ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Справа № 904/12309/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівМалетича М.М., Плюшка І.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиУправління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року
у справі господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро
доУправління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.
простягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2015 рік

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: Лавренко А.І., Лугова О.В.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі за текстом - ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2015 рік в розмірі 2 192 736, 66 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що Законами України "Про залізничний транспорт", "Про місцеве самоврядування", Господарським кодексом України передбачено обов'язковість укладення між сторонами договору; за відсутності укладеного сторонами договору відповідач не вправі розпоряджатися бюджетними коштами; відтак, відсутня вина відповідача у завданні збитків позивачу, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року - скасовано; позовні вимоги задоволено: присуджено до стягнення з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" 2 192 736, 66 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2015 рік.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року залишити в силі.

В судовому засіданні представники відповідача просили касаційну скаргу задовольнити, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року - скасувати і залишити в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року.

Позивача згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак він не скористався передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників відповідача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що в січні 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради (платник) та ПАТ "Українська залізниця" (постачальник) укладено Договір про відшкодування наданих пільг населенню № ПР/ДН-2 -15174/НЮ, предметом якого є відносини сторін щодо відшкодування пільг, пов'язаних з наданням послуг з перевезення пасажирів, які мають право на ці пільги згідно з діючим законодавством України.

Відповідно до п. 1.3 Договору його сума обумовлюється в Додатковій угоді № 1 до цього Договору, яка є його невід'ємною частиною.

Обсяг коштів, передбачених в бюджеті на відшкодування пільг, можуть змінюватися на протязі року при уточнені бюджету, що відображається у додатковій угоді до цього Договору.

В п. п. 7.1, 7.2 Договору передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.01.2015 року до 31.12.2015 року, та визначається відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором.

В Додатковій угоді № 2 від 05.02.2015 року сторони виклали п. 1 Договору в новій редакції та погодили, що запланована сума відшкодування пільг населенню, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенції з державного бюджету місцевому бюджету, на 2015 рік збільшена на 2 133 058, 57 грн. і складає 2 334 848, 57 грн. Запланована сума на відшкодування пільг населенню може збільшуватись або зменшуватись в залежності від розміру наданих пільг і сплачується постачальнику платником по факту їх надання згідно п. 1.3 розділу 1 Договору.

Позивач на підставі облікових форм про недоотримання коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за період з січня 2015 року по грудень 2015 року, за якими відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків 489 782, 58 грн. за серпень 2015 року; 456 002, 95 грн. за вересень 2015 року; 439 775, 64 грн. за жовтень 2015 року; 332 603, 16 грн. за листопад 2015 року та 323 635, 70 грн. не прийняті у відповідності до ст. 48 Бюджетного кодексу України у зв'язку з відсутністю планових асигнувань, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 2 192 736, 66 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів у 2015 році.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушенням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної та повної компенсації наданих пільг населенню, передбачених умовами Договору; водночас, відповідач зазначав, що станом на 10.12.2015 рік повністю виконав взяті на себе зобов'язання згідно з плановими асигнуваннями, виділеними на 2015 рік.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про залізничний транспорт" відносини залізниць з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом.

На виконання умов Договору позивач з січня 2015 року по 31.12.2015 року здійснив перевезення пільгової категорії пасажирів у приміському сполученні на суму 4 376 648, 66 грн., що підтверджується обліковими формами про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів (форма затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 року).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору відповідач зобов'язався на протязі 20 днів з моменту прийняття місцевого бюджету інформувати "Постачальника" про розмір коштів, які будуть спрямовані на відшкодування наданих пільг населенню.

Відповідачем компенсовано 2 719 090, 59 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 18.07.2017 року.

Також сторонами складено Акт звірки взаємних розрахунків станом на 18.07.2017 року, з якого вбачається, що за даними позивача заборгованість складає 2 192 736, 66 грн., а за даними відповідача - 150 936, 57 грн. Відповідна різниця виникла у зв'язку з тим, що відповідачем не прийнято до відшкодування облікові форми з серпня по грудень 2015 року на суму 2 041 800, 06 грн. з тих підстав, що у відповідності до ст. 48 Бюджетного кодексу України відсутні планові призначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт" для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно з пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89, ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів на державні програми соціального захисту проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Постанова Кабінету Міністрів України № 256), а механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 року № 1359 "Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян" (далі - Постанова Кабінету Міністрів України № 1359).

В п. п. 3, 4 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Згідно з п. 5 цього Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами фактичних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомам міських рад.

Відповідно до п. 8 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів після отримання на рахунок суми субвенції здійснюють у 5-денний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

В п. п. 3 - 5, 7 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, № 1359 встановлено, що облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки); сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг; інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності. Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Згідно з п. п. 9 - 11 Порядку на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом; залізниці не пізніше ніж 15-го числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми; головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов'язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі; при цьому, подання облікових форм за серпень - грудень 2015 року відповідає п. 10 Порядку, а тому дані облікові форми повинні бути прийняті відповідачем та оплачені.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що апеляційний господарський суд обґрунтовано, з посиланням на норми чинного законодавства дійшов висновку, що виходячи з правових приписів та умов Договору, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з перевезення окремих категорій громадян є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт надання послуг позивачем і заборгованості відповідача в розмірі 2 192 736, 66 грн. підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, а такі послуги на вказану суму в порушення умов Договору в повному обсязі оплачено не було, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість у вищевказаній сумі.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду апеляційної інстанції відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що інші доводи ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця", викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року у справі № 904/12309/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.М. Малетич

І.А. Плюшко