ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 листопада 2017 р. Справа № 902/945/17

Господарський суд Вінницької області в складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Павловій Т.С. розглянувши матеріали справи

за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", м.Вінниця

до квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця, м.Вінниця

про стягнення 347949,71 грн заборгованості згідно договору купівлі-продажу теплової енергії

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №34/1704 від 03.07.2017);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність №3497 від 17.10.2017).

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця 347949,71 грн заборгованості згідно договору купівлі-продажу теплової енергії №632 від 28.02.2017, з яких 246306,12 грн - заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 63264,80 грн - інфляційні втрати, 12156,55 грн - 3% річних та 26222,24 грн пені за несвоєчасно проведені розрахунки.

Ухвалою суду від 13.10.2017 порушено провадження у даній справі, судове засідання призначено на 09.11.2017.

09.11.2017 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 08.11.2017 (вх.канц.суду №986/17), яким відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, при цьому останній зазначає, що КЕВ м.Вінниця належно виконує договірні зобов'язання та регулярно проводить розрахунки за використану теплову енергію, однак відповідач, як "споживач" являється державною установою та фінансується виключно з державного бюджету України, відповідно до Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного асигнування.

В судовому засіданні 09.11.2017 судом оголошувалась перерва до 23.11.2017 з метою надання сторонам можливості надати всі наявні документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також інших обставин, що мають значення для правильного вирішення господарського спору.

22.11.2017 на адресу суду від представника позивача надійшла заява б/н від 22.11.2017 (вх.канц.суду №06-52/11153/17) "про зменшення розміру позовних вимог", мотивована здійсненим перерахунком позовних вимог в результаті чого зменшено розмір інфляційних втрат з 63264,80 грн до 16520,08 грн та розмір 3% річних з 12156,55 грн до 3295,74 грн.

Судом заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду як така, що відповідає приписам ст.22 ГПК України.

Представник позивача, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві №02/575 від 11.10.2017, позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 22.11.2017) підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, разом з цим, письмово зазначив, що позивачем вірно здійснено розрахунки суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів; 3% річних та пені.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28.02.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №632 (а.с.24-25) (в подальшому договір), відповідно до умов якого, а саме п. 1.1. договору, постачальник (позивач) бере на себе зобов'язання постачати споживачу (відповідачу) теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в установлені договором терміни.

Пунктом 1.2. договору, передбачено, що теплова енергія постачається відповідачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення 191,2258 Гкал в опалювальний період 2017 року, з тепловим навантаженням 0,130063 Гкал/год в місяць впродовж року; гаряче водопостачання - 180,00 Гкал. та 3600,00 куб.м протягом 2017 року, з тепловим навантаженням 0,056542 Гкал/год в місяць впродовж року.

Розділом 6 договору передбачено порядок розрахунку. Розрахунковим періодом календарний місяць (п.4.3 договору). Розрахунки за спожиту теплову енергію споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.4.4 договору). По закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання споживачем рахунку не звільняє останнього від обовязку оплати по цьому договору (п. 4.5.).

Додатками №1, №4 та №5 до договору між сторонами було погоджено обсяги постачання теплової енергії споживачам та орієнтовну вартість теплової енергії, копії яких містяться в матеріалах справи ( а.с. 26-27).

Відповідно до умов договору за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року відповідачу в приміщення по вул.Стрілецька, буд.20 та вул.Стрілецька, буд.24 в м.Вінниці позивачем здійснювалось постачання теплової енергії на загальну суму 271455,46 грн (у т.ч. 272884,32 грн - абонентської плати), що підтверджується двосторонніми актами здачі-приймання виконаних робіт, копії яких містяться в матеріалах справи, які відповідно до п.4.5. договору є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Дана заборгованість відповідачем погашена частково в розмірі 25149,34 грн, що стверджується матеріалами справи (розрахунком суми боргу, актом звірки розрахунків сторін станом на 01.10.2017 тощо) та визнається відповідачем.

З врахуванням часткових проплат борг відповідача за послуги з теплопостачання станом на 11.10.2017 становить 246306,12 грн, що підтверджується розрахунком суми боргу, актом звірки розрахунків сторін станом на 01.10.2017 та іншими матеріалами справи. Дана обставина також визнана відповідачем.

Непроведення розрахунків відповідача спонукало позивача звернутися з даним позовом до суду.

Дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у сумі 246306,12 грн за послуги з теплопостачання судом визнані обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення 16520,08 грн - інфляційних втрат, 3295,74 грн - 3% річних та 26222,24 грн пені за несвоєчасно проведені розрахунки суд дійшов наступних висновків.

Згідно частини 2 статті 193 ГК України: порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.7.4.3. договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період.

При цьому, відповідно до Закону України від 20.05.1999. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 26222,24 грн пені, 3295,74 грн 3% річних та 16520,08 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню, як такі, що заявлені правомірно, на підставі умов договору та з дотриманням вимог чинного законодавства. При цьому судом врахований факт визнання цих вимог відповідачем, про що останнім зазначено письмово (вх.канц.суду №06-52/11212/17).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача згідно ст.49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-2 - 4-4, 32 - 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця (21007, м.Вінниця, вул.Стрілецька, 87, ) на користь комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21100, м.Вінниця. вул.600-річчя, 13, ) 246306,12 грн боргу; 26222,24 грн пені; 3295,74 грн 3% річних; 16520,08 грн - суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та 4385,16 грн витрат, понесених в зв'язку зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29 листопада 2017 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи