 (Перелік абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403 станом на 01.09.2014) до Договору № 420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, будинок №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві у спірний період (з 01.09.2014 до 15.03.2016) не був обладнаний приладами обліку теплової енергії (т.1 а.с. 42-44).

З довідки Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" від 03.04.2017 вбачається, що прилад обліку теплової енергії у зазначеному будинку був встановлений 18.10.2016; груповий прилад обліку гарячого водопостачання встановлено у вбудованому бойлері вказаного будинку, бойлер знаходиться на балансі та оперативному обслуговуванні ПАТ "Київенерго" (т.1 а.с. 175).

Відповідно до пункту 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила), облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Урахування середньомісячної температури зовнішнього повітря та температури теплоносія в мережах позивача враховано в знижуючому коефіцієнту, що розрахований на підставі КТМ 204-96.

При цьому судами враховано, що оскільки між сторонами відсутній договір на постачання теплової енергії, теплове навантаження у приміщеннях з №1 по № 8, №30 (групи приміщень №117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м.Київ, проспект Возз'єднання, 1, показники теплового навантаження було взято позивачем з останнього укладеного договору, яким було передбачено постачання теплової енергії до спірних приміщень і таким договором був договір № 420005.

Відповідно до Додатку №3 (Переліку абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403 станом на 01.09.2014) до договору 420005 вбачається, що до теплових мереж Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" входить абонент (компанія ДІ СІ), який займає приміщення, площею 126,6 кв.м., теплове навантаження (опалення) окремо на приміщення 126,60 кв.м. по проспекту Возз'єднання 1 у м. Києві становить 0,0092861 Гкал/год; теплове навантаження (гаряче водопостачання) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,077 Гкал/доб.

Окрім цього, судами враховано, що з огляду на положення пункту 20 Правил, показник теплового навантаження (0,009 Гкал/год) та опалювальна площа будинку були взяті позивачем із Додатку №3 до Договору № 420005, яким у попередніх періодах регулювались відносини щодо постачання тепла у відповідне приміщення

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку обсягів теплової енергії для потреб опалення, суди встановили, що у вказаному розрахунку невірно визначені занижуючи температурні коефіцієнти за грудень 2014 року та жовтень 2015 року, тому враховуючи що такими коефіцієнтами за грудень 2014 року є 0,466300, а за жовтень 2015 року - 0,239100, обґрунтованим обсягом теплової енергії для потреб опалення, спожитої відповідачем у грудні 2014 року є 3,1223 Гкал у жовтні 2015 року - 0,9576 Гкал, і в цілому у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та у період з жовтня 2015 року до 15.03.2016, позивачем було поставлено теплову енергію для потреб опалення, обсягом 25,1527 Гкал.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення вартість поставленої теплової енергії на виготовлення гарячої води у сумі 53 332,76 грн. (обсягом 31,485 Гкал.).

Відповідно до Додатку №3 до Договору № 420005 теплове навантаження (гаряче водопостачання) окремо на належне відповідачу приміщення 126,60 кв.м. складає 0,077 Гкал/доб.

При цьому, колегія погоджується з висновками суддів попередніх інстанцій про безпідставність доводів відповідача (з посиланням на Акт про відключення нежитлового приміщення від мережі ГВП (гарячого водопостачання) від 08.08.2005 (т. 1 а.с. 135) про неспоживання ним гарячої води з огляду на наступне.

У вказаному акті зазначено, що він складений на підтвердження відключення від мережі ГВП нежитлових приміщення з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень №117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, 1; відключення виконано шляхом встановлення заглушки і опломбування уводу ГВП.

Водночас, факт відсутності пломби на заглушці на трубі ГВП свідчить про доступ до користування гарячою водою та потенційну можливість такого користування.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва 04.08.2015 у справі №910/14345/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015, задоволено позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг ДіСі" основний борг у розмірі 34471,51 грн. (за послуги з централізованого опалення 17320,54 грн., холодного водопостачання 5437,95 грн., гарячого водопостачання 6772,65 грн., холодної води на підігрів 494037 грн.), інфляційні втрати у розмірі 19509,75 грн., 3% річних у розмірі 1743,88 грн. та судові витрати у розмірі 1827,00 грн.

Предметом розгляду у справі №910/14345/15 була заборгованість з оплати теплової енергії, поставленої з 01.11.2012 по 31.05.2014 та з оплати гарячої води, поставленої з 01.11.2012 по 31.08.2014, який не входить до періоду, заявленого у даній справі № 910/2488/17 (опалення з 01.11.2014 до 15.03.2016; з 01.09.2014 до 15.03.2016 - гаряче водопостачання (теплова енергія на виготовлення гарячої води та холодна питна вода для гарячого водопостачання).

При цьому у постанові суду апеляційної інстанції у справі №910/14345/15 зазначено, що: "відповідачем не надано доказів відключення його від центрального опалення та гарячого водопостачання".

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи./…/ По закінченні робіт складається акт/…/ (пункти 2.5., 2.6. наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 №169).

Належних доказів відключення від мереж гарячого водопостачання відповідного приміщення у спірний період матеріали справи не містять, а тому твердження відповідача про неможливість споживати ним гарячу воду у спірних приміщеннях є необґрунтованими.

Крім того, листом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровської району м. Києва" від 25.05.2016 та пунктом 93 довідки підтверджується інформація про підключення відповідного приміщення до мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому, у вказаній довідці зазначено, що відключення вказаних приміщень від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання після 01.07.2014 не відбулось (т. 1 а.с. 45, 46-48).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку обсягів теплової енергії на виготовлення гарячої води, спожитої відповідачем у період з 01.09.2014 до 15.03.2016 у відповідних нежитлових приміщеннях, суди попередніх інстанцій визнали обґрунтованим такий розрахунк, а відповідно обсяг спожитої відповідачем гарячої води у спірний період становить 31,4850 Гкал.

Щодо нарахованих позивачем обсягів питної води (583,05 куб.м.), використаної на надання послуг з гарячого водопостачання за період з 01.09.2014 до 15.03.2016, у розмірі 3 575,26 грн. колегія суддів зазначає наступне.

04.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", як постачальником укладено договір №14163/06ГВ про надання послуг з централізованого постачання питної холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води (т. 1 а.с. 16-21).

Позивач зазначив, що кількість теплової енергії для підігріву питної води до нормативної температури визначається відповідно до формули 2.25 КТМ 204-244-94: Q = 1.2VCв [(55-tхз)По + в (350-По)(55-tхл) / 350], де 1,2 - коефіцієнт, що враховує тепловіддачу в приміщеннях від трубопроводів гарячого водопостачання у будинку; V - об'єм води для підігріву (1 куб.м.); Св - теплоємність води; tхз - температура холодної води зимою; tхл - температура холодної води влітку; в - коефіцієнт, що враховує зміни середньої витрати води на гаряче водопостачання в неопалювальний період до опалювального періоду; По - тривалість опалювального періоду.

За розрахунком позивача (Q = 1,2*1*1*10-3*(55-5)*187 + 1(350-187)(55-15) / 350 = 0,054 Гкал) саме 0,054 Гкал теплової енергії нагрівають для потрібної температури 1 куб.м. води, а відповідно 0,066 Гкал на годину (навантаження на ГВП) нагрівають 1,22 куб.м. холодної води на годину. Відповідно, розрахункове значення споживання гарячої води становить 1,22 куб.м. і для отримання загального обсягу спожитої гарячої води множиться позивачем на кількість годин у відповідному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок обсягів поставленої відповідачу питної води, використаної на надання послуг з гарячого водопостачання, за період з вересня 2014 року до 15.03.2016, суди попередніх інстанцій визнали такий розрахунок обґрунтованим, а відтак обсяг питної води становить 583,05 куб.м.

Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Враховуючи викладене, за відсутності договірних відносин, у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та у період з жовтня 2015 року до 15.03.2016 відповідачем було спожито 25,1527 Гкал теплової енергії для потреб опалення, у період з вересня 2014 року до 15.03.2016 - 31,4850 Гкал теплової енергії для потреб гарячого водопостачання та 583,05 куб.м. питної води, використаної для надання послуг з гарячого водопостачання, а тому безпідставно набутим майном у даному випадку є саме теплова енергія для опалення і гаряче водопостачання, а відповідач об'єктивно не може повернути позивачу вказане майно, а тому колегія суддів зазначає що відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість вказаного безпідставно набутого майна на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

У постанові Верховного Суду України від 12.01.2011 у справі №15/147/10 (3-38гс11) про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію (за відсутності укладеного між сторонами договору) викладено висновок обґрунтованість посилання позивачем як на підстави позову на статті 1212, 1213 Цивільного кодексу України за відсутності укладеного між постачальником та споживачем електроенергії договору.

Оскільки сторони спору не перебувають між собою в договірних відносинах, до спірних правовідносин застосовуються положення статей 1212 та 1213 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у спірному періоді відповідачем було спожито 25,1527 Гкал теплової енергії для потреб опалення, 31,4850 Гкал теплової енергії для потреб гарячого водопостачання та 583,05 куб.м. питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання.

Враховуючи тарифи, встановлені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 151 від 01.02.2017 (чинної станом на момент прийняття рішення у справі), вартість теплової енергії для потреб опалення обсягом 25,1527 Гкал, становить 42 606,41 грн.; вартість теплової енергії на виготовлення гарячої води обсягом 31,4850 Гкал, становить 53 332,76 грн.

При цьому, враховуючи тарифи, встановлені постановою НКРЕКП від 16.06.2016 №1141 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення" (5,11 грн. за 1 куб.м. без ПДВ, разом з ПДВ - 6,132 грн. за 1 куб.м.), вартість та питної води об'ємом 583,05 куб.м., використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання, становить 3 575,26 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги про стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 99 935,87 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 99 514,43 грн.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування рішень судів, відсутні.

В своїй касаційній скарзі касатор фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у справі №910/2488/17 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. В. Алєєва

М. В. Данилова