ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

29.11.2017 р. Справа № 907/639/17

За позовом ОСОБА_1, с. Минай Ужгородського району

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Казка", м. Ужгород

до відповідача 2 ОСОБА_3, м. Ужгород

до відповідача 3 Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, м. Ужгород

до відповідача 4 ОСОБА_6, с. Минай Ужгородського району

про визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки від 24.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем за № 959,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Позивача - не з'явився

Відповідача ТзОВ "Казка" - Майор І.В., довіреність б/н від 25.07.2017 року

Відповідача ОСОБА_3 - Дрюченко О.С., адвокат, договір б/н від 06.08.2017 року

Відповідача Приватного нотаріуса Селехман О.А. - не з'явився

Відповідача ОСОБА_6 - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1, с. Минай Ужгородського району заявлено позов до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Казка", м. Ужгород, ОСОБА_3, м. Ужгород, Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, м. Ужгород, ОСОБА_6, с. Минай Ужгородського району про визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки від 24.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем за № 959.

В судовому засіданні 28.11.2017 року за участю представників сторін: позивача - Резуненко О.А., адвокат, договір № 20/06/17-01 від 20.06.2017 року, відповідача ТзОВ "Казка" - Радь І.І., довіреність б/н від 25.07.2017 року, відповідача ОСОБА_3 - Дрюченко О.С., адвокат, договір б/н від 06.08.2017 року, відповідача Приватного нотаріуса Селехман О.А. - не з'явився, відповідача ОСОБА_6 - не з'явився, оголошено нарадчу кімнату до 29.11.2017 року на 10 год. 15 хв.

На оголошення вступної та резолютивної частини рішення господарського суду у даній справі з'явилися представники відповідача ТзОВ "Казка" - ОСОБА_8, довіреність б/н від 25.07.2017 року, відповідача ОСОБА_3 - Дрюченко О.С., адвокат, договір б/н від 06.08.2017 року.

В судовому засіданні 29.11.2017 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення господарського суду Закарпатської області від 29.11.2017 року у справі № 907/639/17.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3, м. Ужгород, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Казка", м. Ужгород, до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, м. Ужгород, з участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, с. Минай Ужгородського району про визнання правочину (договору іпотеки) недійсним.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2017 року у справі № 308/11659/16-ц провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, м. Ужгород, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Казка", м. Ужгород, до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, м. Ужгород, з участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, с. Минай Ужгородського району про визнання правочину (договору іпотеки) недійсним закрито.

При цьому, суд посилаючись на правові позиції Верховного Суду України зазначив про те, що акціонер (учасник) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав. Судом встановлено, що оспорюваний договір укладений між ТзОВ "Казка" та ОСОБА_3 щодо майна, яке належить на праві власності ТзОВ "Казка", а позов обґрунтований порушенням прав власника на управління майном, що було передано в іпотеку. Позов пред'явлено ОСОБА_1 як засновником ТзОВ "Казка" в інтересах товариства, яке є власником переданого в іпотеку майна, тобто позивач діє не в своїх інтересах, а в інтересах юридичної особи. Враховуючи те, що позов пред'явлено засновником ТзОВ "Казка" та стосується майна, яке належить ТзОВ "Казка", передача даного майна в іпотеку порушує права власника на користування і розпорядження ним, при цьому, позивач зазначає, що передача вказаного майна в іпотеку відбулась із порушенням процедури вирішення питань, пов'язаних з управлінням майном товариства, суд дійшов висновку, що даний спір підсудний судам господарської юрисдикції і такий позов має бути розглянутий виключно в межах розгляду господарського судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.09.2017 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2017 року у справі № 308/11659/16-ц залишено без змін.

23.08.2017 року ОСОБА_1, с. Минай Ужгородського району звернулася до господарського суду Закарпатської області із позовними вимогами до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Казка", м. Ужгород, до відповідача 2 ОСОБА_3, м. Ужгород, до відповідача 3 Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, м. Ужгород, до відповідача 4 ОСОБА_6, с. Минай Ужгородського району про визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки від 24.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем за № 959.

В силу п. 1.10. Постанови Пленуму ВГСУ № 4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", з метою запобігання порушенню конституційних прав особи на судовий захист та усунення спорів щодо юрисдикції судам слід враховувати, що у разі коли в ухвалі про закриття провадження у справі місцевим загальним судом визначено господарську юрисдикцію спору як такого, що виник з корпоративних правовідносин, така справа підлягає розгляду господарським судом.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 30.08.2017 року порушено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1, с. Минай Ужгородського району до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Казка", м. Ужгород, до відповідача 2 ОСОБА_3, м. Ужгород, до відповідача 3 Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, м. Ужгород, до відповідача 4 ОСОБА_6, с. Минай Ужгородського району про визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки від 24.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем за № 959.

Позовні вимоги засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Казка" ОСОБА_1 у даній справі стосуються правомірності договору передачі майна ТзОВ "Казка" в іпотеку, оскільки, на її думку, передача майна за оспорюваним договором в іпотеку порушує права власника на користування і розпорядження ним. При цьому, за переконанням позивача, передача майна в іпотеку відбулася із порушенням процедури вирішення питань, пов'язаних з управлінням майном товариства.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про те, що укладений 24.06.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3 договір іпотеки суперечить актам цивільного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним. Вказує на те, що жодних договорів позики між ТзОВ "Казка" та гр. ОСОБА_3 не укладалося, а відтак гр. ОСОБА_3 разом з нотаріусом Селехман О.А. в момент укладення договору іпотеки знали про ознаки фіктивності такого договору іпотеки. При цьому, сторона оспорюваного договору гр. ОСОБА_3 та нотаріус Селехман О.А., зобов'язані були перевірити повноваження ОСОБА_6, який одноосібно привласнив позичені йому кошти.

З покликанням на положення Статуту ТзОВ "Казка", позивач наголошує на необхідності згоди усіх засновників на укладення договору іпотеки шляхом оформлення такої протоколом зборів учасників товариства. Однак, за твердженням позивача, жодних зборів засновників щодо надання згоди на укладення спірного договору іпотеки між ТзОВ "Казка" та гр. ОСОБА_3 не проводилось та згоди не надавалося, з огляду на що гр. ОСОБА_3, ОСОБА_6 та нотаріус Селехман О.А. чітко усвідомлювали та знали, що директор ТзОВ "Казка" не мав жодних прав на укладення договору іпотеки, а тому такий договір є недійсним з моменту його укладення. Наголошує і на відсутності будь - яких договорів поруки, в межах яких ТзОВ "Казка" могло б передати майно в заставу.

Аналізуючи положення оспорюваного договору позивач зазначає, що ознаками його недійсності є: 1) передача товариством майна в заставу для забезпечення особистих зобов'язань гр. ОСОБА_6; 2) гр. ОСОБА_6 свого власного майна в заставу не передавав; 3) товариство від гр. ОСОБА_3 жодної позики не отримувало та жодних договорів позики з гр. ОСОБА_3 не укладало, а тому і не зобов'язане передавати майно гр. ОСОБА_3; 4) товариство не виступає поручителем за зобов'язаннями гр. ОСОБА_6, в межах якого можлива передача майна третьої особи в іпотеку; 5) нотаріус Селехман О.А., гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_3 в момент підписання спірного договору та його посвідчення були обізнані про те, що керівник ТзОВ "Казка" не має повноважень на підписання договору іпотеки; 6) п. 1.3. спірного договору передбачено, що вбудовані приміщення належать ТОВ "Казка" на підставі довідки від 15.05.2009 року № 723 та документу про технічну можливість виділу частки об'єкту нерухомого майна в натурі, однак, документів про те, що предмет застави виділений в натурі, як об'єкт цивільного обороту та об'єкт цивільних прав, не існувало; 7) п. 2.18. оспорюваного договору свідчить про відсутність предмета застави, оскільки право власності на предмет застави не було зареєстровано в момент підписання та посвідчення договору іпотеки, а тому нотаріус не вправі був посвідчувати такий фіктивний договір.

На думку позивача, відсутність у директора ТзОВ "Казка" ОСОБА_6 повноважень на укладення такого договору у відповідності до Закону та Статуту без згоди засновників на передачу відповідного майна в заставу, свідчить про нікчемність оспорюваного договору.

Посилаючись на приписи законодавства, що регулюють питання цивільної правоздатності та здійснення представництва юридичних осіб, наголошує на тому, що виконавчий орган товариства має діяти добросовісно і розумно, керуючись при цьому інтересами товариства, а не власними.

Клопотанням від 22.08.2017 року позивач просив суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на вбудовані приміщення поз. 2, 3, 4, 5 площею 73,3 м.кв., що знаходиться в м. Ужгороді на пл. Б. Хмельницького, 3 та вбудовані приміщення літ. А, поз. 3, 37,3 м. кв., літ. А 3,6 м. кв. загальною площею 65,7 м.кв., що знаходяться в АДРЕСА_1.

Оскільки позивачем у заяві про забезпечення позову не наведено обставин, що свідчать про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову та не наведено відповідних нормативно обґрунтованих припущень для застосування таких заходів, розгляд такої заяви судом відкладався до подання позивачем відповідних підтверджуючих документів та обґрунтувань.

Додатковими обґрунтуваннями до позовних вимог та заяви про забезпечення позову б/н від 02.10.2017 року представник позивача посилаючись на п.п. г п. 7.3. Статуту наголошує на тому, що до компетенції Загальних зборів засновників товариства відносяться визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, а п. 7.9. Статуту передбачено, що директор розпоряджається майном та коштами товариства в межах, що визначені Загальними зборами засновників. Крім того, вважає, що права позивача порушені і тим, що майно, яке вибуло з власності товариства на підставі спірного договору іпотеки, вибуло безкоштовно на підставі волевиявлення гр. ОСОБА_6, за що він отримав у особисту власність грошові кошти, про що свідчить договір позики. Разом з тим, поданими доповненнями навів аргументи, що на його думку, спростовують висловленні відповідачем ТзОВ "Казка" заперечення на позовну заяву.

Додатковими обґрунтуваннями до позовних вимог та заяви про забезпечення позову б/н від 28.11.2017 року представник позивача навів аналогічні до раніше викладених та поданих суду обставин, з якими позивач пов'язує правомірність заявлених позовних вимог та необхідність забезпечення позову у даній праві.

Додатковими обґрунтуваннями до позовних вимог б/н від 28.11.2017 року представник позивача надав суду пояснення щодо залучення до участі у справі в якості відповідача Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, та зазначає, що таке залучення є помилковим, оскільки нотаріус мав би брати участь у розгляді даної справи як третя особа без самостійних вимог на предмет спору. Щодо порушення нотаріусом прав позивача, представник позивача зазначив, що під час посвідчення оспорюваного договору нотаріусом не дотримано вимог Закону та Статуту, що призвело до порушення прав позивача, оскільки, за наведених обставин нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії щодо реєстрації оспорюваного договору.

Представник позивача, присутній в попередніх судових засіданнях по розгляду справи позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ТзОВ "Казка" проти позовних вимог заперечив згідно поданого суду відзиву на позов б/н від 12.09.2017 року. Зокрема, зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені за відсутності порушення будь - якого права позивача. В обґрунтування висловлених заперечень покликається на відсутність порушення прав позивача укладенням оспорюваного договору, оскільки обсяг прав позивача як учасника ТзОВ "Казка" залишився незмінним, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Казка" за наслідками укладення оспорюваного договору отримало кошти для усунення економічно негативних ситуацій та уникнення банкрутства. Зазначає про недоведеність позивачем тієї обставини, що контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника юридичної особи, що в свою чергу виключає можливість задоволення позову. З покликанням на положення ст. 241 Цивільного кодексу України зазначає про наступне схвалення правочину (оспорюваного договору) ТзОВ "Казка", оскільки кредитні кошти отримані ОСОБА_6 від ОСОБА_3 в подальшому були передані ТзОВ "Казка" шляхом укладення поворотної фінансової допомоги для відновлення його економічного становища та платоспроможності. Спростовуючи доводи позовної заяви щодо відсутності у керівника ТзОВ "Казка" ОСОБА_6 повноважень на укладення оспорюваного договору, представник відповідача ТзОВ "Казка" зазначає, що статут Товариства не містить жодних обмежувальних положень щодо розпорядження директора Товариства майном та коштами, в тому числі із визначенням конкретної суми. При цьому, представник відповідача ТзОВ "Казка" зазначає про прийняте рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Казка", оформлене протоколом № 2/2016 від 01.06.2016 року, яким надано згоду учасників товариства на отримання кредиту для врегулювання кредитних питань та покращення господарської діяльності.

Поданими суду запереченнями б/н від 12.09.2017 року заперечив представник відповідача ТзОВ "Казка" і проти поданої позивачем заяви про забезпечення позову у даній справі. Покликається на те, що вказана заява зводиться позивачем до аргументації недійсності оспорюваного у справі договору та жодним чином не містить покликань на обставини, за яких можливе застосування заходів до забезпечення позову, незастосування яких зробить неможливим чи утруднить виконання рішення. Зауважує представник відповідача ТзОВ "Казка" на неадекватність обраного позивачем способу забезпечення позову з огляду на предмет позовних вимог у даній справі.

Представник відповідача ОСОБА_3 поданим суду відзивом на позов б/н від 17.10.2017 року в задоволенні позовних вимог просить відмовити, покликаючись на їх необґрунтованість та неправомірність. Зазначає про помилковість тверджень позивача щодо фіктивності оспорюваного договору, оскільки у даних правовідносинах ТзОВ "Казка" у відповідності до закону виступило майновим поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_6 перед ОСОБА_3 Наполягає на неподанні позивачем будь - яких підтверджуючих доказів, які б свідчили про обмеження прав директора Товариства ТзОВ "Казка" щодо здійснення розпорядження майном. Наголошує на відповідності оспорюваного договору вимогам ст. 18 Закону України "Про іпотеку", що виключає можливість визнання його недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Оспорює твердження позивача про порушення його права власності укладенням оспорюваного договору, оскільки власником майна є саме ТзОВ "Казка". Представник відповідача ОСОБА_3 також інформував суд про припинення договору іпотеки у відповідності до п. 3 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" у зв'язку з набуттям іпотекодержателям права власності на предмет іпотеки.

Відповідачі Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович та ОСОБА_6, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (ухвала суду про порушення провадження у справі від 30.08.2017 року, ухвали суду про відкладення розгляду справи від 12.09.2017 року, 02.10.2017 року, 18.10.2017 року, 30.10.2017 року, 14.11.2017 року, надіслані на адреси відповідачів, зазначені в позовній заяві та підтверджені відомостями ЄДРПОУ, повідомлення про вручення ухвал долучені до матеріалів справи) у судові засідання по розгляду справи явку уповноважених представників не забезпечили, витребуваних ухвалами суду документів не подали, причини невиконання вимог ухвал суду не повідомили. Із заявами, клопотаннями до суду не зверталися.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 (із змінами і доповненнями) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї із сторін, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню, а тому відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідачів Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича та ОСОБА_6 за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до приписів статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь - якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За змістом зазначеної статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. п. 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Оцінюючи наведені у заяві про вжиття заходів до забезпечення позову обставини, на які посилається позивач в її обґрунтування, суд дійшов висновку про неподання позивачем належних доказів на підтвердження існування небезпеки в заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам позивача, у зв'язку з чим заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що аргументація заяви про забезпечення позову зводиться позивачем до зазначення обставин та підстав недійсності оспорюваного договору та не містить жодних нормативних обґрунтувань та підтверджуючих доказів необхідності вжиття заходів до забезпечення позову.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

24.06.2016 року між гр. ОСОБА_3 (іпотекодержатель, відповідач 3 у даній справі), Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" (іпотекодавцем, відповідачем 2 у даній справі) та гр. ОСОБА_6 (позичальником, відповідачем 4 у справі) укладено договір іпотеки (надалі - Договір іпотеки), за умовами якого забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що витікають з домовленості сторін, укладеним між іпотекодержателем та ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язується перед іпотекодержателем за договором позики від 24.06.2016 року № 985, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А., повернути суму позики до 24.06.2017 року у розмірі 2 048 480 грн., що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 82 600 доларів США за комерційним курсом купівлі іноземної валюти АТ "Комерційний інвестиційний банк" м. Ужгорода на момент підписання договору (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору сторони визначили, що в забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. даного договору іпотекодавець на умовах передбачених договором передає в іпотеку наступне майно: - вбудовані приміщення поз. 2, 3, 4, 5 площею 73,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Б. Хмельницького, буд. 3; - вбудовані приміщення літ. А поз. 13 - 24,8 кв.м., літ. А' поз. 3 - 37,3 кв.м., літ. а' - 3,6 кв.м. загальною площею 65,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Вбудовані приміщення належать іпотекодавцю на підставі довідки виданої КП "Архітектурно-планувальне бюро" 15.05.2009 року за № 723, висновку щодо технічної можливості виділу частки об'єкта нерухомого майна в натурі, виданого КП "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород" 12.05.2009 року за № 14, довідки виданої КП "Архітектурно-планувальне бюро" 15.05.2009 року за № 725, висновку щодо технічної можливості виділу частки об'єкта нерухомого майна в натурі, виданого КП "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород" 12.05.2009 року за № 15 (п. 1.3. Договору).

Згідно п. 1.4. Договору, предмет іпотеки оцінюється у 3 029 440 грн.

Договір від Товариства з обмеженою відповідальністю "Казка" підписано директором ОСОБА_6

Предметом позову у даній справі є вимога позивача ОСОБА_1 як учасника ТзОВ "Казка" про визнання недійсним договору іпотеки від 24.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем за № 959.

Дослідивши аргументи позову щодо недійсності договору іпотеки від 24.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем за № 959, а також доводи сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Нормами частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За положеннями ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 145 Цивільного кодексу України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (ч. 1 ст. 99 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Представництвом, відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У відповідності до ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Інститут представництва передбачає певні законодавчі обмеження. Так, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір іпотеки від 24.06.2016 року від імені Товариства з обмеженою відповідальністю „Казка" укладено директором ОСОБА_6 відповідно до наданих йому повноважень згідно Статуту.

Як зазначено у пункті 3.2. рішення Конституційного Суду України від 12.01.2010 року № 1-рп/2010, реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає у правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Законодавство ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми відносинами між юридичною особою та її органом, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 Цивільного кодексу України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому, з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 Цивільного кодексу України), висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності у поведінці третьої особи несе юридична особа.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимим доказами недобросовісності та нерозумності поведінки третьої особи при укладенні оспорюваного договору.

Аргументом обізнаності третьої особи про відсутність у виконавчого органу ТзОВ "Казка" директора ОСОБА_6 необхідного обсягу повноважень, представник позивача зазначає, необхідність отримання згоди шляхом проведення загальних зборів засновників. Таке посилання представника позивача, судом до уваги не приймається, оскільки на момент укладення оспорюваного договору, питання відсутності у директора ТзОВ "Казка" ОСОБА_6 необхідних повноважень на укладення оспорюваного договору у встановленому законом порядку ніким не порушувалось і в судовому порядку не вирішувалось.

Аналізуючи посилання представника позивача на відсутність повноважень щодо підписання директором ТзОВ "Казка" ОСОБА_6 спірного договору за відсутності погодження із учасниками Товариства, якого вимагають приписи п.п. 7.1., 7.3. та 7.9. розділу 7 Статуту, суд зазначає наступне.

Пунктами 7.1., 7.3. та 7.9. розділу 7 Статуту ТзОВ "Казка" визначено, що вищим керівним органом товариства є Загальні збори засновників, до складу яких входять засновники або призначені ними представники. До компетенції Загальних зборів засновників товариства відносяться: а) визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів та звітів про їх виконання; б) внесення змін до Статуту товариства; в) зміна розміру статутного капіталу товариства; г) обрання та відкликання голови і директора товариства; ґ) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; д) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та покриття збитків товариства; е) вирішення питання про придбання товариством частки засновника; є) виключення засновника з товариства; ж) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу; з) прийняття рішення про реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, перетворення) товариства; и) створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень; і) винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб товариства; ї) затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства; й) визначення умов оплати праці посадових осіб товариства, його дочірніх підприємств, філій, представництв; к) встановлення розміру, форми і порядку внесення засновниками додаткових вкладів. Директор товариства вирішує усі питання за винятком тих, що належать до компетенції Загальних зборів засновників. Директор також може вирішувати питання, передані йому на вирішення вищим органом товариства (Загальними зборами засновників) за умови, що ці питання не включені до виключної компетенції вищого органу.

Директор товариства виконує наступні функції: - без довіреності вчиняє діє від імені Товариства; - представляє Товариство у відносинах з державними та іншими підприємствами, громадськими організаціями та приватними особами; - видає довіреності; - є розпорядником кредитів; - керує господарською діяльністю товариства і несе відповідальність за неї; - відкриває в установах банків поточні та інші рахунки; - розпоряджається майном та коштами товариства в межах, що визначені загальними зборами товариства, укладає довгострокові контракти, договори та угоди на суму, вчиняє інші правочини; - приймає на роботу та звільняє працівників товариства; - затверджує штатний розклад товариства та його філій; - вчиняє усі інші дії, що випливають з керівництва поточною діяльністю товариства, за виключення тих, що відносяться до виключної компетенції загальних зборів засновників.

Виходячи з наведених пунктів Статуту, директор ТзОВ "Казка" вправі розпоряджатися майном та коштами Товариства, в межах, що визначені Загальними зборами засновників, а за відсутності такого визначення - без обмежень.

Протоколом Загальних зборів засновників (учасників ТзОВ "Казка") № 2/2016 від 01.06.2016 року надано згоду директору ОСОБА_6 на передачу повноважень на укладення відповідного кредитного договору, договору іпотеки з ПАТ "Комінвестбанк", та передачу в іпотеку майна ТзОВ "Казка" згідно договору іпотеки для отримання кредиту ОСОБА_6, а також передачу повноважень директору по розпорядженню майном і коштами Товариства.

Водночас, правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 Цивільного кодексу України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Таким чином, стаття 241 Цивільного кодексу України не ставить схвалення правочину в залежність від рішення загальних зборів, а підтвердження такого схвалення є вчинені на його виконання дії, особою в інтересах якої його укладено.

Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене також кореспондується із п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

З матеріалів справи та пояснень представників відповідачів 2 та 3, вбачається, що після отримання позики від гр. ОСОБА_3 за договором позики від 24.06.2016 року, ОСОБА_6 вказані кошти вніс в касу ТзОВ "Казка" згідно прибуткових касових ордерів в якості безвідсоткової позики на зворотній основі, які в подальшому були спрямовані для погашення заборгованості ТзОВ "Казка" за кредитним договором.

В результаті отримання таких коштів, ТзОВ "Казка" не тільки схвалило вказаний оспорюваний правочин, укладений директором ТзОВ "Казка", а й здійснило погашення наявної у нього заборгованості за кредитним договором.

В такому разі, якщо особа, що отримала грошові кошти була незгідна з тим, що їх отримала безпідставно, вона була зобов'язана повернути отримані кошти у відповідності до приписів чинного законодавства України.

З урахуванням наведеного та приймаючи факт наступного схвалення ТзОВ "Казка" оспорюваного договору, що в силу приписів ст. 241 Цивільного кодексу України унеможливлює визнання його недійсним, у задоволенні позову належить відмовити.

Покликання позивача на те, що Товариство від гр. ОСОБА_3 жодної позики не отримувало та жодних договорів позики з гр. ОСОБА_3 не укладало, а тому і не зобов'язане передавати майно гр. ОСОБА_3 судом до уваги не приймається, оскільки передача майна в іпотеку можлива і в порядку майнового поручительства для забезпечення зобов'язань іншої особи перед іпотекодавцем, та не заборонена положеннями Закону України "Про іпотеку".

З аналогічних підстав спростовується і твердження позивача про те, що Товариство не виступає поручителем за зобов'язаннями гр. ОСОБА_6, в межах якого можлива передача майна третьої особи в іпотеку.

Аргументи позивача щодо відсутності реєстрації права власності на предмет застави судом відхиляються, оскільки в даному випадку реєстрація права власності на чинність договору іпотеки не впливає, а позивачем, крім того, не доведено суду, що на момент укладення оспорюваного договору право власності на майно, передане за договором іпотеки належало не ТзОВ "Казка".

Щодо заявленої позовної вимоги до відповідача 3 Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича про визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки від 24.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем за № 959, суд зазначає наступне.

Враховуючи предмет позовних вимог, а саме, визнання недійсним договору іпотеки від 24.06.2016 року, такий має бути заявлений до його сторін - відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3. Нотаріус же у вказаній справі відповідачем бути не може, оскільки не є суб'єктом спірних матеріальних правовідносин, що становлять предмет судового розгляду. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчують правочини, залучаються до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору. Проте, позивач при зверненні з позовом у даній справі до суду, зазначив нотаріуса, яким було посвідчено оспорюваний договір, саме відповідачем 3. З врахуванням наведеного, суд зазначає, що у даному випадку відповідач 3 Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за заявленими позовними вимогами про визнання оспорюваного договору недійсним є неналежним відповідачем. З врахуванням позиції ВГСУ, викладеної у Постанові Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову до відповідача 3 Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. як неналежного відповідача. Крім того, вимоги щодо оскарження дій нотаріуса при посвідченні оспорюваного договору не підлягають вирішенню у порядку господарського судочинства.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено фактичних обставин та правових ознак для задоволення вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 24.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казка" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем за № 959, а тому, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. У задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову відмовити.

3. Судові витрати покласти на позивача.

4. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.12.2017 року

Суддя Пригара Л.І.