КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Справа№ 910/2152/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

за участі представників сторін:

від прокуратури: Волошенюк О.Г. - посвідчення №042019 від 12.03.2016 року;

від позивача: Кривошея Д.А. - представник за дорученням;

від відповідача : Дем'яка П.Ю. - представник за дорученням,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2017

у справі № 910/2152/17 (суддя: Турчин С.О.)

за позовом Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ"

про стягнення 10 320 184,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України - Головного військового прокурора (далі - прокуратура) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 10 320 184,00 грн, з яких: пеня у сумі 3 568 662,00 грн та штраф у розмірі 7% у сумі 6 751522,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних,для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 року в частині поставки продукції у строк визначений договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі №910/2152/17 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" на користь Міністерства оборони України пеню у розмірі 3568662,00 грн, штраф у розмірі 6751522,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" на користь Генеральної прокуратури України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 154802,76 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник вказав, що у нього була відсутня можливість виконувати договір про постачання від 15.12.2016 року, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 року у справі №910/22893/16 було заборонено Міністерству оборони України та Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» вчиняти будь-які дії спрямовані на виконання договору.

Відповідач вживав максимально залежні від нього заходи, спрямовані на уникнення господарського правопорушення, а обставини, що спричинили непоставку дизельного палива в користь Міністерства оборони України виникли та існували поза волею товариства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/2152/17 прийнято до провадження.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів та неодноразово відкладався на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.11.2017 року представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представники прокуратури та позивача у відзиві та судовому засіданні 14.11.2017 року заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року підлягає зміні в частині стягнення пені, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України), із врахуванням того, що, "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Так, в силу приписів ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" № 1934-XII від 06.12.1991 року, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Збройні Сили України", фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 10 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України, зокрема, забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України обґрунтоване тим, що не здійснення поставки Міністерству оборони України продукції у кількості та строки, які передбачені умовами договору, призводить до несвоєчасного забезпечення потреб Збройних Сил України та зниження обороноздатності військових підрозділів.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до господарського суду з даним позовом, направлено на захист їх охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2016 року між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" ( постачальник) було укладено договір №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується постачити у 2016 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (нафта, вугілля і нафтопродукти) (лот 5 - паливо дизельне Євро (арктичне) або еквівалент, а саме паливо дизельне ДТ-3-К5, клас 2) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією. Загальна вартість продукції складає 96450327,00 грн.

Ціна договору становить: без ПДВ 80 375 272,50 грн, крім того ПДВ 16 075 054,50 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті становить 96 450 327,00 грн, у тому числі податок на додану вартість, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором.

Згідно із п. 4.2. договору, постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції наступні документи: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, акт прийому форма № 4, видаткову накладну, повідомлення-підтвердження (додаток 12.4.), копію паспорту якості на відвантажену продукцію, акт прийому-передачі (додаток 12.3.), без вищезазначених документів або відсутності у них встановленої інформації, оплата поставленої продукції не здійснюється.

Постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України (п. 5.2. договору).

Відповідно до рознарядки Міністерства оборони України відповідач повинен поставити Міністерству оборони України паливо дизельне Євро (арктичне) у кількості 4674,00 тонн у строк до 25.12.2016 року включно.

Витрати по навантаженню, транспортні витрати по доставці продукції до одержувачів Замовника включені у загальну вартість продукції (п. 5.3. договору).

Договір вважається виконаним, при умові постачання продукції не менше 99% від загального обсягу (п. 5.5. договору).

Згідно із пп. 6.3.1. п. 6.3 договору на відповідача покладено обов'язок забезпечити постачання продукції у строки, встановлені договором.

Відповідно до пп. 7.3.1. п. 7.3. договору за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1. договору).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до рознарядки Міністерства оборони України, як це передбачено п. 5.2. договору, відповідач повинен поставити Міністерству оборони України паливо дизельне Євро (арктичне) у кількості 4 674,00 тонн у строк до 25.12.2016 року включно.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем в порушення умов договору не було здійснено поставки продукції, а саме: палива дизельного Євро (арктичне) у кількості 4 674,00 тонн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 року у справі №910/22893/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Атлантік" до Міністерства оборони України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Аеро Джет" про визнання недійсним результатів відбору та визнання недійсним договору було вжито заходів до забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України та Товариству з обмеженою відповідальністю "Вог Аеро Джет" вчиняти будь-які дії спрямовані на виконання договору про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 року № 286/1/16/35 за результатами переговорної процедури на закупівлю палива дизельного ДТ-3-К5, клас 2: (номер процедури закупівлі в електронній системі: UA-2016-11-14-001643-а, опубліковане в електронній системі закупівель 22.11.16) за лотом 5.

20.12.2016 року до Господарського суду міста Києва звернулось Міністерство оборони України із заявою про скасування заходів до забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 року у справі № 910/22893/16.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 року було задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Аеро Джет", скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/22893/16 та в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Атлантік" про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В силу приписів ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Ухвала суду від 16.12.2016 року про вжиття заходів до забезпечення позову набула чинності з моменту винесення і мала виконуватись всіма учасниками відповідних правовідносин.

За таких обставин, суд не погоджується з посиланнями прокуратури та позивача, що зважаючи на відсутність доказів пред'явлення вказаної ухвали до органів державної виконавчої служби, відповідач не був позбавлений можливості здійснювати виконання договору №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 року.

Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що ухвалою суду Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 року, яка в свою чергу була оприлюднена в реєстрі судових рішень 27.12.2016 року, було скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 у справі № 910/22893/16.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що відповідач був обізнаний про розгляд справи № 910/22893/16 та мав можливість скористатись своїм правом вільного доступу до реєстру судових рішень для отримання відповідної інформації щодо результатів розгляду справи 910/22893/16.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника на неможливість виконання взятих на себе зобов'язань в частині поставки продукції з моменту оприлюднення ухвали суду про скасування заходів до забезпечення позову.

Також, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що отримання відповідачем ухвали суду від 22.12.2016 року про скасування заходів до забезпечення позову лише 04.01.2017 року не спростовує наведених вище обставин, не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань та відповідальності за їх порушення.

Так, матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів в підтвердження вжиття відповідачем заходів спрямованих на виконання договору №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 року.

Крім того, як підтверджено матеріалами справи, відповідачем не вчинялось будь-яких дій спрямованих на виконання договору після оприлюднення в реєстрі (27.12.2016 року) ухвали про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою суду від 16.12.2016 року, також і після скасування Київським апеляційним господарським судом ухвали Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 про вжиття заходів до забезпечення позову.

Щодо посилань скаржника на закінчення строку дії договору, Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 4 статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Разом з цим, главою 50 Цивільного кодексу України визначено підстави припинення зобов'язання, серед яких відсутня така підстава як закінчення строку дії договору.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що сторони по справі при виконанні відповідних зобов'язань повинні керуватися принципами добросовісності та справедливості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони в договорі домовились про поставку продукції за цим договором до 25.12.2016 року, а також визначили строк дії договору до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Враховуючи наведені положення законодавства, можна зробити висновок, що строк дії договору та строк виконання зобов'язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов'язань за договором, зокрема, в частині поставки продукції, а тому твердження відповідача про відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання з поставки продукції поза межами строку дії договору є помилковими (аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 18.12.2014 року по справі №910/19965/13).

Крім того, зі змісту договору вбачається, що постачання продукції та оплата вартості поставленої продукції не залежить від певного бюджетного періоду.

Посилання апелянта на норми Бюджетного кодексу не спростовують вищевикладених висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 року щодо постачання продукції належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського процесуального кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

У відповідності до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно із пп. 7.3.1. п. 7.3. договору сторони погодили, що за порушення строків постачання продукції відповідач сплачує МОУ пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Київський апеляційний господарський суд здійснивши перерахунок пені та штрафу з урахуванням умов договору, та дати коли відповідач дізнався, або повинен був дізнатися про скасування заходів забезпечення позову (27.12.2016 року), дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 3375761,44 грн та штрафу в сумі 6751522,00 грн.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року по даній справі підлягає зміні в частині стягнення пені з підстав неповного з'ясування обставин справи, в порядку п. 4 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" - частковому задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції підлягають зміні, то рішення в цій частині підлягає зміні. В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" задовольнити частково.

2. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/2152/17 змінити в частині стягнення пені та витрат по сплаті судового збору.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 18, ідентифікаційний код 38092255) на користь Міністерства оборони України (03168, м Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6 ідентифікаційний код 00034022) пеню у розмірі 3375761,44 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 151907,94 грн.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6 ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 18, ідентифікаційний код 38092255) витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3184,31 грн.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/2152/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк