ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017р. Справа № 917/1613/17

за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки", пров. Георгіївський, буд. 2, кім. 12, м. Київ, 01030,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир-Україна", вул. Героїв Майдану, буд. 82, офіс 21, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 54372,26 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. від 15.02.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 01.11.2017р.

В судовому засіданні 16.11.2017 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Господарський суд повідомив, що повний текст рішення буде складений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за договором поставки №ДП309/17 від 09.03.2017р. у сумі 54 372,26 грн.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позов від 15.11.2017р. проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до п. 2.3 договору постачальник зобов'язаний надавати покупцю наступні супровідні документи: товарно-транспортну накладну Ф1-Т; спеціалізовану товарну накладну за формою №1-ТН(МС) з заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока; видаткову накладну, податкову накладну. Позивачем не надано, зокрема, товарно-транспортну накладну Ф1-ТН спеціалізовану товарну накладну за формою №1-ТН(МС), тому строк оплати товару не настав.

Крім того, відповідач заявив клопотання про витребування у позивача доказів отримання відповідачем документів про якість спірного товару, товарно-транспортних накладних Ф1-Т; спеціалізованих товарних накладних за формою №1-ТН(МС).

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона, яка порушує клопотання перед господарським судом про витребування доказів, повинна докладно зазначити: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Подане клопотання позивача є невмотивованим з огляду на положення ст.38 ГПК України, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

09.03.2017 року між Сільськогосподарським приватним підприємством «Чумаки» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гадячсир-Україна» (відповідач, покупець) укладено Договір поставки №ДП309/17 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується систематично передавати у власність покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97 (молоко), а покупець зобов'язується приймати й оплачувати молоко (п. 1.1. Договору).

Згідно з пунктом 1.2 договору кількість молока зазначається у Спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою-1 ТН (ТТН) затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України №457 від 01.12.2015 року (далі за текстом - товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання, є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.2.1 договору постачальник зобов'язаний передати покупцю молоко на умовах EХW (Інкотермс 2010) - склад постачальника, що знаходиться за адресою: вул.Лугова,1, с.Горянівське, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область.

Відповідно до п. 2.3. договору на кожну партію молока постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні супровідні документи: товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну за формою №1-ТН(МС) з заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока; видаткову накладну, податкову накладну. Позивачем не надано, зокрема, товарно-транспортну накладну Ф1-ТН спеціалізовану товарну накладну за формою №1-ТН(МС), ветеринарне свідоцтво (Ф-2) надається постачальником покупцю, на заплановану кількість молока, що передаватиметься у власність покупцю, на кожний місяць, не пізніше 3 числа поточного місяця. У випадку, якщо постачальник своєчасно не надасть покупцю документи (всі разом, або будь-які з них окремо), що зазначені в п.2.3 цього договору, або надасть покупцю документи (всі разом, або будь-які з них окремо) неналежно оформленими, то в цьому випадку покупець має право призупинити оплату молока, згідно п.4.5 цього договору, до моменту надання постачальником належним чином оформлених документів, зазначених в п.2.3 цього договору.

Не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою №3-ПК (МС), в якій вказуються кількість та вартість молочної сировини.

Ціна на молоко встановлюється в національній валюті України гривні, та погоджується сторонами шляхом підписання протоколу погодження ціни (додаток № 1), який є невід'ємною частиною цього договору (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору покупець здійснює 100% попередню оплату за партію молока, що підлягає передачі покупцю, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі цього договору та наданого постачальником рахунку (в разі наявності).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що ним на виконання умов договору було поставлено відповідачу молоко у кількості 54 043,000кг натуральної ваги, що в перерахунку складає 60 107,000кг молока базисної сировини на загальну суму 499 372,26грн., що підтверджується видатковими накладними: №13 від 15.03.2017р., №14 від 17.03.2017р., №15 від 21.03.2017р., №16 від 22.03.2017р., №17 від 24.03.2017р., №18 від 27.03.2017р., №19 від 29.03.2017р., приймальною квитанцією №18 на закупівлю молочної сировини з 01.03.2017р. до 31.03.2017р.

За твердженням позивача відповідач частково розрахувався за поставлену йому продукцію, сплативши кошти в загальній сумі 445 000,00грн. В підтвердження суми боргу позивачем надано акт взаємних розрахунків за березень 2017р.

Як зазначає позивач у позові, на дату звернення до суду відповідач частково сплатив суму боргу, а отже заборгованість становить 54 372,26грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 54 372,26грн., що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору поставки №ДП309/17 від 09.03.2017р.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 та п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, договору; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за отриманий товар і на момент розгляду справи позивач вказує на наявність заборгованості відповідача в сумі 54 372,26 грн.

Судом встановлено, що факт поставки позивачем молока за договором на загальну суму 499 372,26грн. підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними та приймальною квитанцією.

Відповідно до статті1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Судом встановлено, що в обґрунтування факту поставки позивачем відповідачу товару, позивачем надано приймальну квитанцію.

У відповідності з пунктом 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Укоопспілки від 29.05.2000 року від 29 травня 2000р. № 118 за погодженням з Держкомстатом України (далі Порядок №118), приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини, є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Також, згідно з пунктом 2 Інструкції щодо заповнення прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини, яка затверджена наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 01.12.2015 року № 457 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України17.12.2015 р. за № 1582/28027, прийомна квитанція - документ, у якому приймальник на підставі Спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини (форма № 1-ТН (МС)) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Таким чином, зі змісту вказаних норм випливає, що приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за своєю природою є первинними документами, і їх належна виписка є неможливою без попереднього складання товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою № 1-ТН (МС), на підставі яких такі приймальні квитанції складаються.

При цьому товарна накладна за своєю природою - це первинний бухгалтерський документ, призначений для оформлення операцій по відпустці і прийому товарно-матеріальних цінностей.

Отже, факт виписки відповідачем приймальної квитанції свідчить про інший факт - виписку накладних на перевезення молока за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) і вказаний різновид первинних документів підтверджує факт здійснення операції з передачі позивачем у власність відповідача обумовленого договором товару (аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України при розгляді подібних справ, постанова від 17 жовтня 2016 року в справі № 917/2636/15 ).

Судом досліджено надану позивачем приймальну квитанцію на закупівлю молока, оглянуто їх оригінали та встановлено, що вони відповідають вимогам до їх оформлення та є належними та допустимими доказами поставки молочної продукції в розумінні статті 34 ГПК України.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 54 372,26 грн. за договором поставки №ДП309/17 від 09.03.2017р.

Заперечення відповідача в частині не виконання позивачем пункту 2.3 договору судом до уваги не приймаються виходячи з наступного. Так, п. 2.3 договору дійсно передбачено, що постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні супровідні документи:

товарно-транспортну накладну Ф1-Т; спеціалізовану товарну накладну за формою №1-ТН(МС) з заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока; видаткову накладну, податкову накладну. Позивачем не надано, зокрема, товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну за формою №1-ТН(МС).

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Однак, відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів які зазначені в п. 2.3 договору, та встановлення строку для їх повернення, або доказів звернення до позивача з листами щодо повернення отриманого ним товару.

Крім того, суд звертає увагу, що договором поставки та діючим законодавством не передбачена відмова від оплати товару з підстав надання документів не в повному обсязі.

До того ж, як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права», підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Оскільки факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами тому у відповідача у відповідності з вимогами чинного законодавства виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару на умовах договору.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в сумі 54 372,26 грн. за договором поставки №ДП309/17 від 09.03.2017р.

Судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84,85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир-Україна" (вул. Героїв Майдану, буд. 82, офіс 21, м. Гадяч, Полтавська область, 37300 , інші відомості: відсутні) на користь Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" (пров. Георгіївський, буд. 2, кім. 12, м. Київ, 01030, , інші відомості: відсутні) 54372,26 грн. боргу, 1600,00грн. витрат з оплати судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити сторонам.

Повне рішення складено та підписано 21.11.2017року

Суддя Паламарчук В.В.