РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа № 902/941/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Петухов М.Г. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Гладкій Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт" на рішення господарського суду Вінницької області від 29.11.2016 р. у справі №902/941/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт"

про стягнення 88607,58 грн

Рішенням господарського суду Вінницької області від 29.11.2016 у справі № 902/941/16 (ОСОБА_3В.) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара" суму 75829,99 грн. основного боргу; 2966,72 грн. - 3% річних; 8656,77 грн. -інфляційних та 1360,05 грн. витрат повязаних із сплатою судового збору. В частині стягнення 1154,10 грн. - інфляційних в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду України від 09.03.2017р. рішення господарського суду Вінницької області від 29.11.2016 у справі №902/941/16 скасовано. Прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2017р. касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара" задоволено. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 зі справи №902/941/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду України від 08.11.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

27.11.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара" надала апеляційному суду пояснення, просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт" на рішення господарського суду Вінницької області від 29.11.2016 р. у справі №902/941/16 залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області - без змін.

28.11.2017р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара" подав заяву про доручення до матеріалів справи платіжного доручення на підтвердження оплати послуг адвоката.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт" - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 29.11.2016 р. у справі №902/941/16 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара" заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 29.11.2016 р. у справі №902/941/16 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалі справи, 31.10.2013 ТОВ "ЗЕРНОСВІТ" як замовником/покупцем та ТОВ "ВКФ "Політара" як виробником/постачальником укладено договір № 31102013 на виготовлення та постачання паперових мішків та пакетів, за умовами якого постачальник зобов'язався виготовити та поставити покупцю паперову тару у вигляді паперових пакетів відповідно до еталонів-зразків або макету кліше, затверджених покупцем, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 3.1 договору № 31102013 замовлення від покупця на виготовлення та постачання товару приймається постачальником за попередньою письмовою заявкою покупця. Заявка на виготовлення і постачання товару повинна бути виконана у письмовій формі і має містити достатньо вичерпні відомості про партію товару, що замовляється, а саме: номер заявки, дата, найменування товару, вид пакування товару, якісні характеристики, короткий опис кліше зображення на пакеті, тощо.

Згідно пункту 3.2 Договору, заявка підписується і отримується від уповноважених (ої) осіб (особи) покупця.

У відповідності до пункт 3.3, заявка надсилається покупцем за допомогою поштового зв'язку або електронною адресою на відповідну адресу постачальника, або засобами факсимільного зв'язку на телефон /факс постачальника до 20 числа поточного місяця на виготовлення та постачання товару, що здійснюватиметься постачальником протягом наступного місяця у відповідності з графіком або датою поставки, заявленими покупцем, однак виготовлення і поставка відбуватиметься не раніше, ніж 7 робочих днів з моменту погодження заявки.

Пунктом 3.4 Договору визначено, що постачальник повинен протягом 3-х робочих днів з моменту отримання заявки, в разі якщо він приймає заявку до виконання, направити (повернути) факсимільним зв'язком або електронною поштою покупцю підписану уповноваженою особою та скріплену печатку постачальника заявку, що підтверджує погодження сторонами умов виготовлення та поставки відповідної партії товару.

Згідно п. 9.1 договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. Якщо за 15 діб до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, термін дії даного договору продовжується на тих же умовах і на такий же термін без обмеження кількості разів продовження дії договору.

Вбачається, що у період з жовтня 2013 р. по квітень 2015 р. ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Політара" поставило ТОВ "Зерносвіт" товар (пакети паперові для борошна) на суму 709334,49 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-940 від 18.12.2014 р. на суму 15483,00 грн., № РН-22 від 23.01.2015 р. на суму 34860,00 грн., № РН-59 від 18.02.2015 р. на суму 9664,00 грн., № РН-78 від 25.02.2015 р. на суму 110770,00 грн., № РН-96 від 04.03.2015 р. на суму 44770,00 грн., № РН-131 від 12.03.2015 р. на суму 29750,00 грн., № РН-133 від 13.03.2015 р. на суму 240082,50,00 грн., № РН-169 від 20.03.2015 р. на суму 34170,00 грн., № РН-307 від 23.04.2015 р. на суму 189784,99 грн.

23 квітня 2015 року, згідно видаткової накладної №РН-307 відповідачу поставлено товар, а саме пакети паперові "Пшеничне" в асортименті, в тому числі спірні пакети паперові "Емірати". Видаткову накладну підписано представником відповідача без зауважень.

Листом від 21.10.2015 №374 відповідач повідомив позивача про помилково поставлений товар згідно накладної від 23.04.2015 №РН-307, а саме пакетів паперових "Емірати", які у виробництві відповідача не використовуються та знаходяться на складі останнього, та вирішення питання про їх повернення.

ТОВ "ЗЕРНОСВІТ" розрахувалося за поставлений протягом грудня 2014 року - квітня 2015 року товар частково на суму 641 504,50 грн., що підтверджується банківськими виписками та взаєморозрахунком з партнерами (контрагент ТОВ "ЗЕРНОСВІТ") за період з 01.01.2013 по 30.11.2016. При цьому, 8 000,00 грн. із сплачених коштів позивачем зараховано в рахунок заборгованості за поставлений товар за видатковою накладною від 13.11.2014 № РН - 870 (на суму 46 519, 50 грн.)

ТОВ "ВКФ "Політара" та ТОВ "ЗЕРНОСВІТ" підписано та скріплено печатками акт звірки, відповідно до якого станом на 06.09.2016 заборгованість ТОВ "ЗЕРНОСВІТ" перед ТОВ "ВКФ "Політара" склала 75 829,99 грн. Вказаний акт містить посилання на банківські виписки та накладні.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар, а також нарахованих на суму основного боргу 3% річних та інфляційних втрат.

Судова колегія, врахувавши висновки викладені в постанові Вищого господарського суду України які є обовязковими при новому розгляді справи, погоджуючись із висновками місцевого господарського суду, вважає за необхідне зазначити наступне.

Ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем відповідно до Договору №31102013 від 31.10.2013р. виникли правовідносини, що випливають з договору поставки. Відповідно до п. 9.1 договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. Якщо за 15 діб до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, термін дії даного договору продовжується на тих же умовах і на такий же термін без обмеження кількості разів продовження дії договору. Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин договір був чинним, в судовому порядку недійсним не визнавався.

Предметом поставки по даному договору являється товар паперові мішки та пакети. Додатком №1 до даного Договору визначено технічні умови на паперові пакети, зокрема макети - кліше.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Вбачається, що у період з жовтня 2013 р. по квітень 2015 р. ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Політара" поставило ТОВ "Зерносвіт" товар (пакети паперові для борошна) на суму 709334,49 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-940 від 18.12.2014 р. на суму 15483,00 грн., №РН-22 від 23.01.2015 р. на суму 34860,00 грн., №РН-59 від 18.02.2015 р. на суму 9664,00 грн., №РН-78 від 25.02.2015 р. на суму 110770,00 грн., №РН-96 від 04.03.2015 р. на суму 44770,00 грн., №РН-131 від 12.03.2015 р. на суму 29750,00 грн., №РН-133 від 13.03.2015 р. на суму 240082,50,00 грн., №РН-169 від 20.03.2015 р. на суму 34170,00 грн., №РН-307 від 23.04.2015 р. на суму 189784,99 грн.

Окрім видаткових накладних позивачем виставлялись рахунки фактури в яких зазначено термін оплати товару.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 641504,50 грн., з даної суми позивачем зараховано 8000,00 грн. в рахунок заборгованості по видатковій накладній № РН-870 від 13.11.14 р. на суму 46519,50 грн., це підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками та взаєморозрахунком за період з 01.01.13 р. по 30.11.16 р.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до акту звірки розрахунків, підписаним сторонами та скріплений печатками сторін, заборгованість відповідача перед позивачем становить 75829,99 грн.

Відповідач посилається на ту обставину, що позивачем відповідно до видаткової накладної №РН-307 від 23 квітня 2015 року поставлено товар, зокрема пакети паперові "Емірати", які є зайвими та відповідачем не замовлялись.

Однак, суд апеляційної інстанції критично оцінює дані доводи з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 687 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 688 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Правові наслідки порушення умови договору щодо асортименту товару визначено в статті 672 ЦК України, частиною другої якої врегульовано, що якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір: 1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару; 2) відмовитися від усього товару; 3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором; 4) прийняти весь товар.

У разі відмови від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, або пред'явлення вимоги про заміну цього товару покупець має право відмовитися від оплати цього товару, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього. Якщо покупець не відмовився від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити його за ціною, погодженою з продавцем. Якщо продавець не вжив необхідних заходів щодо погодження ціни в розумний строк, покупець оплачує товар за ціною, яка на момент укладення договору купівлі-продажу застосовувалася щодо аналогічного товару (частини третя п'ята статті 672 ЦК України).

Доводи скаржника, що відповідно до видаткової накладної №РН-307 від 23 квітня 2015 року, відповідачу помилково поставлений товар а саме пакети паперові "Емірати" не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки видаткову накладну №РН-307 від 23 квітня 2015 року підписано представником відповідача без зауважень. Одночасно, ТОВ "ВКФ "Політара" та ТОВ "ЗЕРНОСВІТ" підписано та скріплено печатками акт звірки станом на 06.09.2016р., без жодних зауважень.

З огляду на зазначене, судова колегія критично оцінює доводи, що Листом від 21.10.2015 № 374 відповідач повідомив позивача про помилково поставлений товар згідно накладної від 23.04.2015 № РН-307, а саме пакетів паперових "Емірати", які у виробництві відповідача не використовуються та знаходяться на складі останнього, та вирішення питання про їх повернення. Оскільки, належних доказів надіслання вказаного листа позивачу матеріали справи не містять. Крім того, з пояснень наданих в судовому засіданні представником відповідача вбачається, що на даний час спірні пакети паперові "Емірати" перебувають саме у відповідача та не були повернуті позивачу.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до положень договору, що регулюють порядок розрахунків за поставлений товар, а також додатку № 1 до договору "Технічні умови на паперовий пакет" (у якому зокрема, зазначено назви макетів-кліше) визначено, в тому числі поставку пакетів паперових "Емірати".

З огляду на зазначене місцевим господарським судом правомірно задоволено вимогу, щодо стягнення суми основного боргу в розмірі - 75829,99 грн.

Щодо заявлених 3% річних та інфляційних втрат судова колегія виходить з наступного.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія здійснивши перевірку заявлених до стягнення сум, погоджується з судом першої інстанції про часткове стягнення заявлених вимог інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Матеріалами справи стверджено, що витрати позивача на адвокатські послуги в сумі 1200 грн. підтверджені Договором №1 від 23.03.2017 року про надання правової допомоги, платіжним дорученням №1957 від 28.09.2017 року на суму 700 грн. 00 коп., платіжним дорученням №2446 від 23.11.2017 року на суму 500 грн. 00 коп., свідоцтвом про право зайняття ОСОБА_1 адвокатською діяльністю №2607.

За змістом ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст. 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Згідно з п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З огляду на викладене, враховуючи розумність витрат на оплату послуг адвоката апеляційний господарський суд погоджується, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню в сумі 1200 грн.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відтак з урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт" на рішення господарського суду Вінницької області від 29.11.2016 р. у справі №902/941/16 залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області - без змін.

Справу №902/941/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерносвіт" (вул. Леніна, 2, с. Стадниця, Вінницька область, 23241, код 31909523) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара" (вул. Індустріальна, 1, м. Славутич, Київська область, 07100 ; вул. Березнева, 10, офіс 116, м. Київ, 02160, код 31561738) - 1653,60 грн. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги та 1200 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Господарському суду Вінницької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Бучинська Г.Б.