ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.11.2017 Справа № 904/8964/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 8 229,69 грн

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: Добра Я.О., довіреність № б/н від 01.03.2017, представник;

від відповідача: Шкурко Ю.А., довіреність № 943 від 31.08.2017, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості у загальному розмірі 8 229,69 грн., яка складається з сум: 7 648,61 грн. - основний борг, грн. 135,79 грн. - 3% річних, 445,29 грн. - інфляційні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти № 124 від 15.02.2016 в частині повної та своєчасної сплати вартості наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в засіданні на 02.11.2017 об 11:00год.

01.11.2017 представник відповідача надіслав на електронну адресу суду відзив на позовну заяву № 1310, в якому зазначає, що позивач нібито звертався до відповідача з письмовими вимогами, проте вимогу від 01.03.2017 відповідач не отримував. А відмітка "Отримано" не відповідає дійсності, так як зроблена невідомою особою та не містить одного номеру реєстрації. Вимога від 04.05.2017 направлена позивачем відповідачу 05.05.2017 останнім отримана 12.05.2017 вперше. На дану вимогу направлена відповідь № 577 від 29.05.2017.

Крім того, відповідач у відзиві не погоджується з нарахуванням 3% річних, виходячи з наступного.

Акти приймання-передачі послуг за спірний період не містять дат їх складання, рахунки на оплату також не виставлялися, відтак обов'язок щодо оплати послуг на суму 7 648,61 грн. мав бути виконаний в строк по 19.05.2017 включно.

Тобто, прострочення по сплаті суми боргу виникло тільки 20.05.2017 (через тиждень після отримання вимоги), як це передбачено ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України та тривало до 13.10.2017 (момент подачі позовної заяви до суду). На підставі чого до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 385,63 грн. та 3% річних у розмірі 92,41 грн.

У судовому засіданні 02.11.2017, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 21.11.2017. Після перерви розгляд справи продовжено.

У судовому засіданні 21.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ч.2 ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Нікмаркет Стандарт" (далі - позивач, виконавець) та Відділом освіти і науки Нікопольської міської ради (далі - відповідач, замовник) був укладений договір про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти № 124 від 15.02.2016.

На умовах викладених в першому розділі цього договору, виконавець зобов'язується протягом 2016 року надати замовникові послуги 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів м. Нікополя Дніпропетровської області) (лот. № 20-КЗ НСЗШ №20-374 уч.), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги (п.1.1.договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач в лютому 2017р. надав послуги відповідачу з організації харчування школярів пільгової категорії, що підтверджується актом приймання-передачі послуг за лютий 2017р. (а.с. 21).

Згідно з п. 10.1 Договору, Договір діє до 31.12.2016р. Тобто, послуги надані за межами дії договору. В той же час, акт приймання-передачі послуг містить всі суттєві умови договору, а саме:

- найменування наданих послуг - послуга шкільних їдалень;

- вартість послуги - 7 648,61 грн.

Отже, між сторонами укладено договір про надання послуг у спрощений спосіб, що не суперечить вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 526 Цивільного кодексу України.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не оплатив надані йому послуги.

В матеріалах справи наявна вимога від 03.03.2017 про сплату заборгованості у загальному розмірі 216 506,48 грн. за надані послуги з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів м. Нікополя Дніпропетровської області, в тому числі 7 648,61 грн. за спірним актом (а.с. 22).

Проте належних доказів отримання цієї вимоги відповідачем суду не надано. Примітка про вручення вимоги таким доказом бути не може, оскільки не містить відомостей про посадове становище особи, що отримала таку вимогу та прізвище цієї особи, лише нерозбірливий підпис.

Позивач 05.05.2017 повторно звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості у загальному розмірі 216 506,48 грн., в тому числі 7 648,61 грн. за спірним актом приймання передачі послуг та отримана останнім 12.05.2017, що визнає відповідач.

З урахуванням частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, строк оплати за надані послуги за лютий 2017р. настав 19.05.2017.

На повторну вимогу відповідач також відповіді на надав, заборгованість не сплатив.

У встановлений договором термін відповідач за надані позивачем послуги з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів м. Нікополя Дніпропетровської області у НСЗШ №24, не розрахувався, на підставі чого виникла заборгованість у розмірі 7 231,65 грн., що підтверджується двосторонньо підписаним актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 26).

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 7 231,65 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача за період прострочення з 11.03.2017 по 12.10.2017 3% річних у розмірі 135,79 грн. та за період прострочення з березня 2017 по серпень 2017 інфляційні збитки у розмірі 445,29 грн.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних частково.

Враховуючи, що акти приймання-передачі послуг за спірний період не містять дат їх складання, також відсутність рахунків на оплату, відтак обов'язок щодо оплати послуг на суму 7 648,61 грн. мав бути виконаний в строк по 19.05.2017 включно.

Тобто, прострочення виникло тільки 20.05.2017 та тривало до 13.10.2017 (момент подачі позовної заяви до суду).

На підставі чого до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати за період з червня 2017 по вересень 2017 у розмірі 385,63 грн. та 3% річних за період з 20.05.2017 по 13.10.2017 у розмірі 92,41 грн.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового доказу.

Відповідачем не надано доказів оплати отриманих послуг в повному обсязі період з моменту їх отримання до дати слухання справи.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 2 726,48 грн., який складається з сум: 7 648,61 грн. - основний борг, 92,41 грн. - 3% річних, 385,63 грн. - інфляційні збитки.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на послуги адвоката, то вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Між Доброю Яною Олександрівною (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" було укладено договір про надання правової допомоги № 01/17 від 03.03.2017.

У відповідності до п. 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Проте, позивач не надав документів, а саме платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд відмовляє в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати у справі покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул.. Електрометалургів, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Нікмаркет Стандарт" (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Кооперативна, буд.3, ) 7 648,61 грн. - основний борг, 92,41 грн. - 3% річних, 385,63 грн. - інфляційні збитки, 1 579,96 грн. - судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.11.2017

Суддя В.Г. Бєлік