ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 Справа №917/1802/17

м. Полтава

за позовом Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Перемоги, 75

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, буд. 82, офіс 24

про стягнення 187069,84 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: Скиданчук І.В., довіреність від 31.10.2017 року №В31;

від відповідача: Яценко О.В., довіреність від 12.01.2017 року.

Резолютивна частина рішення оголошена згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 30.11.2017 року.

Повне рішення складено та підписано 04.12.2017 року.

Ухвалою від 14.11.2017 року суд задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні, що призначене на 30.11.2017р. в режимі відеоконференції. Засідання від 30.11.2017року проводиться в режимі відеоконференції через Господарський суд Житомирської області.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 187069,84 грн. за договором підряду №23 від 23.10.2015 року, з яких: 142296,26 грн. - основний борг; 8814,67 грн. - 3% річних; 35958,91 грн. - інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт по влаштуванню дорожніх плит та асфальтно-бетонного покриття на виробничому комплексі відповідача, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 187069,84 грн.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, в судовому засіданні усно повідомив, що проти позовних вимог заперечує.

На ім'я відповідача позивачем 07.11.2017 року направлявся акт звірки розрахунків (докази відправки в матеріалах справи, а.с. 95), проте станом на момент проведення судового засідання 30.11.2017 року звірка проведена не була, причин невиконання ухвали суду представник відповідача не пояснив.

Клопотання відповідача про відкладення слухання справи та витребування додаткових доказів суд відхилив, оскільки необхідні докази були завчасно направлені позивачем поштою (оригінали договору, актів прийняття робіт, довідок про вартість робіт, вимоги до відповідача про сплату боргу з доказами відправки) з якими представнику відповідача була надана можливість ознайомитися.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд, зваживши на те, що для вирішення спору доказів, наявних в матеріалах справи, достатньо, визнав за можливе розглянути справу по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

23.10.2015 року між ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" (замовник) та філією "Овруцький райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" в особі начальника філії Авраменка Г.С., що діяв на підставі Положення та доручення №322 від 30.09.2015 року (а.с. 53-55) (підрядник) був укладений договір підряду на будівництво №23 (далі Договір). Відповідно до умов Договору позивач прийняв на себе зобов'язання на свій ризик в установлений цим Договором строк відповідно до договірної ціни: здійснити влаштування дорожніх плит та асфальто-бетонного покриття на виробничому комплексі відповідача за адресою: Житомирська ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" а відповідач у свою чергу прийняти і оплатити належним чином роботи.

Загальна ціна робот визначена в кошторисні документації, доручених для виконання підряднику за цим договором становить орієнтовно 300 000 грн. у тому числі ПДВ 50 000,00 грн. Фактична ціна визначається після закінчення будівництва на підставі локальних кошторисів (п. 2.1. Договору).

Укладений між сторонами договір за своє правовою природою є договором підряду.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Судом встановлено, що відповідно Договору позивач виконав, а відповідач прийняв у листопаді-грудні 2015 року роботи на загальну суму 206930,36 грн., що підтверджується Актами приймання виконаних будівельних робіт за листопад місяць 2015 року на суму 64796,36 грн. та за грудень місяць 2015 року на суму 142134,00 грн. (а.с. 17-18); довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2015 року на суму 64796,36 грн. та за грудень 2015 року на суму 142134,00 грн. (а.с. 88, 90)

Акти, довідки складені за участю підрядника та замовника, скріплені печатками сторін, підписуючи які сторони тим самим засвідчили, що претензій одна до одної з приводу якості, вартості та обсягів виконаних будівельних робіт не мають.

Стосовну строків оплати та порядку приймання-передачі виконаних робіт суд враховує наступне.

Замовник протягом 5 банківських днів з моменту підписання договірної ціни та даного Договору, а так само наданого підрядником календарного графіка виконання робіт, який є невід'ємною частиною Договору, перераховує останньому авансовий платіж у сумі 150000,00 грн. (п. 2.2. Договору).

Протягом 5 днів замовник перевіряє акти і підписує їх в якості фактично виконаних робіт. Оплата здійснюється протягом 3-х банківських днів після підписання актів форми КБ-2в та КБ-3 (п. 3.6. Договору).

Остаточний розрахунок за виконані роботи з будівництва об'єкта проводиться замовником не пізніше 10 робочих днів після підписання замовником останніх актів форми КБ-2в та довідки КБ-3. А також проведення сторонами та підписання акту звірки по всіх роботах пов'язаних з даним Договором (п. 3.9. Договору).

При цьому, судом приймається до уваги, що п. 3.6. Договору пов'язує виникнення зобов'язання по оплаті виконаних робіт лише з закінченням 3-х банківських днів з дня підписання актів форми КБ-3в та КБ-3.

В той же час, п. 3.9. Договору не визначає, яка саме зі сторін за Договором має ініціювати проведення звірки розрахунків. Відповідач не посилається на те, що ним пропонувалося позивачу провести звірку розрахунків, а також на те, що за даними бухгалтерського обліку відповідача існує інша заборгованість, ніж та, щодо стягнення якої подано позов.

За таких обставин, позивач має право вимагати здійснення оплати в строки, визначені п. 3.6 Договору.

Таким чином, оскільки роботи згідно актів були прийняті в повному обсязі у грудні 2015 року, строк оплати за виконані роботи є таким, що настав.

Докази оплати виконаних робіт в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Згідно розрахунку позивача замовник перерахував підряднику кошти в розмірі 60000,00 грн. (копії платіжних доручень за період з 21.06.2016 року по 31.08.2016 року в матеріалах справи, а.с. 21-24) та відпустив товару на суму 4634,10 грн. (копія видаткової накладної від 30.01.2017 року в матеріалах справи, а.с. 25).

Борг станом на момент розгляду справи в суді становить 142296,26 грн.

Позивачем 02.08.2017 року направлено на адресу відповідача лист-вимогу про погашення заборгованості на суму 142296,26 грн. (а.с. 92-93), яка залишена останнім без реагування.

За п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором, а саме не сплатив вартість виконаних робіт у повному обсязі, відповідач факт наявності заборгованості не спростував, доказів оплати робіт матеріали справи не містять, тому позовні вимоги про стягнення 142296,26 грн. основного боргу підлягають задоволенню повністю.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення відповідачем строків оплати позивачем заявлено до стягнення 3% в розмірі 8814,67 грн. за період з 04.12.2015 року по 27.10.2017 року, які підлягають задоволенню частково, оскільки за розрахунком суду на заборгованість з урахуванням часткових сплат за вказаний відповідачем період 3% річних складають 8800,63 грн., в іншій частині вимог про стягнення 3% річних у задоволенні позову відмовляється.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 197940,84 грн. інфляційних за період з 28.10.2014 року по 12.11.2015 року.

Судом враховується, що інфляційні витрати та річні є невід'ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що відсутні підстави нарахування інфляційних за грудень 2015 року, оскільки борг існував неповний місяць, а нарахування інфляційних поденно не передбачено.

Так, по акту від 30.11.2015 року прострочка розпочалася з 04.12.2015 року (30.11.2015 року + 3 банківські дні згідно з п. 3.6. Договору), тому за грудень 2015 року інфляційні не нараховуються, по акту від 31.12.2015 року прострочка розпочалася з 19.01.2016 року (31.12.2015 року + 10 робочих днів згідно з п. 3.9. Договору, з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 1155-р про вихідні дні з 7 по 10 січня 2016 року та робоча субота 16 січня), тому за січень 2016 року інфляційні по цьому акту не нараховуються. Крім цього, позивачем допущені арифметичні помилки при розрахунку в наступних місяцях.

За розрахунком суду за загальний період з січня 2016 року по вересень 2017 року складають 28059,06 грн. в іншій частині вимог про стягнення інфляційних у позові відмовляється.

Перевірка правильності розрахунку позивачем інфляційних втрат та 3% річних проводилася судом за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга.Закон".

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов'язань з оплати вартості отриманого товару.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (ст. 4-3 ГПК України).

Згідно ст. 33, ст. 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором, відповідач факт прострочення сплати коштів за виконані роботи не спростував. За таких обставин з відповідача підлягає до стягнення 142296 грн. 26 коп. основного боргу; 8800 грн. 63 коп. 3% річних; 28059 грн. 06 коп. інфляційних витрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 6 ст. 49 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49 (ч.6), 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, буд. 82, офіс 24, на користь Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, : 142296 грн. 26 коп. основного боргу; 8800 грн. 63 коп. 3% річних; 28059 грн. 06 коп. інфляційних витрат; 2687 грн. 34 коп. судового збору.

3. В іншій частині вимог у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 04.12.2017 року.

Суддя І.І. Пушко