ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 року Справа № 904/4668/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Кузнецової І.Л.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 1.1-20-104 від 13.12.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 184 від 17.01.2017 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/4668/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа", м. Дніпро

до відповідача: Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, м. Дніпро

про стягнення 98 942,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради (далі - відповідач) про стягнення компенсації за пільговий проїзд повітряним транспортом громадян - мешканців Новокодацького району місті Дніпра у розмірі 98 942,20 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що протягом 2016 року ним здійснювалися перевезення повітряним транспортом пільгової категорії громадян мешканців Новокодацького району м. Дніпра, за маршрутами: Дніпро-Київ-Дніпро, Дніпро-Київ, Дніпро-Львів-Дніпро, у звязку з чим були понесені витрати загальною вартістю 98 942,20 грн. Враховуючи, що відповідач згідно норм чинного законодавства є зобовязаним перед позивачем щодо відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій громадян повітряним транспортом, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь компенсації за пільговий проїзд повітряним транспортом громадян мешканців Новокодацького району міста Дніпра за 2016 рік.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/4668/17 позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на користь ПАТ "АК "Дніпроавіа" стягнуто 98 942 грн. 20 коп. компенсації за пільговий проїзд повітряним транспортом громадян мешканців Новокодацького району міста Дніпро за 2016 рік та 1 600 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем документально підтверджені витрати на перевезення пільгової категорії громадян жителів Новокодацького району м. Дніпра у 2016 році, а відповідачем, що є розпорядником коштів місцевого бюджету, який має здійснювати компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, попри звернення позивача за відповідною компенсацією, вказані витрати не компенсовані. При цьому бюджетні зобов`язання щодо компенсації компаніям-перевізникам витрат на перевезення пільгової категорії громадян мають обліковуватись органами Казначейства незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийнято на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Відповідач наголошує, що:

- норма стосовно безоплатного проїзду інвалідів один раз на рік із 50-процентною знижкою відповідно до ст. 21 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виключена на підставі Закону № 1697-УІІ від 14.10.2014р.;

- до компетенції Управління належить тільки видача талонів на безоплатний проїзд відповідно до закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Управлінням не видавались листи талонів деяким ветеранам війни, які скористалися послугою пільгового перевезення літака ми Позивача, тому питання перерахунку компенсації за надання послуг з пільгового переве зення повітряним транспортом громадян доцільно вирішувати з відомствами, які забезпечили їх талонами.;

- будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здій снюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідач є розпоряд ником лише виділених коштів та не може відповідати за зобовязаннями держави, на які не виділяються кошти, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не передбачена субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян;

- відсутність укладеного між Позивачем та Відповідачем договору є підставою для відмови в позові;

- ПАТ «АК «Дніпроавіа» не надавало до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради щомісяця розрахунки за формою « 2-пільга» в порядку встановленому законодавством;

- господарським судом не враховано п. 5-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.02 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за раху нок субвенцій з державного бюджету», яким встановлено, що підприємствам транспорту не відшкодовуються за рахунок субвенцій з державного бюджету втрати їх доходів від переве зень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, та інші видатки (враховуючи, що фінансове забезпечення таких перевезень здійснюється за рахунок інших бюджетних про грам головних розпорядників коштів державного бюджету, власних надходжень транспорт них підприємств та інших джерел відповідно до законодавства), а саме стосовно окремих категорій громадян, до яких віднесено серед іншого, громадян, які мають право на безоплат ний проїзд відповідно до законодавства, з відшкодуванням втрат доходів транспортних під приємств за рахунок інших джерел.

Публічне акціонерне товариство "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року (у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіна Е.В. (доповідач) суддів: Березкіна О.В., Пархоменко Н.В.) апеляційну скаргу було прийнято та призначено до розгляду на 19.07.2017 року.

19.07.2017 року по справі №904/4668/17 оголошено перерву до 30.08.2017 року.

30.08.2017 року по справі №904/4668/17 оголошено перерву до 06.09.2017 року.

У зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Пархоменко Н.В. та Березкіної О.В. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.09.2017 року визначено для розгляду справи №904/4668/17 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

06.09.2017 року по справі №904/4668/17 оголошено перерву до 01.11.2017 року.

01.11.2017 року розпорядженням В.о. керівника апарату суду ОСОБА_3 №1841/17 відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматичну систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 904/4668/17 у звязку з перебуванням головуючого судді доповідача Орєшкіної Е.В. судді Подобєда І.М. у відрядженнях.

Таким чином, в результаті повторного автоматичного розподілу, справу №904/4668/17 було передано судді - доповідачу Іванову О.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.11.2017 року справу №904/4668/17 прийнято до свого провадження та призначено розгляд апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року на 21.11.2017 року.

В судовому засіданні 21.11.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Публічне акціонерне товариство "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" в березні грудні 2016 року здійснило перевезення повітряним транспортом за маршрутом Дніпро-Київ, Дніпро-Київ-Дніпро, Дніпро-Львів-Дніпро, громадян пільгової категорії - мешканців Новокодацького району м. Дніпра. Зокрема, пільгами на перевезення на підставі відповідних посвідчень та листів талонів у період з березня по грудень 2016 року скористались наступні громадяни:

- ОСОБА_4, № рейсу 4 від 11.03.2016, вартістю 2 243,30 грн.;

- ОСОБА_5, № рейсу 204 від 18.03.2016, вартістю 1 517,00 грн.;

- ОСОБА_4, № рейсу 5 від 31.03.2016, вартістю 2 323,70 грн.;

- ОСОБА_6, № рейсу 5 від 31.03.2016, вартістю 3 238,00 грн.;

- ОСОБА_7, № рейсу 4 від 17.05.2016, вартістю 2 270,00 грн.;

- ОСОБА_8, № рейсу 4 від 25.05.2016, вартістю 2 717,00 грн.;

- ОСОБА_9, № рейсу 4 від 30.05.2016, вартістю

3306,00грн.;

- ОСОБА_10, № рейсу 3 від 08.06.2016, вартістю 2 178,00 грн.;

- ОСОБА_11, № рейсу 204 від 04.07.2016, вартістю 2 125,77 грн.;

- ОСОБА_11, № рейсу 203 від 04.07.2016, вартістю 2 161,23 грн.;

- ОСОБА_12, № рейсу 203 від 24.07.2016, вартістю 1 899,00 грн.;

- ОСОБА_13, № рейсу 6 від 02.08.2016, вартістю 2 729,54 грн.;

- ОСОБА_14, № рейсу 203 від 08.08.2016, вартістю 2 345,00 грн.;

- ОСОБА_15, № рейсу 204 від 15.08.2016, вартістю 2 284,22 грн.;

- ОСОБА_16, № рейсу 4 від 23.08.2016, вартістю 2 840,00 грн;.

- ОСОБА_17, № рейсу 4 від 27.08.2016, вартістю 3 460,00 грн.;

- ОСОБА_18, № рейсу 204 від 04.09.2016, вартістю 1 802,37 грн.;

- ОСОБА_19, № рейсу 204 від 04.09.2016, вартістю 1 802,37 грн.;

- ОСОБА_20, № рейсу 203 від 12.09.2016, вартістю 1 951,62 грн.;

- ОСОБА_20, № рейсу 204 від 19.09.2016, вартістю 1 914,38 грн.;

- ОСОБА_21, № рейсу 4 від 21.09.2016, вартістю 2 796,00 грн.;

- ОСОБА_22, № рейсу 1 від 01.10.2016, вартістю 3 231,98 грн.;

- ОСОБА_23, № рейсу 1 від 09.10.2016, вартістю 2 669,70 грн.;

- ОСОБА_24, № рейсу 203 від 17.10.2016, вартістю 2 381,31 грн.;

- ОСОБА_24, № рейсу 204 від 28.10.2016, вартістю 2 344,69 грн.;

- ОСОБА_25, № рейсу 4 від 21.10.2016, вартістю 3 522,00 грн.;

- ОСОБА_8, № рейсу 4 від 21.10.2016, вартістю 1 982,00 грн.;

- ОСОБА_26, № рейсу 4 від 06.11.2016, вартістю 2 884,00 грн.;

- ОСОБА_27, № рейсу 204 від 18.11.2016, вартістю 2 380,00 грн.;

- ОСОБА_28, № рейсу 203 від 18.11.2016, вартістю 1911,71 грн.;

- ОСОБА_28, № рейсу 204 від 18.11.2016, вартістю 1874,29 грн.;

- ОСОБА_29, № рейсу 203 від 02.12.2016, вартістю 2 460,00 грн.;

- ОСОБА_30, № рейсу 204 від 02.12.2016, вартістю 1 935,00 грн.;

- ОСОБА_31, № рейсу 1 від 03.12.2016, вартістю 3 428,00 грн.;

- ОСОБА_27, № рейсу 203 від 23.12.2016, вартістю 2 478,00 грн.;

- ОСОБА_32, № рейсу 4 від 25.12.2016, вартістю 3 121,00 грн.;

- ОСОБА_33, № рейсу 203 від 26.12.2016, вартістю 2 470,00 грн.;

- ОСОБА_34, № рейсу 4 від 27.12.2016, вартістю 3 119,00 грн.;

- ОСОБА_35, № рейсу 203 від 29.12.2016, вартістю 2 396,02 грн.;

- ОСОБА_36, № рейсу 204 від 29.12.2016, вартістю 2 449,00 грн.

З метою відшкодування витрат з перельоту зазначених пільгових категорій громадян 14.03.2017 позивачем направлено на адресу відповідача лист № 1.1-21-37 від 14.03.2017 з вимогою про відшкодування витрат ПАТ "АК "Дніпроавіа" на реалізацію безоплатного проїзду громадян пільгової категорії - мешканців Новокодацького району м. Дніпра. До листа було долучено розрахунок вартості перевезень, здійснених у вересні-жовтні 2016 року та копії підтверджуючих документів (а.с. 57-61).

04.04.2017 позивачем отримано від відповідача відповідь на вищезазначений лист за вих. № 1108 від 27.03.2017 з відмовою у виплаті, яка обґрунтована тим, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не передбачено субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування даних пільг та відсутністю укладеного договору (а.с. 62-64).

11.04.2017 позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 3.14-429 від 04.04.2017 з вимогою про відшкодування витрат ПАТ "АК "Дніпроавіа" на реалізацію безоплатного проїзду громадян пільгової категорії - мешканців Новокодацького району м.Дніпра. До листа було долучено розрахунок вартості перевезень, здійснених у січні-серпні, листопаді-грудні 2016 року та копії підтверджуючих документів (а.с. 156-159). За твердженням позивача, відповіді на даний лист від відповідача не надходило.

Позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію за пільговий проїзд повітряним транспортом громадян - мешканців Новокодацького району місті Дніпра у розмірі 98 942,20 грн/

Відповідачем заявлені позовні вимоги не визнано .

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 № 3551-XII визначено правовий статус ветеранів війни та належні їм пільги, переваги і соціальні гарантії.

Статтею 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються, зокрема, такі пільги: безплатний проїзд один раз на два роки (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, незалежно від наявності залізничного сполучення, або проїзд один раз на рік (туди і назад) вказаними видами транспорту з 50-процентною знижкою.

За приписами п. 21 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам I і II груп надається право безплатного проїзду один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, а особам, які супроводжують інвалідів I групи (не більше одного супроводжуючого), - 50-процентна знижка вартості проїзду один раз на рік (туди і назад) зазначеними видами транспорту. Інвалідам III групи надається право безплатного проїзду один раз на два роки (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом незалежно від наявності залізничного сполучення або проїзду один раз на рік (туди і назад) зазначеними видами транспорту з 50-процентною знижкою вартості проїзду.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту зобов'язані забезпечувати, зокрема, права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Відшкодування збитків транспортним підприємствам від безплатних перевезень пільгових категорій громадян регулюється нормативними актами Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 7 Закону України "Про транспорт").

Ці положення Закону України "Про транспорт" кореспондуються з наведеними вище нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", якими гарантовано право пільгового проїзду повітряним транспортом певним категоріям громадян.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 3 цієї постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян (п. 8 Порядку).

Порядком визначено процедуру підготовки головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів інформації про фактично нараховані суми та актів звіряння розрахунків за надані послуги і їх надсилання до фінансових органів райдержадміністрацій, виконкомів міських рад, надання уточненої інформації у разі виникнення додаткових зобов'язань, підготовки уточнених реєстрів нарахованих в поточному місяці сум та подання їх до вищестоящих фінансових органів (пункти 5, 6 Порядку).

Постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" встановлено порядок, згідно якого підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Підприємства та організації, що надають послуги з проїзду в міському та приміському транспорті, у разі неможливості подати розрахунки за формою "2-пільга" надсилають уповноваженому органу розрахунки за формою, що встановлюється договором на перевезення пільгових категорій громадян (пункт 10).

Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 02.01.1995 "Про доповнення постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302" унормовано, що безплатний проїзд надається один раз у рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом у поїздах і вагонах (каютах, салонах) усіх категорій (класів). Пільгові квитки придбаваються в обмін на талони за пред'явленням листа талонів і посвідчення про право на пільги.

Отже, позивач як перевізник, який здійснив протягом 2016 року авіаперевезення пільгової категорії громадян на загальну суму 98 942,20 грн., набув передбачене Законом України "Про транспорт" право на отримання компенсаційних виплат за такий пільговий проїзд за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Факти здійснення позивачем перевезень повітряним транспортом громадян пільгової категорії на загальну суму 98 942,20 грн., вартість квитків, використання названими вище пасажирами талонів на знижку засвідчуються доданими до позовної заяви копіями іменних пасажирських авіаквитків (а.с. 10-56, 98-155).

З метою отримання компенсації позивач звертався до відповідача із листами, до яких додавалися розрахунки вартості перевезення повітряним транспортом пільгових категорій громадян Новокодацького району м. Дніпро, в яких зазначено номер та дата рейсу, номер квитка, прізвище, ім'я та по-батькові пасажира, номери їх посвідчення та паспорту, вартість авіаквитків, реєстрація місця проживання (а.с. 57, 156).

Відповідно до п. 1.5 Положення про Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, затвердженого рішенням Х сесії Новокодацької районної у мітсі Дніпрі ради № 108 від 09.12.2016, Управління забезпечує на території району захист прав та реалізацію соціальних гарантій, визначених законодавством України для окремих категорій населення, в тому числі ветеранів війни та праці.

Основними завданнями Управління є, серед іншого, забезпечення реалізації державної політики у сфері соціальної підтримки населення, у тому числі ветеранів, інвалідів, які згідно з законодавством України мають право на пільги (п. 2.1 Положення).

Управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює відшкодування пільг з оплати житлово-комунальних послуг, послуг зв'язку, пільг на придбання твердого палива і скрапленого газу та пільгового проїзду окремим категоріям громадян (п. 3.1.13).

Таким чином, відповідач є місцевим органом виконавчої влади, до повноважень якого в установленому порядку віднесено, зокрема, здійснення соціальних програм із забезпечення передбаченими законодавством пільгами ветеранів війни та прирівняних до них осіб і проведення компенсаційних виплат особам, які надають такі пільги.

Здійснивши на підставі цих листів-талонів пільгове перевезення мешканців Новокодацького району м. Дніпра, позивач набув передбаченого законом права на відшкодування витрат з вартості перельоту на загальну суму 98 942,20 грн, які повинні бути компенсовані Управлінням праці та соціального захисту населення Новокодацької районної у місті ради як розпорядником коштів місцевого бюджету, що видав відповідні талони і зобов'язаний вести розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам.

У звязку з чим господарським судом підставно задоволено позовні вимоги.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів наголошує наступне.

Твердження відповідача, що норма стосовно безоплатного проїзду інвалідів один раз на рік із 50-процентною знижкою відповідно до ст. 21 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виключена на підставі Закону України № 1697-УІІ від 14.10.2014р. є помилковим, оскільки право безоплатного проїзду інвалідам І, II і III груп надано відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гара нтії їх соціального захисту". Зазначена норма є чинною, та саме на неї посилався позивач і господарський суд Дніпропет ровської області у рішенні від 13.06.2017 р . № 904/4668/17.

Колегія суддів констатує, що Законом України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014 р., на який посилається скаржник, не вносилося будь-яких змін до п. 21 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гара нтії їх соціального захисту", а тим паче не виключався даний пункт статті.

Доводи апеляційної скарги про те, що до компетенції Управління належить тільки видача талонів на безоплатний проїзд відповідно до закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; Управлінням не видавались листи талонів деяким ветеранам війни, які скористалися послугою пільгового перевезення літака ми Позивача, тому питання перерахунку компенсації за надання послуг з пільгового переве зення повітряним транспортом громадян доцільно вирішувати з відомствами, які забезпечили їх талонами, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 «Про поря док видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» посвідчення є документом, що підтвер джує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Отже, підставою для отримання особою пільг є набуття нею відповідного статусу, який надає право користуватися певними пільгами та перевагами. Набуття особою такого статусу відбуваєть ся в передбаченому законодавством порядку та засвідчується посвідченням.

Дійсно, пунктом 71 тієї ж Постанови встановлено, що листи талонів на право одержання ве теранами війни і особами, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50- відсотковою знижкою їх вартості видають:

- учасникам бойових дій - Мінюст, органи Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДПС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв'язку, а також Держспецтрансслужба за місцем реєстрації вете рана;

- інвалідам війни, учасникам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - органи праці та соціального захис ту населення за місцем реєстрації громадянина.

Матеріалами справи підтверджено використання всіма названими вище пасажирами пільгової категорії талонів на знижку (а.с. 10-56, 98-155).

Дані талони дійсно були видані не лише Відповідачем, а й іншими уповноваженими державними органами.

В той же час, за приписами ч. 2 ст. 7 закону України «Про транспорт» відшкодування збитків від безплатних перевезень пільгових категорій громадян регулюється нормативними актами Кабі нету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 затверджено Порядок фінансу вання видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціаль ного захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету (далі - Постанова № 256), яким визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з вико нання державних програм соціального захисту населення, зокрема, щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Приписами Постанови № 256 встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (п. 3).

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактич но нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів місь ких рад, які, в свою чергу, на підставі зазначених актів звіряння, щомісяця готують реєстри нара хованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим орга нам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (п. 5 По станови № 256).

У разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця зазначеним органам уточнену інформацію про фактично нараховані у пото чному місяці суми, на підставі якої готуються та подаються у встановленому порядку уточнені ре єстри нарахованих у поточному місяці сум (п. 6 Постанови № 256).

З огляду на викладене, чинним законодавством не передбачений обов'язок відшкодовувати перевізнику витрати на здійснення пільгових перевезень саме тим органом, який видав талони пільговику. Ці органи наділені лише функціями обліку, зберігання та видачі талонів. В той же час, Кабінетом міністрів України закріплено єдиний механізм відшкодування перевізнику витрат на здійснення пільгових перевезень та визначено головних розпорядників коштів місцевих бюджетів на реалізацію державних програм соціального захисту населення.

Таким чином, видача листів талонів на право одержання ве теранами війни і особами, на яких поширюється чинність Закону, проїзних документів (квитків) не відповідачем, а іншими уповноваженими державними органами, не звільняє відповідача від обовязку відшкодовувати перевізнику витрати на здійснення таких пільгових перевезень.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здій снюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення; Відповідач є розпоряд ником лише виділених коштів та не може відповідати за зобовязаннями держави, на які не виділяються кошти, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не передбачена субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 17 закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального за хисту", також встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок Коштів державного та місцевого бюджетів.

Згідно п. 6 Постанови Кабінету міністрів України «Про порядок надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 16.02.1994 р. N 94 витрати державних органів, органів місцевого і регіонального самоврядування, підприємств, установ і організацій (далі - організації), пов'язані з наданням пільг, передбачених Законом Украї ни "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", покриваються місцевими фінан совими органами на підставі розрахунків, поданих організаціями, шляхом перерахування коштів на їх рахунки в установах банків. Пільги, передбачені зазначеним Законом, надаються організаці ями за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх з бюджету за встановленими нор мами у погоджені з фінансовими органами терміни. Відшкодування організаціям витрат, пов'яза них з наданням пільг, фінансові органи провадять за рахунок коштів місцевих бюджетів на підста ві перевірених ними розрахунків, поданих організаціями.

Відсутність у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» передбачених видатків на компенсацію за пільговий проїзд громадян, жодним чином не впливає на зобов'язання субєктів правовідносин у сфері надання пільг громадянам.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 р. наголошено, що оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'я зків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Закон України «Про Державний бюджет України» як правовий акт чітко зумовлений поняттям бюджету як плану фор мування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України, стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загаль носуспільні потреби, зокрема, і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлю ватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що зви чайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 193 ГК України.

Частина 2 статті 617 ЦК України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 ГК України, де зазначено, що неперебор ною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, пору шення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 р. № 01-06/374/2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідаль ності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 р. у спра ві № 3-28гс12, яка є обов'язковою для суду згідно ст. 111-28 Господарського процесуального коде ксу України.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях від 18.10.2005 р. по справі "Терем лтд, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 р., по справі "Бакалов проти України" за значено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездія льності. Вказані рішення в силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

До того ж, в силу вимог чинного законодавства Позивач не є особою, до компетенції якої на лежить вирішення питання про наявність фінансових ресурсів бюджетів на покриття пільг, перед бачених законодавством.

Окрім того, п. 4 с. 1 ст. 127 Повітряного кодексу України за правопорушення в галузі цивіль ної авіації до юридичних осіб - суб'єктів авіаційної діяльності передбачено застосування фінансо вих санкції у вигляді штрафу від п'ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів грома дян у разі ненадання перевізником пільг пасажиру, встановлених законом.

Отже, обслуговуючи пільгову категорію громадян України, Авіакомпанія «Дніпроавіа» не мала права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування та не повинна нести ризик за відсутність фінансових ресурсів державного або місцевого бюджетів під час надання громадя нам передбачених законодавством пільг. А відтак. Позивач як перевізник, який здійснив пільгові авіаперевезення, набув право на отримання компенсаційних виплат за такий пільговий проїзд.

Також, листом від 30.06.2011 р. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України розяснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту насе лення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті по слуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів). До складу таких ви трат віднесено, серед іншого, і виплата компенсації за пільговий проїзд один раз на рік (раз на два роки).

У зв'язку з цим та згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо випла ти субсидій, допомоги, пільг з оплати житлово-комунальних послуг та послуг звязку , компенса ції громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян. обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. До складу таких витрат віднесено серед іншого і виплату компенсації за пільговий проїзд один раз на рік (раз на два роки).

Поряд з цим, відповідно до п. 2.10 Наказу Міністерства фінансів України від 02.03.2012 р. № 309 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України», бюджетні фінансові зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку (в частині абонентної плати за користу вання квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Казначейства неза лежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Таким чином, реалізація встановлених законодавством пільг громадянам, які мають на них право, та компенсація перевізнику понесених у звязку з цим витрат не може ставитися у залежність від бюджетного фінансування та забезпечуватись за рахунок юридичних осіб. Зобовязання у цій справі існують незалежно від передбачених у Державному бюджеті Укра їни коштів. Відсутність бюджетних призначень для розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не с підставою для звільнення зобовязаної особи від обовязку сплатити компенсацію.

Аналогічну позицію закріплено у постановах Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 905/2358/16.

Посилання Відповідача на те, що відсутність укладеного між Позивачем та Відповідачем договору є підставою для відмови в позові, є необґрунтованими, оскільки нормативними документами, що регулюють спірні відносини у даній справі, не передбачено укладення договору на фінансування пільг як обов'язкової умови.

За приписами ч. 1 ст. 98 Повітряного кодексу України, повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу XXVIII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 31.11.2012 р. № 735, пасажирсь кий квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відо бражають його умови.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.01.1995 р. № 1 «Про доповнення постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302» було визначено, що пільгові квитки придбаваються в обмін на талони за пред'явленням листа талонів і посвідчення про право на пільги.

Перевізник дізнається про пільгове перевезення, маршрут за яким бажає пролетіти пільговик лише в момент придбання квитка, пасажири не повідомляють перевізника про наміри скориста тись його послугами заздалегідь.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтями 11 Цивільного кодексу України, 174 Господарського кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законо давства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов'язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти. Зобовязання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Господарські зобов'язання сторін у цій справі виникли безпосередньо із Бюджетного коде ксу України, Законів України «Про державні соціальні стандарти та про державні соціальні гаран тії», «Про транспорт», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постанови Кабінету міністрів України Постанови Кабінету Міністрів України N 256, Порядку № 309 «Про порядок реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України», затвердже ного Наказом Міністерства Фінансів України від 02.03.2012 р. та не залежать від їх бажання.

Аналогічні висновки закріплено у Постановах Вищого господарського суду України від 10.01.2012 р. № 16/5005/7051/2011 та від12.04.2017 р. у справі № 927/1039/16.

Отже, відсутність договору у даному випадку не може бути підставою для звільнення Відповідача від виконання господарського зобовязання, яке передбачене нормами чинного законодавства.

Та обставина, що ПАТ «АК «Дніпроавіа» не надавало до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради щомісяця розрахунки за формою « 2-пільга» в порядку встановленому законодавством, на думку колегії суддів, також не звільняє Відповідача від виконання спірного господарського зобовязання.

Так, форму для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг « 2-пільга», та Інструкцію про порядок її заповнення затверджено Наказом Міністерства праці та соці альної політики України від 04.10.2007 р. № 535 (далі - Наказ № 535).

ОСОБА_23, Наказом № 535 затверджено 4 різні форми « 2-пільга» - в залежності від виду наданих послуг:

- ОСОБА_37 З оплати житлово-комунальних послуг;

- ОСОБА_38 З оплати послуг звязку;

- ОСОБА_38 III. На придбання твердого та рідкого пічного палива і скрапленого газу (паливо);

ОСОБА_38 IV. З оплати інших пільг (інші), яку відповідно до п. 7 Інструкції про порядок запов нення форми « 2-пільга» заповнюють будівельні організації та надавачі ритуальних послуг (перед бачені види послуг: безплатний капітальний ремонт власних житлових будинків, безплатне похо вання, спорудження на могилі померлого (загиблого) незалежно від часу смерті надгробка за вста новленим Урядом України зразком).

Також, Інструкція про порядок заповнення форми « 2-пільга» визначає порядок заповнення форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг « 2-пільга».

У відповідності до п. 3 цієї Інструкції підприємство заповнює розділи форми, а також графи в ній по тих видах послуг, які воно надає.

Інструкцією закріплений порядок заповнення форми « 2-пільга»:

- ОСОБА_37 З оплати житлово-комунальних послуг (ЖКП) форми « 2-пільга» заповнюють підприємства, що надають житлово-комунальні послуги (централізоване опалення, газопостачан ня, електропостачання...);

- ОСОБА_38 З оплати послуг звязку (звязок) форми « 2-пільга» заповнюють надавачі послуг звязку;

- ОСОБА_38 III. На придбання твердого та рідкого пічного палива і скрапленого газу (паливо) фо рми « 2-пільга» заповнюють постачальники твердого та рідкого пічного палива і скрапленого ба лонного газу;

- ОСОБА_38 IV. З оплати інших пільг (інші) форми « 2-пільга» заповнюють будівельні організації та надавачі ритуальних послуг. Кожен постачальник заповнює графи за тими видами послуг, які він надає.

Вказаний перелік є вичерпним. Наказом № 535 не затверджено форму для довільного заповнення, не передбачено можливості заповнення будь-якої з цих форм перевізником та можливості створення власної форми. Отже, форма звітності « 2-пільга» не може бути обовязковою для підприємств, що надають послуги з проїзду на повітряному транспорті, до якого належить Позивач.

Крім того, пунктом 10 Постанови Кабінету міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» встановлено, що підприємства та організації, що надають послуги з проїзду у міському та приміському транс порті, у разі неможливості подати розрахунки за формою « 2-пільга» надсилають повноваженому органу розрахунки за формою, що встановлюється договором на перевезення пільгових категорій громадян.

Кабінетом міністрів України затверджено Постанову від 16.12.2009 р. N 1359 «Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян». Вказаною Постановою затверджено та кож «Облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бю джетів».

Отже, законодавством передбачено порядок складання розрахунків витрат на пільгові пере везення для підприємств, що надають послуги з проїзду у міському, приміському та залізничному транспорті. Чинним законодавством України жодних вимог щодо форми звітності підприємств, які надають послуги перевезення повітряним транспортом не встановлено.

В той же час, Державне казначейство України листом від 20.04.2007 р. № 3.4-07/1021-4884 розяснило, що для перерахування коштів підприємствам - перевізникам до органів Державного казначейства України повинні подаватись договори, акти звірок, списки громадян, яким надані пільги, та/або розрахунки вартості пільгових перевезень.

ПАТ «АК «Дніпроавіа» листами від 14.03.2017 р. № 1.1.-21- 37 та від 04.04.2017 р. № 3.14- 429 направляло вимогу про відшкодування витрат ПАТ «АК «Дніпроавіа» на реалізацію безоплат ного проїзду громадян пільгової категорії - мешканців Новокодацького району м. Дніпра у 2016 р. До листів були додані звіт та підтвердні документи містять повну інформацію про пільговика та здійснене пільгове перевезення.

До Розрахунків включено інформацію про пільгове перевезення: номер рейсу, дата рейсу, номер авіаквитка, дата продажу авіаквитка, П.І.Б. пасажира - пільговика, номер посвідчення про право на пільги, номер паспорта, вартість авіаквитка (грн., з ПДВ), реєстрація місця проживання пасажира - пільговика та ін.

Підтвердні документи, які були надані - це копії авіаквитка та талонів, листа талонів, паспо рта, ідентифікаційного номеру, посвідчення про право на пільги.

Таким чином, Відповідачеві була надана уся інформація про пільговика та здійснене пільгове перевезення.

Отже, твердження Відповідача, що неподання По зивачем розрахунку за формою « 2-пільга» унеможливлює проведення розрахунків, є безпідставним, оскільки Відпові дач наполягає на заповненні Позивачем форми звітності, яку останній завідомо заповнити не в змозі, так як законодавством не передбачено її для послуг з перевезення, в тому числі і по вітряним транспортом.

Окрім того, Постановою N 256 передбачена можливість надання фінансовим органам голо вними розпорядниками коштів місцевих бюджетів у разі виникнення додаткових зобов'язань що місяця уточненої інформації про фактично нараховані у поточному місяці суми (п. 6).

Також, п. 4) ч. 1 ст. 97 Бюджетного кодексу України встановлено, що у Державному бюджеті України можуть передбачатися, серед іншого, такі трансферти місцевим бюджетам: додаткова до тація на компенсацію втрат доходів місцевих бюджетів внаслідок надання пільг, встановлених державою.

Таким чином, неподання Позивачем Відповідачеві розрахунків вартості наданих послуг щомісяця, як підстава відмови здійснення компенсаційних виплат не е обґрунтованою та за конною з огляду на передбачену у законодавстві можливість зареєструвати додаткові зо бовязання та отримати додаткові дотації з Державного бюджету України.

Посилання Відповідача на п. 5-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.02 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за раху нок субвенцій з державного бюджету», яким встановлено, що підприємствам транспорту не відшкодовуються за рахунок субвенцій з державного бюджету втрати їх доходів від переве зень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, та інші видатки (враховуючи, що фінансове забезпечення таких перевезень здійснюється за рахунок інших бюджетних про грам головних розпорядників коштів державного бюджету, власних надходжень транспорт них підприємств та інших джерел відповідно до законодавства), а саме стосовно окремих категорій громадян, до яких віднесено серед іншого, громадян, які мають право на безоплат ний проїзд відповідно до законодавства, з відшкодуванням втрат доходів транспортних під приємств за рахунок інших джерел, є недоречним, оскільки згідно п. 6 Постанови Кабінету міністрів України «Про порядок надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 16.02.1994 р. N 94, пільги, передбачені зазначеним Законом, надаються організаціями за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх з бюджету за встановленими нормами у погоджені з фінансовими органами терміни. Відшкодування організаціям витрат, пов'язаних з наданням пільг, фінансові органи провадять за рахунок коштів місцевих бюджетів на підставі пе ревірених ними розрахунків, поданих організаціями.

Частиною 1 статті 17 закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального за хисту", також встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок» коштів державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Респуб ліки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцево го самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об'єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Відповідно до підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що ство рюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать ви датки на державні програми соціального захисту: пільги окремим категоріям громадян, що нада ються: ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (серед іншого).

Відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передба чені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціаль ного захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Відповідач дійшов помилкових виснов ків про те, що авіаперевізникам не повинні відшкодовуватись витрати на пільгові переве зення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновок господарського суду, здійснений у резолютивній частині рішення господарського суду є правильним, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі № 904/4668/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 27.11.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя І.Л. Кузнецова