ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.11.2017 р. Справа № 914/1974/17

За позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;
до відповідача:Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів
про:стягнення 348495542,60 грн. боргу, 71668500,32 грн. пені, 15998052,04 3% річних та 70444987,48 інфляційних втрат за договором на купівлю-продаж природного газу №13-259-ВТФ від 04.01.2013р.
Суддя Крупник Р.В. Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №14-69 від 14.04.2017р.)
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №Lv007.2-сл-73-0117)

ВСТАНОВИВ:

27.09.2017р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі Позивач) до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (надалі Відповідач) про стягнення 348495542,60 грн. боргу, 71668500,32 грн. пені, 15998052,04 3% річних та 70444987,48 інфляційних втрат за договором на купівлю-продаж природного газу №13-259-ВТФ від 04.01.2013р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.01.2013р. між позивачем та відповідачем укладено Договір №13-259-ВТВ на купівлю-продажу природного газу, відповідно до п.1.1 та п.1.2 котрого позивач (продавець) зобовязується передати у власність покупцю (відповідачу), а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця. Пунктом 11 Договору передбачено строк його дії до 31.12.2015р.

Як зазначено в позовній заяві, на виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму ,39 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Разом з тим, відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк визначений Договором, чим порушив умови п.6.1 Договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 348494542,60 грн. Окрім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 71668500,32 грн., три проценти річних у сумі 15998052,04 грн., інфляційні втрати у сумі 70444987,48 грн., а всього 506606082,43 грн. Крім цього, у своїх письмових поясненнях, позивач також покликається на правову позицію Верховного Суду України, котру він виклав в постанові №911/1173/16 від 11.10.2017р.

Ухвалою суду від 02.10.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 12.10.2017р. У судовому засіданні 12.10.2017р. оголошувалася перерва до 06.11.2017р. Ухвалою суду від 06.11.2017р. розгляд справи відкладено на 20.11.2017р. В судовому засіданні 20.11.2017р. оголошено перерву до 30.11.2017р.

Крім цього, ухвалою суду від 20.11.2017р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що при розрахунку суми заборгованості, позивачем не було враховано суми, які було перераховано НАК «Нафтогаз України» на виконання спільних протокольних рішень за 2013р., 2014р., та 2015р. за спірним Договором. В загальному за вказаний період позивачем не враховано 374461547,00 грн. Враховуючи неправильність нарахування основної суми заборгованості, позивачем неправильно було нараховано і пеню, три відсотки річних та збитки внаслідок інфляції.

Крім цього, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що він своєчасно не міг розрахуватися оскільки можливість розрахуватися за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого граничного допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової. На думку відповідача, дії третіх осіб призвели до часткової неможливості оплатити позивачу того обсягу природного газу, який не було враховано при встановлені тарифів на розподіл природного газу за період 2014-2015 рр., а саме в розмірі 37,258 млн.куб.м. газу. Наведене доводить, що в даній справі існують форс-мажорні обставини, наявність котрих підтверджується сертифікатом №5849 від 17.02.2016р.

20.11.2017р. представником відповідача подано до канцелярії суду клопотання (вх.№4791/17) про призначення комплексної судово-економічної та будівельно-технічної експертизи.

30.11.2017р. позивачем подано заперечення на вказане клопотання відповідача.

Розглянувши в судовому засіданні 30.11.2017р. подане відповідачем клопотання, суд приходить до висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (пункт 2 Постанови Пленуму ВГСУ №4 від 23.03.2012р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

При цьому, відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи являється стягнення з відповідача основного боргу за Договором у розмірі 348494542,60 грн., пені у розмірі 71668500,32 грн., три проценти річних у розмірі 15998052,04 грн., інфляційних втрат у розмірі 70444987,48 грн., а всього 506606082,43 грн.

Відповідач проти вказаних сум заперечує з тих підстав, що позивачем не було враховано суми, які було перераховано НАК «Нафтогаз України» на виконання спільних протокольних рішень за 2013р., 2014р., та 2015р. за спірним Договором. Враховуючи неправильність нарахування основної суми заборгованості, позивачем неправильно було нараховано і пеню, три відсотки річних та збитки внаслідок інфляції.

Позивач вважає такі доводи відповідача надуманими, оскільки з розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви вбачається, що при нарахуванні штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних були враховані всі оплати, які були здійснені відповідачем протягом всього періоду постачання газу та відповідно відображені у розрахунку заборгованості «ПКМУ №20».

Разом з тим, суд зазначає, що відображення позивачем у розрахунку заборгованості замість дат та номерів спільних протокольних рішень, а також сум, котрі було перераховано на виконання цих протокольних рішень, лише покликання на «ПКМУ №20» із певними сумами, позбавляє суд можливості встановити суму основної суми заборгованості, а також правильність обчислення періодів нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних та розмір цих сум.

Зокрема, як вбачається із розрахунку позивача, в деяких рядках розрахунку де ним здійснюється покликання на «ПКМУ №20», ним зазначено правильні суми коштів, які були обумовлені в спільних протокольних рішеннях. Водночас, зарахування цих коштів не здійснювалося позивачем за періоди, які були обумовлені цими протокольними рішеннями (як приклад, це стосується протокольних рішень, які були підписані між сторонами в 2015 році і згідно котрих сплачувалася заборгованість за період 2015 року. Разом з тим, позивач зараховував відповідні проплати за зобовязаннями від жовтня 2014р. Відповідні дії позивача впливають на правильність обчислення ним періоду з якого мають обраховуватися штрафні санкції).

В більшості випадків позивачем в розрахунку заборгованості зазначено покликання на «ПКМУ №20», разом з тим вказуються суми, які відрізняються від тих, що зазначено в спільних протокольних рішеннях. Крім цього, дати погашення заборгованості, які зазначені позивачем із покликанням на «ПКМУ №20» відрізняються від дат укладення спільних протокольних рішень. Внаслідок таких дій позивача, суд не взмозі самостійно встановити, чи враховувалися ним у його розрахунку наступні протокольні рішення (СПР):

- СПР №648 від 19.03.2013р. на суму 52208919,00 грн.; - СПР №1027 від 16.05.2013р. на суму 13981562,00 грн.; - СПР №1301 від 20.06.2013р. на суму 1019480,67 грн.; - СПР №1396 від 18.07.2013р.; - СПР №1511 від 19.08.2013р. на суму 551979,48 грн.; - СПР №2359 від 19.12.2013р. на суму 5248038,63 грн.; - СПР №2544 від 23.12.2013р. на суму 870000,00 грн.; - СПР №382/у від 19.02.2014р. на суму 1028042,78 грн.; - СПР №726/у від 20.03.2014р. на суму 964711,90 грн.; - СПР №939 від 17.04.2014р. на суму 18148791,06 грн.; - СПР №940/у від 17.04.2014р. на суму 857109,85 грн.; - СПР №1252/у від 21.05.2014р. на суму 300000,00 грн.; - СПР №1682 від 18.08.2014р. на суму 2910391,88 грн.; - СПР №643 від 19.03.2015р. на суму 10743450,41 грн.; - СПР №2417 від 18.11.2017р. на суму 26006946,56 грн.; - СПР №3052 від 18.12.2015р. на суму 90956017,35 грн.; - СПР№66 від 19.01.2016р. на суму 124444161,27 грн.; - СПР №655 від 19.02.2016р. на суму 54974000,00 грн.; - СПР №658 від 19.02.2016р. на суму 2000000,00 грн.

З огляду на викладене, існує дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичної суми основного боргу за Договором, а також встановлення правильності обрахування періоду виникнення цього боргу, що впливає на правильність обрахунків штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних. Без спеціальних знань, суд не взмозі самостійно обрахувати розмір заборгованості.

При цьому, також заслуговують на увагу доводи відповідача про призначення експертизи, так як в матеріалах справи містяться два розрахунки позивача (підписані окремо ОСОБА_3 та ОСОБА_4), які різняться між собою, зокрема згідно одного розрахунку заборгованість становить 838878298,88 грн., згідно іншого 506606082,43 грн.

А тому, суд вважає клопотання відповідача про призначення експертизи щодо розрахунку заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення повністю.

З приводу клопотання відповідача про призначення експертизи з приводу того, чи міг відповідач не укладати спірний договір та не використовувати газ для виробничо-технологічних витрат (ВТВ), а також чи виконав покупець (відповідач) умови договору щодо використання отриманого за договором газу для ВТВ та нормативних втрат, то таке клопотання теж підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зазначає, що він своєчасно не міг розрахуватися за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем внаслідок форс-мажорних обставин. Заперечуючи форс-мажорні обставини, позивач, зокрема, покликається на правову позиції Верховного Суду України, викладену в постанові №911/1173/16 від 11.10.2017р.

З вказаної постанови ВСУ вбачається, що суд прийшов до висновку про відсутність форс-мажорних обставин, оскільки, зокрема, протягом дії Договору відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі і шляхом укладення додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому, був обізнаний щодо встановлення тарифів.

Як зазначає ПАТ «Львівгаз» у своєму клопотанні, ВСУ не врахував, що таке явище як втрати газу самі по собі мають ознаки непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Надзвичайний характер обставин ВТВ та втрат газу полягає в тому, що припинити роботу ГРМ неможливо. Припинення роботи газорозподільної мережі неминуче приведе до виникнення надзвичайної ситуації в регіоні. Невідворотність обставин ВТВ та втрати газу закладено в самому принципі побудови газорозподільних мереж, а в сукупності з неправомірними діями третіх осіб (органів державної влади) ці обставини є підставою для застосування при вирішенні спору правил форс-мажору.

Приймаючи рішення у справі, суд зобовязаний зазначити в судовому рішенні мотиви його прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору, натомість в силу приписів Закону України «Про судоустрій та статус суддів», не зазначення таких мотивів є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження.

На переконання господарського суду, виконати вказівки закону при прийнятті рішення щодо наведення мотивів його прийняття або відхилення доводів однієї чи іншої сторони в даному випадку не видається можливим без проведення судової експертизи. А тому для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, зокрема, зясування питання про те, чи міг відповідач не отримувати газ для потреб ВТВ в даній справі слід призначити експертизу.

Згідно пп. 1.2.11. п. 1.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затв. наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5, комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.

Вирішуючи питання про призначення судової експертизи, господарському суду необхідно витребувати у сторін пропозиції стосовно конкретних державних спеціалізованих експертних установ та/або судових експертів, які не є працівниками зазначених установ.

Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але має враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення експертного дослідження.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 10 постанови від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», експертиза, для вирішення питань якої необхідно знання з різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань, є комплексною. До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих установах, у тому числі працівники інших установ, органів виконавчої влади тощо.

Враховуючи той факт, що згідно Додатку №1 до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз є державною спеціалізованою експертною установою, яка обслуговує регіональну зону Львівської області, суд вважає за необхідне доручити проведення комплексної судової експертизи Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз із залученням при необхідності судових експертів та фахівців, які володіють необхідними знаннями в даній галузі.

Оскільки ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» ініціювало проведення експертизи, то суд вважає за доцільне покласти на вказане товариство оплату вартості експертизи з подальшим розподілом судових витрат відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 41, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Призначити в справі №914/1974/17 комплексну судову експертизу.

2. Проведення судової експертизи доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54) із залученням, при необхідності, судових експертів та фахівців, які володіють необхідними знаннями в даній галузі (у тому числі працівників інших установ).

3. На вирішення експертизи поставити наступні питання:

- який розмір документально підтвердженої простроченої заборгованості ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором №13-259-ВТВ від 04.01.2013р., із зазначенням сум, періоду такого прострочення, враховуючи оплати та умови спільних протокольних рішень?

- чи відповідають застосовані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» при розрахунку втрат від інфляції та пені індекси інфляції та облікові ставки НБУ у періоди їх нарахування, вказані у розрахунку штрафних санкцій за період: 21.06.2016 01.08.2017р., офіційно встановленим індексам інфляції та обліковим ставкам НБУ у ці періоди?

- чи нараховані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у розрахунку 3% річних, пеня та інфляційні втрати, підтверджуються документально та чи їх нарахування проведено із врахуванням фактичної кількості днів прострочення та із застосуванням офіційно встановлених індексів інфляції та облікових ставок НБУ у періоди їх нарахування? Якщо ні, то які суми 3% річних, пені та інфляційних втрат, виходячи з документально підтверджених сум боргу на кожну дату, фактичної кількості днів прострочення та офіційно встановлених індексів інфляції та облікових ставок НБУ за період: 21.06.2016 01.08.2017р.?

- чи використовував ПАТ «Львівгаз» отриманий за договором №13-259-ВТВ від 04.01.2013р. газ виключно для виробничо-технологічних витрат (ВТВ) та нормативних втрат?

- чи міг ПАТ «Львівгаз» з урахуванням принципу побудови газорозподільних мереж не використовувати газ для виробничо-технологічних витрат (ВТВ) та нормативних втрат, а також чи міг він відмовитися від прийняття цього газу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України»?

4. Попередити експертів про відповідальність, яка передбачена ст.ст. 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок, також за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків.

5. Витрати на проведення комплексної судової експертизи покласти на ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; ).

6. Провадження у справі 914/1974/17 зупинити до закінчення комплексної судової експертизи.

7. Експертам за результатами проведення експертизи надіслати копії експертного висновку учасникам судового процесу відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 ГПК України.

8. Надіслати на адресу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54) матеріали справи № 914/1974/17.

9. Матеріали справи разом з експертним висновком підлягають поверненню до господарського суду Львівської області.

Суддя Крупник Р.В.