ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р.Справа № 922/3271/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна", м. Київ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод Салтівський", м. Харків
про стягнення 284178,44 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Елпіс-Україна" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ТОВ "Хлібозавод Салтівський", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 284178,44 грн., з яких: 281598,60 грн. основний борг, 2579,84 грн. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки №698 від 20.10.2015 щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 27.09.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 18.10.2017 о 09:45.

Ухвалою суду від 18.10.2017 розгляд справи був відкладений до 20.11.2017 до 10:00.

17.11.2017 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень відповідач посилається, зокрема, на те, що позивачем до матеріалів справи не додана видаткова накладна №1268 від 11.04.2017; не надані відомості щодо неповного перерахування відповідачем за поставлений товар та не надані банківські виписки в обґрунтування своїх тверджень щодо наявності боргу за відповідачем. Наданий відзив досліджений судом та долучений до матеріалів справи.

20.11.2017 до суду від позивача надійшло клопотання в якому він просить суд долучити до матеріалів справи копію видаткової накладної №1268 від 11.04.2017 та клопотання про розгляд справи по суті. Надане клопотання та додані до нього документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

20.11.2017 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 319387,63 грн. заборгованості, з яких:

- 281598,60 грн. - основна сума боргу;

- 4176,84 грн. три проценти річних, згідно ст. 625 ЦК України станом на 20.10..2017;

- 33612,19 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки, що діяла у відповідний період станом на 20.10.2017.

Ухвалою суду від 20.11.2017 вказана заява була прийнята судом до провадження та розгляд справи був продовжений з її урахуванням. Цією ж ухвалою розгляд справи був відкладений до 27.11.2017 до 09:50.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні 27.11.2017 не скористався, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні 27.11.2017 не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

20.10.2015 між сторонами був укладений договір поставки №698 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник (позивач) зобовязується передати у власність покупцеві (відповідач), а покупець прийняти та оплатити кондитерську сировину , надалі товар, в кількості, асортименті та по цінам, вказаними в узгоджених сторонами специфікаціях та накладних, які є невідємною частиною договору.

Згідно п. 1.4 договору, перехід права власності на товар у покупця виникає з моменту передачі йому товару постачальником та підписання видаткових накладних (з обовязковим розшифруванням підпису та зазначенням посади). Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару та підписання уповноваженими представниками сторін відповідної документації.

Згідно п.п. 2.1 - 2.3 договору, поставка товару здійснюється транспортом постачальника та за рахунок постачальника, за наступною адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців,1 та вул. Польова, 55 (склади покупця). Постачальник здійснює поставку товару протягом 5 (пяти) днів з моменту отримання заявки від покупця. В заявці вказується асортимент, кількість, ціна товару та дата його поставки. Асортимент; ціна та інші характеристики товарів, що постачаються, остаточно визначаються у товарних (товарно-транспортних) накладних, які мають відповідати замовленню. Відступлення у накладній від змісту замовлення допускається тільки за письмовою згодою покупця.

Відповідно до розділу 4 договору, ціна товару, що передається по діючому договору, вказується в узгоджених специфікаціях та накладних, які є невідємною частиною договору. Ціна на товар формується в українській національній валюті, включаючи ПДВ, за винятком товарів (операцій), що звільняються від оподаткування податком на додану вартість згідно діючого законодавства.

Розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через установу банку згідно із правилами передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Сторони погодили, що датою оплати вважається дата списання грошових коштів банківською установою з поточного банківського рахунок покупця.

Загальна сума даного договору визначається як сума усіх накладних, складених відповідно до умов даного договору протягом терміну його дії і відповідно до яких було поставлено товар.

Відповідно до п. 12.1 та п. 12.4 договору (в редакції додаткової угоди до договору поставки від 30.12.2016), цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2017 року. Дія договору припиняється з закінченням терміну його дії та після виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. У випадку якщо сторони в 30 (тридцяти) денний строк до закінчення дії цього договору не заявлять про його розірвання, договір вважається щоразу автоматично продовжений ще на один календарний рік, на тих самих умовах, і так кожного наступного року без обмежень.

На виконання умов договору та відповідно до замовлень покупця позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними, а саме: № 1208 від 06 квітня 2017 року (замовлення №1122 від 04.04.2017) на загальну суму 239069,40 грн., № 1268 від 11 квітня 2017 року (замовлення №1212 від 11.04.2017) на загальну суму 21498,00 грн., № 1351 від 19 квітня 2017 року (замовлення №1286 від 19.04.2017) на загальну суму 39596,40 грн., №1457 від 28 квітня 2017 року (замовлення №1392 від 28.04.2017) на загальну суму 25801,20 грн., № 1985 від 09 червня 2017 року (замовлення №1872 від 08.06.2017) на загальну суму 27124,20 грн., № 2033 від 14 червня 2017 року (замовлення №1948 від 14.06.2017) на загальну суму 29474,40 грн.

Втім, відповідач за поставлений отовар не розрахувався у повному обсязі та в строк, визначений договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 281598,60 грн.

07.08.2017 за вих. номером 320 та 12.09.2017 за вих. номером 399 позивач направив відповідачу претензії в яких просив відповідача погасити існуючу заборгованість.

Втім, вказані претензії залишені відповідачем без відповіді.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дослідивши зміст, укладеного між позивачем та відповідачем договору №698 від 20.10.2015, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу, а тому, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару на суму 281598,60 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 281598,60 грн. основного боргу є обґрунтованою, не спростованою відповідачем, підтвердженою доданими до матеріалів справи доказами та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 4176,84 грн. 3% річних.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача за допомогою Інформаційно-пошукової системи (ІПС) Законодавство, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4176,84 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 33612,19 грн. пені.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п. 8.3 договору поставки сторони погодили, що покупець за порушення терміну, визначеного у п. 4.З. цього договору зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Суд, перевіривши розрахунок позивача за допомогою Інформаційно-пошукової системи (ІПС) Законодавство, період нарахування останнім вказаної суми пені, дійшов висновку, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 33612,19 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, те що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження оплати ним заборгованості перед позивачем за договором поставки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 281598,60 грн. основного боргу, 33612,19 грн. пені, 4176,84 грн. 3% річних є цілком обґрунтованими, правомірними, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Суд відхиляє заперечення відповідача, висловлені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду спору та спростовуються доданими до матеріалів справи доказами.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. ст. 509, 525, 526, 530, 611, 612, 712 ЦК України; ст. ст. 173, 174, 179 ГК України; ст. ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод "Салтівський" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (03191, м. Київ, вул. В. Касіяна, 2/1, ) - 281598,60 грн. основного боргу, 4176,84 грн. 3% річних, 33612,19 грн. пені та 4790,82 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 28 листопада 2017 року.

Суддя ОСОБА_1