ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 р. Справа № 909/965/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П.Я. , секретар судового засідання Юрчак С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія 1999", проспект Науки, буд. 3,м. Київ,03039

до відповідача: Фізичної соби-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, юридична адреса: АДРЕСА_2

про стягнення заборгованості у сумі 2 820,48 грн.

за участю:

представники сторін не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Синергія 1999" звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 2820,48 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань по договору споживання нафтопродуктів шляхом вибірки №130П-1/10/2014 та обгрунтовано приписами статей 257, 610, 611,625, 629 Цивільного кодексу України.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, однак направив суду клопотання б/н та б/д(вх.№18243/17 від 16.11.17) щодо розгляду справи за відсутності свого повноважного представника.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, відзиву на позов не подав, явки уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином за фактичною та юридичною адресами, що підтверджується відмітками відділу документального забезпечення суду на зворотньому боці ухвал суду від 10.10.17, 26.10.17 та 16.11.17, а також наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення(вх. номер повідомлення 12029/17 від "13" листопада 2017 р., вручено ухвалу від 26.10.17 Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, дата вручення 03.11.17 ). Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови. Згідно з п.3.9.1 зазначеної постанови, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду від 10.10.17 та 16.11.17, надіслані відповідачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві ( яка відповідає адресі відповідача, що зазначена у здійсненому судом витязі з ЄДРЮОФОПГФ), не повернуто відділенням поштового зв"язку, а ухвалу суду від 26.10.17 відповідачу вручено, відтак слід вважати, що відповідача належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи.

Враховуючи ту обставину, що відповідача належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, останнього не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, у відповідності із ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України).

Реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Таким чином, незважаючи на те, що представники не з"явилися в судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

24.10.17 між сторонами у справі укладено договір споживання нафтопродуктів шляхом вибірки №130П-1/10/2014. Зазначений дговір підписано сторонами та скріплено їх печатками.

Згідно із п.п. 1.1, 1.3-1.5 Договору, на умовах даного Договору Постачальник позивач) здійснює заповнення та відпуск нафтопродуктів - дизельного пального (надалі - Товар) Споживачу(відповдіачу) для забезпечення потреб автомобільних транспортних засобів Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаних (куплених) нафтопродуктів із розрахунку фактично злитого (спожитого) Товару згідно з показниками лічильника роздавальної колонки Споживача Товару з резервуару для зберігання нафтопродуктів, що використовуються Споживачем на підставі Договору оренди обладнання в терміни відповідно до умов Договору. Обсяг закупки Товару не може бути меншим ніж 15 тонн на місяць. Партією Товару вважається його кількість (обсяг в тоннах),зазначена в одній накладній, що є невід'ємною частиною Договору. Загальний обсяг Товару, що поставляється за даним Договором, визначається протягом строку дії Договору з урахуванням кількості поставленого Товару за всіма переданими відповідно до умов цього Договору окремими партіями. Споживання товару здійснється споживачем (відповідачем) самостійно з резервуару для зберігання нафтопродуктів (п.1.2 договору).

Згідно з п.4.1, 4.2 договору постачальник зобов"язався самостійно контролювати наповненість резервуарів, а споживач (відповідач) - оплачувати лише фактично спожитий товар.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.4, 5.5 Договору, Споживач здійснює оплату за Товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Оплата товару проводиться відповідно до виставлених рахунків, які формуються постачальником кожні три дні на підставі показників на лічильних пристроях паливо-роздавальної колонки резервуару. Оплата Товару здійснюється Покупцем протягом одного дня з моменту отримання рахунку.

Пунктом 9.1 Договору визначено, що цей Договір укладено строком на один рік, а саме з 24.10.2014 по 24.10.2015, а в частині взаєморозрахунків договір діє до їхнього повного завершення.

Відповідачу згідно Договору поставки відвантажено дизельне пальне відповідно до видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи. Зазначені накладні підписані Відповідачем та Позивачем, є такими, що узгоджені Сторонами за змістом та частково оплачені Відповідачем.

Таким чином, в результаті часткового виконання Відповідачем зобов'язань за Договором, залишок заборгованості відповідача перед позивачем станом на день подання позовної заяви становить 2650,63грн. Наявність заборгованості відповідача перед позивачем за спірним договором і на вищезазначену суму підтверджується наявними в матеріалах справи копіями оборотно-сальдової відомості за листопад 2014-вереень 2017 років та актом звіряння розрахунків за серпень 2015, який підписаний відповідачем без жодних зауважень та запречень.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію №15092017-3 від 15.09.17 з вимогою погасити існуючу заборгованість, відповіді на яку позивачем не отримано.

У зв"язку з прострочкою виконання зобов"язань, позивачем на підставі умов договору та норм чинного законодавства нараховано відповідачу 169,85грн. 3% річних.

Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не подано.

За змістом ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічні положення закріплено у ст.174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Спірний договір, укладений між сторонами, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму(ст.265 Господарського кодексу України). Наведена правова норма кореспондується зі ст.712 ЦК України), згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зі змісту спірного договору вбачається, що цей договір є договором поставки, відтак до нього застосовуються відповідні положення Цивільного та Господарського кодексів України.

В силу ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.692 ЦК України на покупця покладено обов'язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.4, 5.5 Договору, Споживач здійснює оплату за Товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Оплата товару проводиться відповідно до виставлених рахунків, які формуються постачальником кожні три дні на підставі показників на лічильних пристроях паливо-роздавальної колонки резервуару. Оплата Товару здійснюється Покупцем протягом одного дня з моменту отримання рахунку.

При цьому, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону, та фіксують факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Таким чином, відповідач повинен був оплатити вартість Товару протягом одного дня з моменту отримання рахунку.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу п.2ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Відповідач доказів виконання зобов"язань суду не подав, доводів позивача не спростував.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення 2650,63грн. заборгованості є обґрунтованими.

Щодо вимоги про стягнення 169,85грн. 3% річних суд констатує наступне.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки.

Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

По суті даного спору відповідачем допущено порушення грошового зобов"язання перед позивачем щодо оплати вартості товару.

Судом встановлено факт прострочення відповідачем грошового зобов"язання, відтак відповідач зобов"язаний сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми.

З огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та задоволено їх за розрахунком позивача, оскільки зазначений розрахунок є арифметично вірним.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 614, 625, 626-629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 267 Господарського кодексу України, ст.33, 43, 49, 55, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія 1999" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 2820,48 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1, юридична адреса: АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія 1999" (проспект Науки, буд. 3,м. Київ, код 37449253) 2650,63(дві тисячі шістсот п"ятдесят гривень шістдесят три копійки) основного боргу, 169,85(сто шістдесят дев"ять гривень вісімдесят п"ять копійок) 3% річних та 1600,00(одну тисячу шістсот гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.17

Суддя Матуляк П.Я.