ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 р.Справа № 916/2433/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" (м. Харків);

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" (м. Одеса);

про стягнення 17331,12 грн.;

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю),

Від відповідача: не з`явився.

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" про стягнення 17331,12грн. заборгованості за накладною № 155819 від 30.11.2016р.

В обґрунтування своїх вимог посилається на неналежне не оплату відповідачем отриманого товару за накладною № 155819 від 30.11.2016р., рахунок № 171881 від 30.11.2016р., вимогу (вих. № 5395/9 від 19.09.2017р.), приписи ст.ст.525, 526, 530, 610,625 ЦК України, ст.ст. 229, 231 ГК України, та інші викладені у позовній заяві обставини.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву до суду не надав, тому справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

30.11.2016 р. позивач поставив товар відповідачу за накладною № 155819 на суму 17331,12 грн. Поставлений товар був отриманий уповноваженим представником відповідача за довіреністю № 171 від 30.11.2016рр. Зауважень щодо кількості та якості поставленого товару не надходило.

19.09.2017р. позивач направив на адресу відповідача вимогу (за вих.№ 5395/9) про сплату за отриманий товар по видатковій накладній № 155819 від 30.11.2017р. в сумі 17331,12 грн. що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення, цінним листом та чеком № 0094474 від 19.09.2017р.

Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення, що спричинило звернення позивача з позовною заявою в рамках провадження у даній справі.

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України вказано, що якщо строк 9термін0 виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у смолений строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайне виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України право чин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України).

Згідно із приписами ст.525 Цивільного Кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.193 Господарського Кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З наданих до матеріалів справи, а саме з накладної № 155819 від 30.11.206р. вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, які за своєю правовою природою відповідають договору поставки.

В свою чергу позивачем поставлено товар за накладною № 155819 від 30.11.206р. на суму 17331,12грн.

Згідно ст.32 Господарського процесуального Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального Кодексу України).

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 17331,12 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 525, 526, 530, 610, 612, 639 Цивільного Кодексу України, ст.193 Господарського Кодексу України, ст.ст. 33, 35, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" про стягнення 17331,12 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" (65104, м. Одеса. вул. Ільфа і Петрова, 18, кабінет 4123, ) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" (61001, м. Харків, пров. Микитинський,24, ) 17331/сімнадцять тисяч триста тридцять одну/грн. 12 коп. основного боргу та 1600/одну тисячу шістсот/грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 20.11.2017р.

Повний текст рішення бути складений 27 листопада 2017 р.

Суддя Р.В. Волков