ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 910/15874/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.09.2017
за скаргоюПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на діїВідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.06.2014
у справі№ 910/15874/13 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
ДоПублічного акціонерного товариства "Київенерого"
Простягнення коштів,

за участю представників сторін:

від стягувача: Прокоф'єва Л.В.

від боржника: Кравчик С.М.,

від ВДВС: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 115987,07 грн. інфляційних втрат, 314052,83 грн. пені, 62810,57 грн. 3% річних, всього: 492850,47 грн., нарахованих відповідачу у зв'язку з простроченням сплати заборгованості за договором від 31.07.2012 № 1476-12-ПР купівлі-продажу природного газу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2013 у справі № 910/15874/13 (суддя Домнічева І.О.) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (м. Київ, пл.Івана Франка, 5 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 115987,07 грн. інфляційних втрат, 314052, 83 грн. пені, 62810, 57 грн. 3% річних, 9857, 01 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2014 у справі № 910/15874/13 (у складі колегії суддів: Федорчука Р.В.-головуючого, Лобаня О.І., Майданевича А.Г.) рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2013 скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо інфляційних втрат та пені; у цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 268251,37 грн. пені; в частині стягнення інфляційних втрат відмовлено; стягнуто з відповідача на користь позивача 6620,95 грн. витрат з оплати судового збору та 3310,48 грн. витрат з оплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Додатковою постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2014 у справі № 910/15874/13 (у складі колегії суддів: Руденко М.А.-головуючого, Пономаренка Є.Ю., Дідиченко М.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2013 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних в розмірі 62810,57 грн. залишено без змін.

Судами встановлено, що на виконання вказаної постанови 03.06.2014 видано накази.

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Господарського суду міста Києва 27.12.2016 через поштовий зв'язок направлено скаргу на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.06.2014, у якій позивач просить суд визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 16.12.2016 ВП № 44275170 про закінчення виконавчого провадження та визнати недійсною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 16.12.2016 про закінчення виконавчого провадження № 44275170.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 у справі № 910/15874/13 (суддя Курдельчук І.Д.) скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.06.2014 у справі № 910/15874/13 задоволено. Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо прийняття постанови від 16.12.2016 про закінчення виконавчого провадження № 44275170. Визнано недійсною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16.12.2016 про закінчення виконавчого провадження № 44275170.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 910/15874/13 (у складі колегії суддів: Алданової С.О.-головуючого, Мальченко А.О., Зубець Л.П.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 у справі № 910/15874/13 скасовано; відмовлено у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.06.2014 у справі № 910/15874/13; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5, ) 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. витрат з оплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку щодо відсутності підстав для визнання незаконними дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.06.2014 у справі № 910/15874/13 у зв'язку зі списанням відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" пені, нарахованої на заборгованість ПАТ "Київенерго" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за спожитий природний газ.

Судом першої інстанції не враховано, що ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено право на ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних, не ставлячи у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Наведеним спростовується необхідність включення боржника до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 910/15874/13, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 910/15874/13 скасувати, ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 залишити в силі.

У касаційній скарзі заявник посилається на недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників стягувача та боржника, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Судом встановлено, що 22.12.2016 Компанією отримано постанову ВДВС від 16.12.2016 ВП № 44275170 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 16 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Закон набрав чинності 30.11.2016.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 1 Закону передбачено, що процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Учасники процедури врегулювання заборгованості - це підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Судом першої інстанції встановлено, що на день прийняття ВДВС оскаржуваної постанови від 16.12.2016 Товариство не включено до реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості, що унеможливило в подальшому проведення між Компанією і Товариством взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Дії ВДВС щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 16 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є неправомірними, оскільки відсутні докази списання 268251,37 грн. пені, а ВДВС, в свою чергу, в силу норм чинного законодавства України не наділено правом на самостійне списання вказаної суми на підставі норм Закону.

Крім цього Товариством та ВДВС не подано суду доказів, які підтверджують списання 268251,37 грн. пені відповідно до положень Закону.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що скарга на дії ВДВС підлягає задоволенню.

У пункті 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення;

3) скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції;

4) скасувати рішення першої інстанції, постанову апеляційної інстанції повністю або частково і припинити провадження у справі чи залишити позов без розгляду повністю або частково;

5) змінити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції;

6) залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Відповідно до ст. 11113 Господарського процесуального кодексу України ухвали місцевого та апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною першою статті 106 цього Кодексу.

Касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

У випадках скасування касаційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або про залишення без розгляду заяви у провадженні у справі про банкрутство, справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 у справі № 910/15874/13 Господарського суду міста Києва у справі 910/15874/13 Господарського суду міста Києва прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином ухвала Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 у справі № 910/15874/13 Господарського суду міста Києва підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі 910/15874/13 Господарського суду міста Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі 910/15874/13 Господарського суду міста Києва скасувати, ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 у справі № 910/15874/13 Господарського суду міста Києва залишити в силі.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Нєсвєтова Н.М.
Ковтонюк Л.В.