ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р. Справа № 909/1073/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Деделюк Б.В. , секретар судового засідання Попович Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "ЖЛК-Україна", вул.Сквирське шосе,176,м.Біла Церква,Білоцерківський район, Київська область,09109

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 255751,68 грн., а саме: 232915,64 грн. - боргу, 16520,07 грн. пені, 4420,74 грн. інфляційного збільшення, 1895,23 грн. - 3% річних

за участю:

Від позивача не з"явились

Від відповідача не з"явились

ВСТАНОВИВ:

приватне акціонерне товариство "ЖЛК-Україна" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича про стягнення заборгованості в сумі 255751,68 грн., а саме: 232915,64 грн. - боргу, 16520,07 грн. пені, 4420,74 грн. інфляційного збільшення, 1895,23 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем грошового зобов"язання.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, направив обгрунтування позовних вимог та клопотання про розгляд справи в відсутності повноважного представника, в якому позовні вимоги підтверджує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду не виконав, відзиву на позов не подав.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість одного з представників сторін бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Буланов та Купчик проти України" заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., "Чуйкіна проти України" № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Крім того, ухвалою суду участь уповноважених представників сторін обов'язковою не визнавалась.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12 квітня 2017 між приватним акціонерним товариством "ЖКЛ-Україна" та фізичною особою-підприємцем Сав"юком Дмитром Олександровичем укладено договір купівлі-продажу морозива № ві-021.

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець зобов"язувався на протязі дії строку договору виробляти та відпускати покупцю морозиво у розгорнутому асортименті в межах забезпеченості сировинними та матеріальними ресурсами в кількості та по ціні, які зазначаються в накладній, а покупець зобов"язувався прийняти та оплатити продукцію.

Відповідно до п. 5.1 договору, покупець здійснює оплату продукції за цінами вказаними в прайс-листах, що діють на момент отримання продукції та вказується у накладних з врахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 5.3 договору, покупець проводить розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця або внесенням їхготівкою в касу продавця за кожну поставку протягом 21 календарних днів з моменту поставки продукції.

Відповідно до п. 8.2 договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018. Договір вважається пролонгованим на наступний рік, якщо за два тижні до його закінчення жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати його чи замінити його.

На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу продукцію на суму 700 765,64 грн., що підтверджується видатковими накладними.

На виконання умов договору відповідач здійснив оплату на суму 467 850 грн., що підтверджується банківськими виписками за період з 25.04.2017 по 02.08.2017.

Останній раз відповідач отримав товар від позивача згідно видаткової накладної № ві-0002617 від 08.07.2017, останній строк розрахунку за товар настав 29.07.2017.

Останній платіж за отриманий товар відповідачем здійснено 02.08.2017. З цього моменту заборгованість за відвантажений товар не змінювалась і становить 232915,64 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем направлялась на адресу відповідача лист-претензія № 314 від 25.09.2017. з вимогою сплатити заборгованість в сумі 232 915,64 грн., однак вимога була проігнорована.

В силу статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2 договору, в разі несвоєчасної оплати отриманої продукції покупець зобов"язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України , ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" за прострочення платежу, платник сплачує на користь отримувача коштів пеню в розмірі, який встановлюється за угодою сторін (обчислюється від суми простроченого платежу), але не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Отже, сума нарахованої пені становить 16 520,07 грн. за період з 29.07.2017 по 10.11.2017.

Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора, зобов"язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне збільшення за період з серпня 2017 по жовтень 2017 становить 4420,74 грн., 3% річних - 1895,23 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ч. 1 статті 33 ГПК України).

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.129 Конституції України, передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання (п. 2 ст. 614 ЦК України). Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань не надав, доводи позивача не спростував. Визнання відповідачем заявленої позивачем суми основного боргу не є для господарського суду обов"язковим та остаточним; дане визнання викликає сумнів у достовірності, оскільки визнана сума не узгоджується із первинними документами, які є належними та допустими доказами і підтверджують фактичну суму заборгованості.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем прийнятого на себе зобов"язання , позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на відповідача.

Керуючись 124, 129 Конституції України, ст. 509, 525, 526, 530,610, 612, 614, 629, 712 ЦК України, ст. 173, 265 ГК України, ст. 4-7, 22, 32, 33, 34, 43, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов приватного акціонерного товариства "ЖЛК-Україна" до фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича про стягнення заборгованості в сумі 255751,68 грн., а саме: 232915,64 грн. - боргу, 16520,07 грн. пені, 4420,74 грн. інфляційного збільшення, 1895,23 грн. - 3% річних, задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь приватного акціонерного товариства "ЖЛК-Україна" (09109, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 176, , р/р 1792 в АТ "ОТП Банк", МФО 300528) заборгованості в сумі 255751,68 грн. (двісті п"ятдесят п"ять тисяч сімсот п"ятдесят один грн. шістдесят вісім коп.), а саме: 232915,64 грн. (двісті тридцять дві тисячі дев"ятсот п"ятнадцять грн. шістдесят чотири коп.) - боргу, 16520,07 грн.(шістнадцять тисяч п"ятсот двадцять грн. сім коп.) пені, 4420,74 грн. (чотири тисячі чотириста двадцять грн. сімдесят чотири коп.) інфляційного збільшення, 1895,23 грн. (тисячу вісімсот дев"яноста п"ять грн. двадцять три коп.) - 3% річних та 3 836,28 грн. (три тисячі вісімсот тридцять шість грн. двадцять вісім коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.12.17

Суддя Деделюк Б.В.