ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" листопада 2017 р.Справа № 916/2200/17

за позовом Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання "Облпаливо";

до відповідача: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі, якою є Регіональна філія "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця";

про визнання недійсним договору поставки

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - по довіреності № 18 від 15.12.2016р.;

Від відповідача: ОСОБА_2 по довіреності №б/н від 27.12.2016р.;

Суть спору: Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання "Облпаливо" (далі позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі, якою є Регіональна філія "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про визнання недійсним договору поставки та стягнення 1600 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.09.2017 року було порушено провадження у справі № 916/2200/17.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.10.2017р. було продовжено строк розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України.

Позивач, разом із позовною заявою надав клопотання про витребування доказів, а саме Розпорядження про заборону переміщення вантажів та порожніх вагонів через лінію зіткнення та в зоні проведення Антитерористичної операції №1/74 від 11.02.2017р, вмотивоване тим, що зазначений доказ є внутрішнім документом відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.09.2017 року суд зобовязує відповідача надати розпорядження про заборону переміщення вантажів та порожніх вагонів через лінію зіткнення та в зоні проведення Антитерористичної операції №1/74 від 11.02.2017р.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач надав відзив на позов відповідно в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.11.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

28.02.2017 р. між ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та ПРАТ «ВО «ОБЛАЛИВО» було укладено договір поставки №ОД/Т-17-110НЮ.

Спірний договір укладено між позивачем та відповідачем 28.02.2017р., що є результатом тендерної процедури закупівлі вугілля камяного марки АМ (13-25) проведеної 03.02.2017р.

Оголошення про закупівлю вугілля камяного марки АМ (13-25), було розміщено на офіційному веб сайті системи публічних електронних закупівель https://prozorro.gov.ua/, згідно ідентифікатору закупівлі UA- 2017-01-17-000504-с 17.01.2017р.

Електронний аукціон був проведений 03.02.2017р., переможцем електронного аукціону стало ПРАТ «ВО «ОБЛПАЛИВО».

15.02.217р. за результатами розгляду тендерної пропозиції ПРАТ «ВО «ОБЛПАЛИВО», через систему публічних електронних закупівель https://prozorro.gov.ua/, було повідомлено про намір укладання договору, а сам договір як наслідок перемоги в електронному аукціоні був підписаний 28.02.2017р.

Відповідно до умов зазначеного Договору Позивач зобовязався поставити та передати у власність Відповідачу певну продукцію, далі Товар, відповідно до специфікації (Додаток №1), а Відповідач зобовязався прийняти та оплатити Товар у порядку та на умовах Договору.

Найменування товару: вугілля камяне марки АМ (13-25).

Виробник товару: ПП «Углесорт» м. Дружківка.

ПП «Углесорт» проводить відвантаження свого товару із залізничних станцій що знаходяться на тимчасово непідконтрольній території державній владі України, на підставі Додатку №5 до наказу №415 від 12.06.2015р. першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про затвердження Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей».

На підставі листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №04/4-4686 від 23.05.2017р судом встановлено, що вугілля камяне марки АМ (13-25) видобуваєтеся тільки в зоні проведення антитерористичної операції. На підконтрольній державній владі території України вугілля марки А не видобувається.

В оголошенні про проведення процедури закупівлі відповідачем була зазначена вимога щодо надання забезпечення тендерної пропозиції. Розмір такого забезпечення склав 30 000,00грн. (тридцять тисяч грн.).

Відповідно до закону України «Про публічні закупівлі» забезпечення тендерної пропозиції є надання забезпечення виконання зобовязань учасника перед замовником, що виникли у звязку з поданням тендерної пропозиції, у вигляді такого забезпечення, як гарантія.

За для участі у конкурсі позивачем було сплачено банківську гарантію у розмірі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч грн.).

Позивач зазначає, що відповідач знав про введення заборони приймання до перевезення всіх вантажів та порожніх вагонів з переліком станцій на лінії зіткнення та в зоні проведення Антитерористичної операції з 12.02.2017р. та не повідомив про цю обставину позивача при укладанні договору 28.02.2017 р., чим позивача було введено в оману, щодо обставин, які мають істотне значення при укладанні договору, а сам договір укладено без наміру настання реальних правових наслідків із боку відповідача, що є порушенням ст. 203 ЦК України.

Позивачу стало відомо про припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей із засобів масової інформації 15.03.2017р. коли був підписаний та оголошений Указ Президента України №62/2017 від 15.03.2017р. про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017р. «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України».

Отже, реалізуючи права, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів та просить про визнання недійсним договору поставки на підставі ст. ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів органів місцевого самоврядування.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В ч. 1 ст. 207 ГК України говориться про те що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині; ч. 3 тієї ж статті говорить, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення.

Пунктом 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Отже, таким чином, суд встановив факт обізнаності відповідача про наявність заборони на перевезення всіх вантажів та порожніх вагонів зі станцій України від 11.02.2017р. за розпорядженням №Ц-1/74 призначенням на станції, що знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюється або здійснюється не в повному обсязі її повноваження, що підтверджено листом ПАТ „Укрзалізниця від 02.11.2017р. №ЦЦО-13/922.

Доводи відповідача стосовно того, що сторонами договору не було визначено обовязку Позивача здійснювати транспортування вугілля саме через «лінію зіткнення» або зі станцій, що розташовані в зоні проведення АТО, судом не приймаються до уваги, на підставі того, що спірним договором між Позивачем та Відповідачем визначено виробником товару, що постачатиметься, ПП «Углесорт», яке проводить відвантаження свого товару із залізничних станцій що знаходяться на тимчасово непідконтрольній території державній владі України, на підставі Додатку №5 до наказу №415 від 12.06.2015р. Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про затвердження Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей».

Беручи до уваги той факт, що тендерна процедура закупівлі вугілля камяного марки АМ (13-25) була завершена, та пропозиція, щодо підписання договору, відповідачем була надана позивачу 15.02.2017р., тобто після початку дії заборони на перевезення всіх вантажів та порожніх вагонів зі станцій України від 11.02.2017р. №Ц-1/74 призначенням на станції, що знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюється або здійснюється не в повному обсязі її повноваження та позивачем було сплачено грошове забезпечення у вигляді банківської гарантії у розмірі 30 000,00 грн., суд дійшов висновку, що відповідач усвідомлював не можливість виконання зобовязання передбаченого оспорюваним договором та мав умисел отримати неправомірну вигоду у вигляді штрафних санкцій у звязку із відсутністю можливості виконання постачальником договору або отриманні тендерного забезпечення у вигляді банківської гарантії у розмірі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч грн.) у разі відмови позивача від укладання договору.

В той же час, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів та не спростовано той факт що у відповідача була наявна інформація викладена в розпорядженні №1/74 від 11.02.2017 про заборону приймання до перевезення всіх вантажів та порожніх вагонів з переліком станцій на лінії зіткнення та в зоні проведення Антитерористичної операції, у звязку з чим суд доходить висновку про обізнаність відповідача про таку заборону.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України, ст. 207 ГК України , ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним з моменту укладання договір №ОД/Т-17-110НЮ від 28.02.2017р. укладений між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ВИРОБНИЧЕ ОБЄДНАННЯ «ОБЛПАЛИВО» (, 65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 70/1) та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТОВ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (, 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19).

3. Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (, 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, р/р 4247, в філії Одеське обласне управління ТА «Ощадбанк» м. Одеса, МФО 328845) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВИРОБНИЧЕ ОБЄДНАННЯ «ОБЛПАЛИВО» (, 65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 70/1, р/р 6125 в ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 328704) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот грн.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 27 листопада 2017 р.

Суддя С.В. Літвінов