РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа №910/17780/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санта Софія»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Градолюкс»
простягнення 120000 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Яценко Н.О. - представник за довіреністю № 14 від 26.10.2017;

від відповідача: Соковець І.О.- представник за довіреністю б/н від 12.09.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Санта Софія» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градолюкс» про стягнення 120000 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та положень укладеного між сторонами Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016 не оплатив товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 2235462 грн. 10 коп. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача частину вказаної заборгованості, а саме грошові кошти у сумі 120000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17780/17, розгляд справи призначено на 03.11.2017.

31.10.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що дійсно ним не було виконано зобов'язань за Договором поставки № 1612-16 від 16.12.2016, укладеним з позивачем. Водночас, невиконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором зумовлене невиконанням контрагентами відповідача свої зобов'язань перед відповідачем та негативними наслідками фінансової кризи, що призвело до зменшення обсягу фінансових ресурсів відповідача.

У судовому засіданні 03.11.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 28.11.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 28.11.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.11.2017 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову не заперечив.

У судовому засіданні 28.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санта Софія» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Градолюкс» (покупець) укладено Договір поставки № 1612-16, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити товар (цукор) у повному розмірі на умовах та в порядку, визначеними цим договором (оригінал договору було оглянуто судом у судовому засіданні 03.11.2017).

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016 постачальник зобов'язується поставляти товар у наступній кількості та асортименті: цукор - 91150 кг, вартістю 120657 грн. 50 коп., ядра бобів арахісу (половинки) - 20000 кг вартістю 870000 грн. 00 коп., ядра бобів арахісу - 1730 кг, вартістю 84804 грн. 60 коп., що разом становить 2235462 грн. 10 коп.

Згідно з п. 3.3 Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016 моментом здійснення поставки товарів є їх отримання покупцем з відповідною відміткою у видатковій накладній.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016 розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно з п. 7.1 Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016 договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2016.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором поставки № 1612-16 від 16.12.2016, поставивши відповідачу 19.12.2016 товар на суму 2235462 грн. 10 коп., що підтверджується видатковою накладною № 637 від 19.12.2016, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копія накладної долучена позивачем до позовної заяви, оригінал - оглянуто судом у судовому засіданні 03.11.2017).

Відповідачем у судових засіданнях та у відзиві на позовну заяву не заперечувався факт поставки позивачем товару на суму 2235462 грн. 10 коп. за Договором поставки № 1612-16 від 16.12.2016 (за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016 розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп., у строк до 09.01.2017 включно (з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач не здійснив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп. у строк до 09.01.2017 включно, що не було спростовано відповідачем належними та допустимим доказами, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у сумі 2235462 грн. 10 коп.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016 у випадку не здійснення покупцем 100% оплати поставленого товару в строк, визначений у п. 5.1 цього договору, покупець протягом 10 календарних днів після спливу строку на оплату повертає товар постачальнику.

Судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу товар, отриманий за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп., у строк, встановлений у п. 4.2 Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016.

При цьому, судом встановлено, що 15.01.2017 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016 (копія долучена позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 28.11.2017), в якій сторони погодили, що у зв'язку з неможливістю повернути товар у порядку, визначеному п. 4.2 Договору поставки № 1612-16 від 16.12.2016, у покупця виникає заборгованість перед постачальником на суму відповідної вартості поставленого товару (2235462 грн. 10 коп.), яку покупець зобов'язується повернути постачальнику до 01.02.2017.

Доказів повернення (сплати) відповідачем грошових коштів у розмірі 2235462 грн. 10 коп. (вартість поставленого позивачем товару за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп.) станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив наявність у нього заборгованості перед позивачем та зазначив, що дійсно ним не було виконано зобов'язань за Договором поставки № 1612-16 від 16.12.2016, укладеним з позивачем.

Водночас, невиконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором зумовлене невиконанням контрагентами відповідача свої зобов'язань перед відповідачем та негативними наслідками фінансової кризи, що призвело до зменшення обсягу фінансових ресурсів відповідача.

Однак, суд зазначає, що згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Таким чином, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини не звільняють відповідача від обов'язку сплатити грошові кошти за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп.

Крім того, обставини щодо наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Градолюкс» заборгованості у розмірі 2235462 грн. 10 коп. за Договором поставки № 1612-16 від 16.12.2016 (за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп.) встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/12187/17 (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санта Софія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градолюкс» про стягнення 1000000 грн. 00 коп.), яке набрало законної сили 29.09.2017, з огляду на що не потребують доведенню при розгляді даної справи (відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість сумі 120000 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Градолюкс» за Договором поставки № 1612-16 від 16.12.2016 (за видатковою накладною № 637 від 19.12.2016 на суму 2235462 грн. 10 коп.) у розмірі 2235462 грн. 10 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санта Софія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градолюкс» про стягнення 120000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Градолюкс» (04071, м. Київ, вул. Олегівська, буд. 36; ідентифікаційний код: 36127170) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санта Софія» (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, буд. 35-В, ідентифікаційний код: 38956339) грошові кошти у розмірі 120000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 01.12.2017

Суддя І.М. Отрош