ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Справа № 910/1420/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівМалетича М.М., Плюшка І.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиМіністерства оборони України, м. Київ
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року
у справі господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті", м. Кам`янське, Дніпропетровська обл.
доМіністерства оборони України, м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаПублічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний", м. Одеса
прозобов`язання вчинити дії

за участю представників
позивача: Кукла Г.М.,
відповідача: Кривошея Д.А.,
третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" (далі за текстом ТОВ "Трейд Коммодіті") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" (далі за текстом ПАТ АК "Південний") про зобов`язання Міністерства оборони України повернути ТОВ "Трейд Коммодіті" гарантію виконання зобов`язань від 20.12.2016 року № 16-70059, видану ПАТ АК "Південний" на суму 349 649, 49 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 04.05.2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач виконав умови Договору поставки неналежним чином, а саме здійснив поставку товару відповідачу не у визначені Договором строки, що за умовами наданої банківської гарантії є підставою для сплати гарантом грошових коштів за нею, а тому правові підстави для повернення гарантії позивачу відсутні.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року рішення господарського суду міста Києва від 04.05.2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено: зобов`язано Міністерство оборони України повернути ТОВ "Трейд Коммодіті" гарантію виконання зобов`язань від 20.12.2016 року № 16-70059, видану ПАТ АК "Південний" на суму 349 649, 49 грн.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Міністерство оборони України звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року, а рішення господарського суду міста Києва від 04.05.2017 року залишити в силі.
ТОВ "Трейд Коммодіті" до Вищого господарського суду України подано відзив на касаційну скаргу, в якому позивач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.
В судовому засіданні представник відповідача просив касаційну скаргу задовольнити, постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року скасувати і залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 04.05.2017 року, а представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Третю особу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вона не скористалась передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.
Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.12.2016 року ТОВ "Трейд Коммодіті" та Міністерством оборони України укладено Договір № 286/1/16/41 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), за умовами якого позивач зобов`язався постачати у 2016 році паливо рідинне та газ, оливи мастильні (палива) (бензин автомобільний А-95 Євро-Е5 або еквівалент, а саме бензин автомобільний А-95-Євро4-Е5) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а відповідач забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки та за цінами згідно зі Специфікацією.
В п. 3. 1 Договору передбачено, що ціна Договору становить: без ПДВ 5 827 491 грн., крім того ПДВ 1 165 498, 20 грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті, становить 6 992 989, 20 грн., у томі числі податок на додану вартість, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.
Відповідно до Специфікації бензин автомобільний А-95-Євро4-Е5, ДСТУ 7687:2015 мав бути поставлений позивачем до 25.12.2016 року включно у кількості 270 тонн, вартістю 21 583, 30 грн. за тонну, на загальну суму 6 992 989, 20 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 1 165 498, 20 грн.
Згідно з п. 4.1 Договору розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів за рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) із дати надання позивачем до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим Договором.
В п. 5.2 Договору визначено, що постачання продукції одержувачам відповідача здійснюється виключно за номенклатурою, у кількостях, у строки та за адресами, що зазначені в рознарядках відповідача.
В п. 5.5 Договору передбачено, що він вважається виконаним при умові постачання продукції не менше 99 % від загального обсягу.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1 Договору).
Додатком 12.1 до Договору встановлено порядок приймання продукції, згідно з п. п. 1, 3 якого прийняття продукції за кількістю та якістю (за встановленими документами) здійснюється одержувачем замовника в присутності представника постачальника та оформляється актом, який складає одержувач замовника у термін до 3 діб після прибуття продукції до місця поставки. Прийняття продукції за кількістю та якістю оформлюється актом, який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання продукції.
В Додатковій угоді № 1 від 29.12.2016 року до вказаного Договору сторони домовились викласти пункт 10.1 у наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2017 року, а частині проведення розрахунків до повного їх завершення". Всі інші положення Договору залишені без змін та сторони підтвердили по ним свої зобов`язання.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач поставив відповідачу товар 26.12.2016 року, що підтверджується видатковою накладною № 12890 на поставку бензину автомобільного А-95-Євро4-Е5, ДСТУ 7687:2015, в кількості 267, 735 тон, на суму 6 934 325, 79 грн. (що становить 99, 16%), яка підписана повноважними представниками та скріплена печатками обох сторін.
Акт прийому вказаного товару складено 27.12.2016 року за № 280, відповідно до якого датою початку та закінчення прийому зазначено 26.12.2016 року. Вказаний акт підписаний та містить печатку зі сторони одержувача військової частини А 2788.
Також, в матеріалах справи міститься акт приймання-передачі зазначеної продукції від 28.12.2016 року № 684, який є невід`ємною частиною Договору, та підписаний і скріплений печатками обох сторін за Договором.
Згідно з п. 11.1 Договору позивач забезпечив виконання своїх зобов`язань за Договором у розмірі 5 % від суми Договору (банківська гарантія від 20.12.2016 року № 16-70059, видана АБ "Південний" на суму 349 649, 46 грн.).
Відповідно до пп. 11.1.1-11.1.3 п. 11 Договору відповідач зобов`язується повернути позивачу забезпечення виконання Договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань за якістю та постачання не менше 99 % від загального обсягу за Договором. Підставою для повернення забезпечення виконання цього Договору є виконання позивачем всіх умов Договору у визначені строки (терміни). Якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього Договору або поставлено продукції менше 99 % від загального обсягу та/або буде здійснено постачання продукції неналежної якості, забезпечення виконання Договору не повертається.
20.12.2016 року ПАТ АБ "Південний" надав відповідачу гарантію № 16-70059 на суму в розмірі 349 649, 46 грн., що становить 5 % від суми Договору, зобов`язавшись безвідклично та безумовно виплатити відповідачу будь-яку суму, що не перевищує 349 649, 46 грн. після одержання письмової вимоги відповідача, в якій стверджується про те, що позивач не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості та строків постачання товару відповідно до Договору. Така вимога відповідача має містити сутність невиконаного (неналежним чином виконаного) позивачем зобов`язання. До вимоги додаються документи, що підтверджують факти невиконання (неналежного виконання) позивачем своїх зобов`язань щодо постачання товару. Термін дії гарантії встановлено до 02.02.2017 року, яка припиняється у разі настання одного з таких випадків: сплати банком суми, на яку видано цю гарантію; закінчення строку дії цієї гарантії; відмови відповідача від своїх прав за цією гарантією шляхом повернення відповідачем банку оригіналу цієї гарантії.
З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2017 року відповідач направив ПАТ АБ "Південний" вимогу № 286/8/153 про перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 349 649, 46 грн. за вказаною гарантією внаслідок порушення позивачем умов виконання Договору в частині виконання терміну постачання, а саме здійснення поставки 26.12.2016 року, а не до 25.12.2016 року включно.
Позивач зазначав, що він виконав свої зобов`язання у строки та відповідно до умов Договору, оскільки останній день поставки 25.12.2016 року припадав на вихідний, а тому відповідач зобов`язаний повернути банківську гарантію.
З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.
За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Виходячи зі змісту ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
В ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).
Згідно з положеннями ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).
Відповідно до Специфікації бензин автомобільний А-95-Євро4-Е5, ДСТУ 7687:2015 мав бути поставлений позивачем до 25.12.2016 року включно, у кількості 270 тонн, вартістю 21 583, 30 грн. за тонну, на загальну суму 6 992 989, 20 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 1 165 498, 20 грн.
Строк поставки визначений у Договорі 25.12.2016 року є вихідним днем неділею, а тому відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України перший після нього робочий день 26.12.2016 року є останнім днем виконання обов`язку з поставки товару.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач поставив відповідачу товар 26.12.2016 року, що підтверджується видатковою накладною № 12890 на поставку бензину автомобільного А-95-Євро4-Е5, ДСТУ 7687:2015, в кількості 267, 735 тон, на суму 6 934 325, 79 грн. (що становить 99,16 %), яка підписана повноважними представниками та скріплена печатками обох сторін.
Також відповідно до Акту прийому вказаного товару від 27.12.2016 року за № 280 датою початку та закінчення прийому зазначено 26.12.2016 року. Вказаний акт підписаний та містить печатку зі сторони одержувача військової частини А 2788.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та вищенаведених законодавчих приписів, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку, що позивачем було належним чином (в перший робочий день після вихідного згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та добросовісно виконано умови Договору в частині поставки продукції.
Відповідно до положень ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Зі змісту гарантії від 20.12.2016 року № 16-70059, виданої АБ "Південний" на суму в розмірі 349 649, 46 грн., вбачається, що банк зобов`язався безвідклично та безумовно виплатити відповідачу будь-яку суму, що не перевищує 349 649, 46 грн. після одержання письмової вимоги відповідача, в якій стверджується про те, що позивач не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості та строків постачання товару відповідно до Договору.
Відтак, вказана гарантія підлягає застосуванню виключно у разі наявності одночасно двох умов неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань, а саме щодо якості та строків постачання товару.
Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки позивач здійснив поставку товару відповідачу у визначений Договором строк, що є належним виконанням зобов`язання, а обставини неналежного виконання позивачем зобов`язання щодо якості поставленого товару судом не встановлені, з огляду на що правові підстави для реалізації відповідачем інструменту банківської гарантії відсутні, а тому вимога про зобов`язання відповідача повернути гарантію виконання зобов`язань від 20.12.2016 року № 16-70059, видану ПАТ АБ "Південний" на суму 349 649, 49 грн., є законною та обґрунтованою.
Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об`єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Також колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що інші доводи Міністерства оборони України, викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв`язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року у справі № 910/1420/17 залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.М. Малетич

І.А. Плюшко