номер провадження справи 24/144/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017 Справа № 908/1877/17

м. Запоріжжя

за позовом Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Героїв праці, 11, ).

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Завод будівельно опоряджувальних машин» (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Степова, 10, ).

про стягнення суми заборгованості.

Суддя Азізбекян Т.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_2 (дов. № 01/006 від 05.01.2017р.).

Від відповідача не зявився.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення на користь КП «Дніпрорудненські теплові мережі» суми боргу за спожиту теплову енергію у сумі 24 873, 32 грн., з урахуванням суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у сумі 1 917, 89 грн. та 3 % річних у сумі 455, 44 грн.

Ухвалою від 18.09.2017р. за поданими позовними матеріалами порушено провадження № 24/144/17, розгляд господарської справи № 908/1877/17 був призначений на 03.10.2017р.

З метою витребування від сторін додаткових документальних доказів розгляд справи був відкладений на 20.11.2017р.

В судовому засіданні 20.11.2017р. перевірені повноваження представника позивача.

У відповідності до положень статті 22 ГПК України розяснені права та обовязки.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача не наполягав на проведенні звукозапису судового процесу технічними засобами.

Відповідач в судове засідання 20.11.2017р. не зявився та не скористався своїм процесуальним правом направити вмотивований відзив на позов.

В судовому засіданні 20.11.2017р. судом згідно статті 75 ГПК України прийнято рішення за наявними у справі матеріалами.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини. 01.11.2004р. між Комунальним підприємством «Дніпрорудненські теплові мережі» та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Завод будівельно опоряджувальних машин» був укладений договір на постачання теплової енергії № 2-Т, відповідно до умов якого КП «Дніпрорудненські теплові мережі» зобовязується надати теплову енергію для опалення приміщення гуртожитку, розташованого за адресою: м. Дніпрорудне, вулиця Героїв праці (Комсомольська), 17, а відповідач зобовязується оплатити спожиту теплову енергію за встановленими тарифами у строки, передбачені договором. Нарахування плати за надані послуги, відповідно до пункту 5.5 договору проводилося розрахунковим способом за затвердженою методикою, у відповідності до параметрів обєктів, що зазначені в додатку до договору та підписані відповідачем. Пунктом 5.9 договору передбачено, що представник споживача щомісяця до 4го числа місяця повинен зявитися до енергопостачальної організації для підписання акту про надання послуг. В разі неявки споживача для підписання акту, він вважається дійсним, підписаний тільки зі сторони енергопостачальної організації. Згідно пунктів 6.1 та 6.2 оплата за спожиту теплову енергію провадиться виключно в грошовій формі відповідно до затверджених тарифів протягом 5 банківських днів після отримання рахунку. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач своїм процесуальним правом направити в судове засідання уповноваженого представника та надати суду вмотивований відзив на позовну заяву не скористався.

Розглянувши матеріали господарської справи № 908/1877/17, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2004р. між Комунальним підприємством «Дніпрорудненські теплові мережі» та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Завод будівельно опоряджувальних машин» укладений договір на постачання теплової енергії № 2-Т, відповідно до предмету якого постачальник зобовязується поставити споживачу теплову енергію в необхідних йому обємах, а споживач зобовязується оплатити отриману теплову енергію за встановленими тарифами у строки, передбачені цим договором.

За умовами та порядком поставки теплової енергії, теплова енергія поставляється споживачу в обємах у відповідності з додатком 3 до договору, який є невідємною частиною цього договору.

Розділом 6 договору передбачено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на підставі актів на відпуск комунальних послуг, виключно в грошовій формі у відповідності з встановленими тарифами. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплату рахунків за надані послуги споживач здійснює на розрахунковий рахунок енергопостачальної організації у повному розмірі на протязі 5 банківських днів з моменту одержання рахунка.

Розділом 10 договору передбачено, що договір складається на 3 роки. Вступає в дію з 01 листопада 2004р. та діє до 31 жовтня 2007р., при цьому, якщо за один місяць до припинення терміну дії цього договору жодна з сторін не заявить про закінчення його дії, договір вважається продовжений на наступний термін. При цьому розрахунки обємів тепло споживання споживач надає енергопостачальній організації щорічно станом на початок кожного року.

Із змісту договору слідує, що документ підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками енергопостачальної організації та споживача.

Сторонами підписані наступні додатки до договору: - № 1 - карта дислокації обєктів до договору; - № 3 - відомості щодо обємів, періоду, розміру абонентської плати та плати за теплову енергію; - № 4 - відомості щодо обємів, періоду, розміру плати за теплову енергію.

Листом від 09.09.2013р. (вихідний № 02/295) відповідач повідомив позивача про припинення дії договору № 2-Т/130 від 01.11.2004р., у звязку з закінченням терміну дії договору.

Проте, відповідач від споживання теплової енергії не відмовився.

За даним позивача енергопостачальна організація у період з липня 2016р. по вересень 2017р. поставила теплової енергії на обєкт споживача на загальну суму 24 873, 32 грн.

До матеріалів справи позивачем надані наступні документи: - рахунок на оплату № 1851 від 31 липня 2016р. на суму 980, 09 грн.; - № 2316 від 31 серпня 2016р. на суму 219, 68 грн.; - № 2189 від 31 серпня 2016р. на суму 980, 09 грн.; - № 2532 від 30 вересня 2016р. на суму 219, 68 грн.; - № 2533 від 30 вересня 2016р. на суму 980 09 грн.; - № 2868 від 31 жовтня 2016р. на суму 1 323, 24 грн.; - № 3219 від 30 листопада 2016р. на суму 2 290, 87 грн.; - № 3621 від 31 грудня 2016р. на суму 5 166, 16 грн.; - № 133 від 31 січня 2017р. на суму 5 406, 53 грн.; - № 400 від 28 лютого 2017р. на суму 3 833, 15 грн.; - № 665 від 31 березня 2017р. на суму 1 789, 94 грн.; - № 939 від 30 квітня 2017р. на суму 336, 76 грн.; - № 1203 від 31 травня 2017р. на суму 336, 76 грн.; - № 1474 від 30 червня 2017р. на суму 336, 76 грн.; - № 1977 від 31 липня 2017р. на суму 336, 76 грн.; -№ 2144 від 31 серпня 2017р. на суму 336, 76 грн.

Вказана в рахунках сума наданих послуг у встановлений договором строк відповідачем сплачена не була.

Згідно пункту 6.1 договору № 2-Т від 01 листопада 2004р. на поставку теплової енергії, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на підставі актів на відпуск комунальних послуг.

Позивачем до матеріалів справи надані належним чином засвідчені копії актів надання послуг за період з 31 липня 2016р. по 31 серпня 2017р., а саме: № 1851 від 31 липня 2016р. на суму 980, 09 грн., № 2189 від 31 серпня 2016р. на суму 980, 09 грн., № 2316 від 31 серпня 2016р. на суму 219, 68 грн., № 2533 від 30.09.2016р. на суму 980, 09 грн., № 2532 від 30 вересня 2016р. на суму 219, 68 грн., № 2868 від 31 жовтня 2016р. на суму 1 323, 24 грн., № 3219 від 30 листопада 2016р. на суму 2 290, 87 грн., № 3621 від 31 грудня 2016р., № 133 від 31 січня 2017р., № 400 від 28 лютого 2017р. на суму 3 833, 15 грн., № 665 від 31 березня 2017р. на суму 1 789, 94 грн., № 939 від 30 квітня 2017р. на суму 336, 76 грн., № 1203 від 31 травня 2017р. на суму 336, 76 грн., № 1474 від 30 червня 2017р. на суму 336, 76 грн., № 1977 від 31 липня 2017р. на суму 336, 76 грн., № 2144 від 31 серпня 2017р. на суму 336, 76 грн.

Оцінивши надані позивачем документальні докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову.

У відповідності до положень статті 11 Цивільного кодекс у України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: - договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до вимог статей 526, 527 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Обставини справи свідчать, що у відповідності до пункту 10.3 договір був пролонгований на наступний рік, тобто до 31.10.2010р. та до 31.10.2013р.

Листом від 09.09.2013р. відповідач повідомив позивача про припинення дії договору № 2-Т/130 від 01.11.2004р., у звязку з закінченням терміну його дії.

Згідно відбитку штампу вхідної кореспонденції, вказаний лист був отриманий позивачем 10.09.2013р.

З матеріалів справи не слідує, що сторонами досягнуто взаємної згоди про припинення дії договору № 2-Т/130 від 01.11.2004р., як того вимагає стаття 188 ГК України, оскільки матеріали справи не містять згоди позивача про припинення договору у вигляді відповідного листа або рішення суду про розірвання договору.

Слід зазначити, що у разі не досягнення згоди про припинення (розірвання) договору, за умови дотримання певного порядку, встановленого статтею 188 ГК України, відповідач не був позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом для вирішення даного питання.

Отже, укладений між сторонами договір № 2-Т/130 від 01.11.2004., є обовязковим до виконання.

Згідно статті 13 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання віднесено встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.

Відповідно до статей 19, 24 вказаного Закону, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію та додержуватись вимог договору та нормативно правових актів.

Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У відповідності до пункту 40 Правил, споживач теплової енергії зобовязаний дотримуватися вимог нормативно технічних документів та договору і вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобовязання щодо оплати теплової енергії, всупереч умовам договору та вимог закону, належним чином не виконав.

В результаті неналежного виконання договірних зобовязань у відповідача утворилась заборгованість за договором в сумі 24 873, 32 грн.

Станом на день розгляду справи по суті відповідач не надав суду ані документальних доказів сплати боргу, ані обґрунтованих заперечень.

Позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 24 873, 32 грн. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення суми 3 % річних 455, 44 грн. та інфляційних втрат 1 917, 89 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат, суд знайшов його вірним.

Позовні вимоги в частині стягнення суми 3 % річних - 455, 44 грн. та суми інфляційних втрат - 1 917, 89 грн. задовольнити.

Відповідно до статті 49 ГПК України, витрати з судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Завод будівельно опоряджувальних машин» (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вулиця Степова, 10, ) на користь Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Героїв праці, 11, ) суму заборгованості 24 873 (Двадцять чотири тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 32 коп., суму 3 % річних 455 (Чотириста пятдесят пять) грн. 44 коп., суму інфляційних втрат - 1 917 (ОСОБА_2 тисяча девятсот сімнадцять) грн. 89 коп., суму судового збору 1600 (ОСОБА_2 тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Видати наказ.

Суддя Т.А. Азізбекян

Рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 22.11.2017р.