РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"28" листопада 2017 р. Справа № 924/1645/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Саврій В.А. ,

суддя Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26.09.2017 року у справі № 924/1645/14 (суддя Грамчук І.В.)

за заявою Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому ГУ Міндоходів у Хмельницькій області

до Хмельницького обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України"

про визнання банкрутом

за участю представників:

ініціюючого кредитора - не з'явився,

боржника - не з'явився,

арбітражний керуючий - не з'явився,

скаржника - Овчарук К.С., за довіреністю,

кредитор - ОСОБА_2

В судовому засіданні від 28.11.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 14.12.2014 року порушено провадження у справі № 924/1645/14 про банкрутство Хмельницького обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України"; здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про порушення господарським судом Хмельницької області справи № 924/1645/14 про банкрутство Хмельницького обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України"; визнано вимоги ініціюючого кредитора - Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому ГУ Міндоходів у Хмельницькій області в розмірі 12178145,69 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; введено процедуру розпорядження майном боржника на строк 115 календарних днів - до 01.04.2015 року; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Круткевича В.І.; встановлено арбітражному керуючому Круткевичу В.І. оплату послуг (грошову винагороду) за виконання повноважень розпорядника майна.

Офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство здійснено 05.12.2014 року за № 12136.

Постановою суду першої інстанції від 14.07.2015 року, серед іншого, визнано банкрутом Хмельницьке обласне дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії "Хліб України", відкрито ліквідаційну процедуру у справі № 924/1645/14 строком до 14.10.2015 року. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Круткевича В.І., оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі № 924/1645/14.

В подальшому ухвалами суду першої інстанції від 26.11.2015 року, 22.02.2016 року, 29.03.2016 року та 26.05.2016 року продовжено термін ліквідаційної процедури банкрута, востаннє - до 14.11.2016 року із зобов'язанням ліквідатора надати суду оригінали доказів проведення ліквідаційної процедури у справі відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", складення ліквідаційного балансу підприємства та звіту про свою діяльність арбітражного керуючого у справі № 924/1645/14.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 18.01.2017 року припинено повноваження арбітражного керуючого - ліквідатора Круткевича В.І. та звільнено останнього від виконання обов'язків ліквідатора в межах ліквідаційної процедури у справі № 924/1645/14.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 03.02.2017 року призначено арбітражного керуючого Клінчева О.А. ліквідатором банкрута у справі № 924/1645/14.

Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому звернулось до суду першої інстанції із заявою про зобов'язання арбітражного керуючого - ліквідатора боржника Клінчєва О.А. подати коригуючі індивідуальні відомості за 2000 рік по гр. ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26.09.2017 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило останню скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про зобов'язання арбітражного керуючого - ліквідатора банкрута Клінчєва О.А. подати коригуючі індивідуальні відомості за 2000 рік по гр. ОСОБА_2 в межах справи № 924/1645/14 про банкрутство Хмельницького обласного дочірнього підприємства ДАК "Хліб України".

В судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просила останню задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати.

ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у письмовому відзиві, просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники провадження у справі про банкрутство про причини неявки суд не повідомили, про час та дату засідання були належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

За приписами ч. 1 ст.2 Закону про банкрутство, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому (далі - Управління) з 12.04.2004 року перебуває як отримувач пенсії гр. ОСОБА_2

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 03.02.2010 року та додатковою постановою Хмельницького міськрайонного суду від 08.04.2010 року зобов'язано Управління усунути порушення страхувальником - ДП ДАК ''Хліб України" сплату внесків з усієї заробітної плати ОСОБА_2 за липень-грудень 2000 року помісячно за місяцями її нарахування та за ставками й максимальними обмеженнями на час їх справляння - за липень 2000 року - 1812, 64 грн., за серпень - 1391,21 грн., за вересень 2000 року - 869,46 грн., за жовтень 884 грн., за листопад 882,53 грн., за грудень 1290,38 грн. з урахуванням сум заборгованої і виплаченої за рішенням суду заробітної плати за місяцями їх нарахування з урахуванням сум компенсації за ставками страхових внесків на час їх справляння, забезпечивши право позивача на перерахунок пенсії за віком. Зазначені судові рішення набрали законної сили.

Управління звернулось до суду першої інстанції з вимогою про зобов'язання арбітражного керуючого - ліквідатора банкрута Клінчева О.А. подати коригуючі індивідуальні відомості за 2000 рік по гр. ОСОБА_2

Як встановлено судами, 16.01.2012 року ОСОБА_2 було подано виконавчий лист № 2а-35/10 року, виданий 04.01.2012 року на виконання рішення Хмельницького міськрайсуду від 03.02.2010 року та додаткового рішення від 08.04.2010 року, що набрало чинності відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011 року, а також підтверджено касаційною інстанцією, за її позовною заявою від 2006 року до ГУ ПФУ у Хмельницькій області, Управління ПФУ у м. Хмельницькому про визнання дій і бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії.

03.04.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, однак, як встановлено судами, тривалий час виконавче провадження не здійснювалось, а ОСОБА_2 не надсилалось жодних документів виконавчого провадження.

31.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 31977373 від 03.04.2012 року, разом з тим, в ході виконавчого провадження останнім не вчинено жодних виконавчих дій з примусового виконання вищевказаного рішення, а відтак, рішення залишилось не виконаним.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.12.2015 року № 686/1803/15-а постанову органу ДВС від 31.12.2014 року скасовано.

Постановою органу ДВС від 19.01.2016 року вищевказане виконавче провадження відновлено.

15.06.2016 року ОСОБА_2 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із заявою у порядку ст. ст. 267. КАС України, згідно якої суд, який ухвалив рішення має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26.09.2016 року вказану заяву задоволено, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому подати звіт про виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.02.2010 року та додаткової постанови від 08.04.2010 року у строк до 16.11.2016 року для продовження розгляду по суті поданої заяви.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.11.2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.01.2017 року касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.11.2016 року повернуто скаржнику.

В силу п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно ст. 16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Частиною 4 ст. 10 Закону про банкрутство встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI) ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Разом з тим, крім названих у зазначеній статті Закону про банкрутство справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника. Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

При розгляді господарським судом трудових спорів, у тому числі щодо стягнення заробітної плати, слід враховувати положення ч. 5 ст. 19 Закону, відповідно до якої дія мораторію не поширюється на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, а також положення ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство, відповідно до якої на вимоги кредиторів щодо заробітної плати не поширюється граничний строк на їх заявлення та наслідки закінчення цього строку.

Відтак, спори стосовно конкурсних грошових вимог кредиторів за вимогами до боржника щодо виплати заробітної плати вирішуються господарським судом шляхом їх розгляду за правилами позовного провадження у межах справи про банкрутство. Спори цієї категорії кредиторів з поточними грошовими вимогами до боржника до визнання боржника банкрутом вирішуються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, проте, в окремому позовному провадженні.

В силу ч. 2 ст. 2 Закону про банкрутство, цей Закон має пріоритет перед іншими законодавчими актами у регулюванні відносин, пов'язаних із банкрутством суб'єктів підприємницької діяльності, за виключенням випадків, передбачених у Законі. Отже, у разі коли в розгляді справи буде з'ясовано, що нормами певних законодавчих актів відповідні правовідносини врегульовано по-іншому, ніж Законом, то застосовуванню підлягають норми Закону. Винятки з цього правила встановлюються самим Законом, зокрема, щодо банкрутства банків, емітентів іпотечних облігацій.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому не є конкурсним кредитором у справі № 924/1645/14 про банкрутство Хмельницького обласного дочірнього підприємства ДАК "Хліб України", реєстр вимог кредиторів якого затверджено ухвалою суду від 02.06.2015 року. Разом з тим, Управління не віднесено до категорії учасників справи про банкрутство № 924/1645/14, визначення яких дано у ст. 1 Закону про банкрутство.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що скаржник не надав доказів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов висновку, що його заперечення позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, тому оскаржувана ухвала винесена без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 - 106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26.09.2017 року у справі № 924/1645/14 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.