ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" листопада 2017 р. Справа № 918/554/13

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши матеріали скарг Фізичної особи-підприємця Скороход Ірини Романівни від 25 вересня 2017 року та від 26 жовтня 2017 року на дії державного виконавця Гощанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Відділ) у справі № 918/554/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (далі - Банк) до Фізичної особи-підприємця Скороход Ірини Романівни (далі - Підприємець) про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 1 529 540 грн. 68 коп.,

за участі представників:

від Банку - Шевчук Г.Є., довіреність від 13 лютого 2017 року № 9253;

від Підприємця - Величко Л.Б., довіреність від 21 грудня 2015 року;

від Відділу - Приступлюк Т.В., довіреність від 9 жовтня 2017 року № 5084/15.6-26;

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Банк звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з Підприємця заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором в сумі 1 529 540 грн. 68 коп., з яких :1 049 869 грн. 23 коп. - неповернута сума кредиту, 324 120 грн. 32 коп. - прострочені відсотки, 1 968 грн. 02 коп. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту та 153 583 грн. 11 коп. - пеня.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 квітня 2013 року (суддя Пашкевич І.О.) порушено провадження у справі № 918/554/13 та призначено її до розгляду.

Рішенням Господарського суду Рівненської області у даній справі від 25 червня 2013 року вимоги Банку задоволено частково. Стягнуто з Підприємця на користь позивача 1 375 957 грн. 57 коп. загального розміру заборгованості за кредитом та 27 519 грн. 15 коп. судового збору. Водночас у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

8 липня 2013 року на виконання вищенаведеного рішення суду видано відповідний наказ.

2 серпня 2013 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 39418412) та накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження будь - якого нерухомого майна, яке належить Підприємцю, в межах суми боргу.

18 липня 2014 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду Підприємець, не погоджуючись з діями державного виконавця, вчиненими в ході примусового виконання наказу від 8 липня 2013 року № 918/554/13, подав відповідну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 18 липня 2014 року № 01-04/85/2014 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Пашкевич І.О. у період з 14 липня 2014 року по 27 липня 2014 року, за результатами автоматичного розподілу справу № 918/554/13 передано на розгляд судді Андрійчук О.В.

Ухвалою суду від 11 серпня 2014 року вищезазначену скаргу Підприємця було задоволено частково; дії Відділу щодо накладення арешту на кошти в сумі 1 543 933 грн. 51 коп., що містяться на рахунку № 133, МФО 325365, відкритому в Центральній філії Банку та належать Підприємцю, визнано незаконними, а відповідну постанову про арешт коштів боржника від 30 травня 2014 року в частині накладення арешту на вищенаведені кошти - недійсною. Водночас в решті вимог скаргу боржника відхилено.

8 квітня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду боржник, не погоджуючись з діями державного виконавця Відділу щодо оцінки майна, вчиненими в ході примусового виконання наказу від 8 липня 2013 року № 918/554/13, подав скаргу на дії наведеного органу державної виконавчої служби.

Водночас ухвалою суду від 27 квітня 2015 року вищезазначену скаргу Підприємця було відхилено у зв'язку з її необґрунтованістю.

В подальшому 11 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду боржник, не погоджуючись з діями державного виконавця щодо оцінки майна, вчиненими в ході примусового виконання наказу від 8 липня 2013 року № 918/554/13, подав скаргу на дії органу ДВС.

Ухвалою суду від 22 лютого 2016 року у даній справі вказану скаргу Підприємця задоволено; визнано незаконними дії Відділу при визначенні вартості комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що розташовані за адресою: вул. Рівненська, 9, смт. Гоща, Рівненська область, а саме: в частині призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання у виконавчому провадженні, а також визнано недійсними відповідний звіт про оцінку зазначеної нерухомості та рецензію на цей звіт.

7 листопада 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду боржник, не погоджуючись з діями державного виконавця щодо оцінки майна, вчиненими в ході примусового виконання наказу від 8 липня 2013 року № 918/554/13, подав скаргу на дії вищенаведеного органу ДВС, в якій просив визнати незаконними дії Відділу в частині призначення та визначення оцінки майна, а саме комплексу, що включає автозаправочну станцію, адмінбудинок площею 70,6 м2, огорожу, замощення № 1, замощення № 2, навіс, що знаходиться за адресою смт. Гоща, вул. Рівненська, 9 та належить на праві власності Скороход Ірині Романівні. Також боржник просив визнати недійсним (незаконним) і скасувати звіт ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 9 вересня 2016 року № 160706/1 про незалежну оцінку комплексу, визнати протиправною бездіяльність Відділу щодо непризначення рецензування звіту ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 9 вересня 2016 року про оцінку майна в незалежній від ПП "Експерт-Рівне-Консалт" структурі, зокрема в Представництві Експертної ради УТО в м. Києві за заявою боржника від 21 вересня 2016 року та зобов'язати Відділ призначити рецензування звіту в Представництві Експертної ради УТО в м. Києві. Крім цього, боржник просив зобов'язати Відділ зупинити виконавчі дії по організації та проведенню прилюдних торгів (зупинити прилюдні торги) комплексу та витребувати у Відділу оригінали матеріалів виконавчого провадження по виконанню наказу від 8 липня 2013 року № 918/554/13.

Ухвалою суду від 23 січня 2017 року вищенаведену скаргу Підприємця в частині визнання недійсним (незаконним) і скасування звіту ПП "Експерт-Рівне-Консалт" про оцінку комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що розташована за адресою: Рівненська область, смт. Гоща, вул. Рівненська, буд. 9, про визнання незаконними дій Відділу в частині призначення та визначення оцінки майна та про зобов'язання Відділу зупинити виконавчі дії по організації та проведенню прилюдних торгів (зупинення прилюдних торгів) відхилено, а провадження по розгляду скарги в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Відділу щодо непризначення рецензування та про зобов'язання Відділу призначити рецензування звіту ПП "Експерт-Рівне-Консалт" про оцінку комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що розташована за адресою: Рівненська область, смт. Гоща, вул. Рівненська, буд. 9, - припинено.

У той же час 7 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду Підприємець, не погоджуючись з діями державного виконавця щодо оцінки майна, вчиненими в ході примусового виконання наказу від 8 липня 2013 року № 918/554/13, подав скаргу на дії органу ДВС, провадження в якій на підставі відповідної заяви боржника ухвалою суду від 20 березня 2017 року було припинено.

18 вересня 2017 року від Підприємця на адресу суду надійшла скарга на дії державного виконавця Відділу, в якій боржник просив визнати незаконними дії Відділу в частині призначення та визначення оцінки майна, а саме комплексу, що включає автозаправочну станцію, адмінбудинок площею 70,6 кв. м., огорожу, замощення № 1, замощення № 2, навіс, що знаходиться за адресою смт. Гоща, вул. Рівненська, 9 та належить на праві власності Скороход Ірині Романівні; визнати незаконним та скасувати звіт про оцінку майна ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1 та оцінку вищенаведеного комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що зазначена у Звіті про оцінку ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1; визнати незаконними та скасувати результати визначення вартості та оцінки наведеного комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що викладені в Звіті ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 18 вересня 2017 року № 01-04/224/2017 у зв'язку із закінченням повноважень судді Андрійчук О.В. та відповідно до пунктів 2.3.49-2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/554/13.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2017 року справу № 918/554/13 передано на розгляд судді Політиці Н.А.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року вищенаведену справу було прийнято до розгляду суддею Політикою Н.А.

Проте ухвалою суду від 19 вересня 2017 року (суддя Політика Н.А.) вищевказану скаргу Підприємця було повернуто боржнику без розгляду.

Водночас, після усунення визначених наведеною ухвалою суду недоліків, 26 вересня 2017 року від Підприємця на адресу суду повторно надійшла аналогічна скарга на дії державного виконавця Відділу від 25 вересня 2017 року, в якій останній, крім іншого, просив суд про відновлення процесуального строку для оскарження.

Ухвалою суду від 27 вересня 2017 року строк Підприємцю для подання скарги від 25 вересня 2017 року було поновлено, прийнято зазначену скаргу до розгляду та призначено її до слухання в судовому засіданні на 10 жовтня 2017 року.

9 жовтня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Банку на скаргу Підприємця від 9 жовтня 2017 року (т. 4, а.с. 168-169), в яких дана фінансова установа заперечила проти задоволення вимог Підприємця з огляду на їх необґрунтованість.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року розгляд скарги Підприємця від 25 вересня 2017 року відкладено на 6 листопада 2017 року. Крім того, цією ухвалою уповноваженого представника Приватного підприємства "Експерт-Рівне-Консалт" було викликано у судове засідання для дачі відповідних пояснень.

Слід також зазначити, що 26 жовтня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання Підприємця від 26 жовтня 2017 року (т. 4, а.с. 187-189), в якому останній просив суд зупинити торги з реалізації належного боржнику майна, реєстраційний номер лота: 241924, що призначені на 2 листопада 2017 року, а також зупинити реалізацію арештованого майна через систему електронних торгів "СЕТАМ", а саме: паливороздавальних колонок Cilbareo у кількості 4 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924, а також резервуару для нафтопродуктів у кількості 1 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924.

Водночас, 27 жовтня 2017 року від Підприємця на адресу суду надійшла скарга на дії державного виконавця Відділу щодо реалізації майна боржника від 26 жовтня 2017 року, в якій останній просив визнати незаконними та передчасними дії державного виконавця Відділу щодо реалізації майна Підприємця, визнати незаконною та скасувати заявку Відділу на реалізацію арештованого мана від 27 вересня 2017 року № 4938/146-26 як неналежно оформлену та таку, що не відповідає вимогам закону. Крім того, у даній скарзі боржник також просив суд зупинити торги з реалізації належного боржнику майна, реєстраційний номер лота: 241924, що призначені на 2 листопада 2017 року, а також зупинити реалізацію арештованого майна Підприємця через систему електронних торгів "СЕТАМ", а саме: паливороздавальних колонок Cilbareo у кількості 4 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924, а також резервуару для нафтопродуктів у кількості 1 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 30 жовтня 2017 року № 01-04/243/2017 у зв'язку з перебуванням судді Політики Н.А. у відпустці з 20 жовтня 2017 року по 3 листопада 2017 року та на підставі пунктів 2.3.47, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначений повторний автоматичний розподіл справи № 918/554/13, за результатами якого наведену справу передано на розгляд судді Церковній Н.Ф.

Ухвалами суду від 31 жовтня 2017 року справу № 918/554/13 та вищенаведені скарги Підприємця на дії Відділу було прийнято до свого провадження суддею Церковною Н.Ф. та призначено до розгляду на 6 листопада 2017 року.

30 жовтня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява Підприємця від 30 жовтня 2017 року, в якій останній повторно просив суд зупинити торги з реалізації належного боржнику майна, реєстраційний номер лота: 241924, що призначені на 2 листопада 2017 року, а також зупинити реалізацію арештованого майна Підприємця через систему електронних торгів "СЕТАМ", а саме: паливороздавальних колонок Cilbareo у кількості 4 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924, а також резервуару для нафтопродуктів у кількості 1 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924. В обгрунтування цієї заяви боржник посилався на те, що вищенаведене майно, а саме: паливороздавальні колонки Cilbareo у кількості 4 шт. та резервуар для нафтопродуктів у кількості 1 шт., не були у встановленому законом порядку описані та арештовані державним виконавцем Відділу, у зв'язку з чим не можуть бути реалізовані в примусовому порядку на торгах, що відбудуться 2 листопада 2017 року. Також Підприємець вказував, що наведене майно не належить та не належало боржнику, а відтак не могло бути передано на реалізацію, а неправомірне проведення оцінки такого майна призвело до безпідставної зміни вартості майна Підприємця та відповідної похибки у Звіті про оцінку від 14 серпня 2017 року № 170424/1.

Також до початку судового засідання, призначеного на 6 листопада 2017 року, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Відділу від 3 листопада 2017 року, в яких останній заперечив проти задоволення скарги Підприємця з огляду на те, що умовами договору іпотеки від 9 грудня 2008 року № 438-08/1 та додатку № 1 до цього правочину - акту перевірки наявності та оцінки майна, що передається в іпотеку, визначено деталізований перелік об'єктів, що входять до складу спірної автозаправної станції і є предметом іпотеки, згідно якого чотири блок пункти роздачі палива по 9 м3 кожний та підземний резервуар для палива - 22 м3 є складовими частинами самої автозаправної станції боржника. На підставі наведених обставин державним виконавцем Відділу, на думку останнього, законно та обґрунтовано було описано та арештовано наведені об'єкти як складові частини предмета іпотеки та переданої на реалізацію відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент вчинення відповідних виконавчих дій).

У судовому засіданні 6 листопада 2017 року оголошувалася перерва до 15 листопада 2017 року. Також у даному судовому засіданні представник Приватного підприємства "Експерт-Рівне-Консалт" надав усні пояснення по суті скарг Підприємця та зазначив про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Ухвалою суду від 15 листопада 2017 року розгляд скарг Підприємця відкладено на 28 листопада 2017 року.

У судовому засіданні 28 листопада 2017 року представник Підприємця підтримав вимоги, викладені у скаргах на дії Відділу від 25 вересня 2017 року і від 26 жовтня 2017 року, а також у клопотанні від 26 жовтня 2017 року та заяві від 30 жовтня 2017 року про зупинення спірних торгів, та наполягав на їх задоволенні.

Представники Банку та Відділу у цьому судовому засіданні проти задоволення вищенаведених скарг та заяв Підприємця заперечили з підстав, зазначених, зокрема, у письмових поясненнях Банку від 9 жовтня 2017 року та поясненнях Відділу від 3 листопада 2017 року.

У той же час суд зазначає, що за змістом імперативних приписів чинного законодавства у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК України, якими врегульовано аналогічні питання.

Така ж правова позиція викладена у пункті 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9.

Частиною 2 статті 58 ГПК України встановлено, що суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу.

За змістом цієї норми судді надано право об'єднати кілька однорідних справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони для спільного розгляду. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих справ, які перебувають в його провадженні. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у пункті 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги, що заявлені у вищезазначених скаргах вимоги виникають з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів, суд на підставі статті 58 ГПК України дійшов висновку про необхідність об'єднання скарг Підприємця від 25 вересня 2017 року і від 26 жовтня 2017 року та їх розгляду в одному провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарги Підприємця, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду скарг і їх вирішення по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення наведених скарг з огляду на наступне.

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Відповідно до частини 1 статті 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Правовідносини, що виникли між учасниками процесу, регулюються, зокрема, Законом.

За змістом статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

З матеріалів справи вбачається, що 2 серпня 2013 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 39418412) з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 8 липня 2013 року № 918/554/13 про стягнення з Підприємця на користь Банку 1 375 957 грн. 57 коп. заборгованості за кредитом та 27 519 грн.15 коп. судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

За частиною 1 статті 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (частини 1, 2, 5 статті 57 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2013 року державним виконавцем Відділу проведено опис майна боржника і накладення на нього арешту, за результатами чого було складено відповідний Акт опису й арешту майна (т. 4, а.с. 139-140).

Згідно з вказаним Актом описано і накладено арешт на комплекс боржника, до якого входять: автозаправна станція - адмінбудівля, огорожа, замощення № 1, замощення № 2, навіс, що знаходяться за адресою: вул. Рівненська, 9, смт. Гоща, Гощанський район, Рівненська область, визначення вартості яких потребує оцінки.

На описане майно накладено арешт і встановлено заборону його відчуження, а також передано його на відповідальне зберігання боржнику.

Відповідно до частини 3 статті 57 Закону для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Відділу Приступлюка Т.В. від 4 квітня 2017 року ВП № 39418412 було вирішено призначити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП "Експерт-Рівне-Консалт", який має сертифікат від 5 квітня 2016 року за № 264/16, виданий Фондом державного майна України (строком до 5 квітня 2019 року) експерта (оцінювача) ОСОБА_5, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане Фондом державного майна України МФ № 6695 від 20 грудня 2008 року експертом (оцінювачем) у зазначеному виконавчому провадженні (т. 4, а.с. 175).

На виконання вищенаведеної постанови експертом (оцінювачем) суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП "Експерт-Рівне-Консалт" ОСОБА_5 було складено звіт про оцінку комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, від 14 серпня 2017 року № 170424/1.

Відповідно до зазначеного звіту вартість наведеного майна Підприємця склала 1 566 453 грн. 00 коп. без ПДВ.

У подальшому 5 вересня 2017 року боржником було отримано повідомлення Відділу від 31 серпня 2017 року № 4518/14-26 про вартість належному йому іпотечного майна згідно Звіту про оцінку від 14 серпня 2017 року № 170424/1.

Не погоджуючись з результатами проведеної оцінки, Підприємець звернувся до Господарського суду Рівненської області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу від 25 вересня 2017 року у справі № 918/554/13, в якій просив визнати незаконними дії Відділу в частині призначення та визначення оцінки майна, а саме комплексу, що включає автозаправочну станцію, адмінбудинок площею 70,6 кв. м., огорожу, замощення № 1, замощення № 2, навіс, що знаходиться за адресою смт. Гоща, вул. Рівненська, 9 та належить на праві власності Скороход Ірині Романівні; визнати незаконним та скасувати звіт про оцінку майна ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1 та оцінку вищенаведеного комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що зазначена у Звіті про оцінку ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1; визнати незаконними та скасувати результати визначення вартості та оцінки наведеного комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що викладені в Звіті ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1.

Водночас, як було зазначено вище, при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї скарги з огляду на наступне.

В обгрунтування своїх вимог Підприємець посилався, зокрема, на те, що звітом про оцінку майна боржника від 14 серпня 2017 року № 170424/1 безпідставно, на його думку, оцінено та включено до вартості майна резервуар, що становить 64 176 грн. 00 коп. (а.з. № 35) та безпідставно оцінено паливороздавальні колонки у кількості 4 шт. загальною вартістю 130 328 грн. 00 коп. (а.з. № 45). Водночас наведені об'єкти, за твердженням Підприємця, не були описані державним виконавцем при складенні акту опису і арешту майна боржника від 21 листопада 2013 року, не входили до предмету іпотеки та не належать і ніколи не належали боржнику.

Проте вказані посилання визнаються судом безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів справи, зокрема, акту перевірки наявності та оцінки майна, що передається в іпотеку за укладеним між Підприємцем та Банком договором іпотеки від 9 грудня 2008 року № 438-08/1 (що є Додатком № 1 до цієї іпотечної угоди), вбачається, що до складу автозаправної станції, яка входить до предмету іпотеки та була описана та арештована державним виконавцем Відділу при складанні акту опису й арешту майна боржника від 21 листопада 2013 року, входять, зокрема, чотири блок пункти роздачі палива по 9 м3 кожний та підземний резервуар для палива об'ємом 22 м3.

Слід також зазначити що вищенаведений акт перевірки наявності та оцінки майна, що передається в іпотеку від 9 грудня 2008 року був, зокрема, власноручно підписаний Підприємцем та скріплений печаткою даного суб'єкта господарювання, що свідчить про його обізнаність про фактичний склад об'єкта іпотеки за договором іпотеки від 9 грудня 2008 року № 438-08/1, а також про входження до його складу чотирьох блок пунктів роздачі палива по 9 м3 кожний та підземного резервуару для палива об'ємом 22 м3.

Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази скасування акта державного виконавця Відділу від 21 листопада 2013 року, яким у встановленому законом порядку було описано та накладено арешт на належне Підприємцю майно, зокрема, автозаправну станцію, до складу якої входять чотири блок пункти роздачі палива по 9 м3 кожний та підземний резервуар для палива об'ємом 22 м3.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань скаржника на те, що оцінене згідно Звіту про оцінку від 14 серпня 2017 року № 170424/1 майно не було належним чином описане та арештоване при здійсненні державним виконавцем Відділу виконавчих дій у ВП № 39418412.

Відтак, з огляду на наведені обставини не беруться судом до уваги і твердження Підприємця про наявність відповідної похибки у визначенні вартості майна боржника згідно Звіту про оцінку від 14 серпня 2017 року № 170424/1, оскільки такі твердження не були у встановленому законом порядку підтверджені Підприємцем належними і допустимими доказами.

Разом з тим, суд зазначає, що навіть теоретична наявність похибки у Звіті про оцінку майна боржника в бік збільшення вартості його майна не призведе до порушення прав такого боржника як учасника виконавчого провадження, оскільки наведена похибка може призвести лише до реалізації арештованого майна за збільшеною вартістю та погашення більшої кількості кредиторських вимог.

Суд також критично оцінює посилання скаржника на відсутність правових підстав для проведення суб'єктом оціночної діяльності оцінки майна боржника у зв'язку з не укладенням між відповідними суб'єктами договору про оцінку такого майна та порушення державним виконавцем Відділу приписів частини 2 статті 19 Конституції України з огляду на наступне.

Так, за частиною 1 статті 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Водночас, у матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія укладеного між Головним територіальним управлінням юстиції у Рівненській області та ПП "Експерт-Рівне-Консалт" договору від 12 травня 2017 року № 170424/1, за умовами якого останнє взяло на себе зобов'язання щодо проведення незалежної оцінки описаного та арештованого в рамках ВП № 39418412 майна Підприємця, зокрема, адмінбудинку літ. А-1 загальною площею 70,6 м2, огорожі літ. N-1, замощення літ. 1, замощення літ. 2, навіс літ. Б2, що знаходиться по вул. Рівненській, 9 у смт. Гоща Рівненської області (т. 4, а.с. 171).

Слід зазначити, що вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками даних юридичних осіб, і посилання на даний договір міститься у самому Звіті про оцінку майна від 14 серпня 2017 року № 170424/1.

Більше того, в матеріалах справи також наявна належним чином засвідчена копія відповідного акту прийому-передачі виконаних робіт (т. 4, а.с. 172), складеного на виконання умов вищенаведеної угоди, який також був підписаний уповноваженими представниками її сторін та скріплений відбитками печаток останніх.

Твердження скаржника про порушення оцінювачем нормативних приписів чинного законодавства у зв'язку зі складенням відповідного Звіту про оцінку майна Підприємця від 14 серпня 2017 року № 170424/1 шляхом простого підсумовування незалежно визначених величин вартості кожної зі складових частин предмета іпотеки також не беруться судом до уваги у зв'язку з нижченаведеним.

За змістом частини 5 статті 52 Закону "Особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця" у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи, незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі, якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі, якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

Зі змісту вищенаведених імперативних законодавчих приписів вбачається, що при проведенні відповідних виконавчих дій здійснюється оцінка того майна, яке у встановленому законом порядку було описано та арештовано органами примусового виконання.

Так, згідно договору іпотеки від 9 грудня 2008 року № 438-08/1 та акту опису і арешту майна Підприємця від 21 листопада 2013 року державним виконавцем Відділу було описано та арештовано і в подальшому передано на реалізацію комплекс, який включає в себе п'ять об'єктів: автозаправочну станцію-адмінбудинок площею 70,6 м2 літ. А1, огорожу літ. № 1, замощення літ. 1, замощення літ. 2, навіс літ. Б2. У той же час у вищенаведених документах відсутні відомості щодо передачі Підприємцем в іпотеку саме цілісного майнового комплексу, який складається з наведених об'єктів, що свідчить про необґрунтованість вищевказаних посилань скаржника.

Слід також зазначити, що Законом не передбачено механізму та процедури опису та накладення державною виконавчою службою арешту на конкретно визначене майно - цілісний майновий комплекс, а також не встановлено окремого порядку звернення стягнення на таке майно. Разом з тим, суд зазначає, що до складу цілісного майнового комплексу також входить сировина для ведення підприємницької діяльності, дозвільні документи на продаж нафтопродуктів тощо, можливість та порядок звернення стягнення на які також не передбачено Законом.

Відтак, вищенаведені твердження Підприємця, так само як і інші його похідні посилання на порушення норм і правил проведення оцінки вартості майна боржника, що пов'язані з безпідставним визначенням цього майна як окремої нерухомості, а не цілісного майнового комплексу, не беруться судом до уваги.

Крім того, твердження скаржника про безпідставне застосування оцінювачем лише витратного підходу до оцінки належного Підприємцю майна додатково спростовуються безпосереднім зазначенням у самому Звіті про оцінку майна боржника від 14 серпня 2017 року № 170424/1 про застосування як витратного, так і порівняльного підходу до проведення зазначеної незалежної оцінки.

Також у наведеній скарзі Підприємець посилався на те, що державним виконавцем Відділу було порушено вимоги статей 13, 14 Закону та призначено для складання звіту експерта, у той час як сам звіт був складений не експертом, а оцінювачем.

Проте, такі твердження також не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Як вже було зазначено вище, відповідно до частини 3 статті 57 Закону для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Згідно частини 1 статті 5 наведеного нормативно-правового акта суб'єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що ПП "Експерт-Рівне-Консалт" отримало сертифікат суб'єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України від 5 квітня 2016 року № 264/16, дійсний до 5 квітня 2019 року. У той же час оцінювач ОСОБА_5, який безпосередньо складав Звіт про оцінку майна скаржника від 14 серпня 2017 року № 170424/1, отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане Фондом державного майна України і МІБ, МФ № 6695 від 20 грудня 2008 року.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вищенаведених імперативних приписів Звіт про оцінку майна від 14 серпня 2017 року № 170424/1 був підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку майна, - ОСОБА_5, а також скріплений підписом керівника вищезазначеного суб'єкта оціночної діяльності - ОСОБА_6.

Наведені обставини також спростовують посилання Підприємця, викладені у його скарзі на дії Відділу від 25 вересня 2017 року.

Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконними дій Відділу в частині призначення та визначення оцінки майна, а саме комплексу, що включає автозаправочну станцію, адмінбудинок площею 70,6 кв. м., огорожу, замощення № 1, замощення № 2, навіс, що знаходиться за адресою смт. Гоща, вул. Рівненська, 9 та належить на праві власності Скороход Ірині Романівні; визнання незаконним та скасування звіту про оцінку майна ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1 та оцінки вищенаведеного комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що зазначена у Звіті про оцінку ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1; визнання незаконними та скасування результатів визначення вартості та оцінки наведеного комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що викладені в Звіті ПП "Експерт-Рівне-Консалт" від 14 серпня 2017 року № 170424/1.

Відтак, скаргу Підприємця від 25 вересня 2017 року на дії Відділу слід відхилити.

У той же час суд зазначає, що Підприємцем також було подано скаргу на дії Відділу щодо реалізації майна боржника від 26 жовтня 2017 року (т. 4, а.с. 195-197), в якій останній просив суд визнати незаконними та передчасними дії державного виконавця Відділу щодо реалізації майна Підприємця, визнати незаконною та скасувати заявку Відділу на реалізацію арештованого майна від 27 вересня 2017 року № 4938/146-26 як неналежно оформлену та таку, що не відповідає вимогам закону. Крім того, у даній скарзі боржник також просив суд зупинити торги з реалізації належного боржнику майна, реєстраційний номер лота: 241924, що призначені на 2 листопада 2017 року, а також зупинити реалізацію арештованого майна Підприємця через систему електронних торгів "СЕТАМ", а саме: паливороздавальних колонок Cilbareo у кількості 4 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924, а також резервуару для нафтопродуктів у кількості 1 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924.

Проте, при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї скарги боржника з огляду на наступне.

Як вже було зазначено, зі змісту акту перевірки наявності та оцінки майна, що передається в іпотеку за укладеним між Підприємцем та Банком договором іпотеки від 9 грудня 2008 року № 438-08/1 (що є Додатком № 1 до цієї іпотечної угоди), вбачається, що до складу автозаправної станції, яка входить до предмету іпотеки та була описана та арештована державним виконавцем Відділу при складанні акту опису й арешту майна боржника від 21 листопада 2013 року, входять, зокрема, чотири блок пункти роздачі палива по 9 м3 кожний та підземний резервуар для палива об'ємом 22 м3.

Вищенаведений акт, докази скасування чи визнання недійсним якого у матеріалах справи на час розгляду наведеної скарги відсутні, зокрема, власноручно був підписаний Підприємцем та скріплений печаткою даного суб'єкта господарювання, що свідчить про обізнаність боржника про фактичний склад об'єкта іпотеки за договором іпотеки від 9 грудня 2008 року № 438-08/1, а також про входження до його складу чотирьох блок пунктів роздачі палива по 9 м3 кожний та підземного резервуару для палива об'ємом 22 м3.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність посилань скаржника на незаконність дій державного виконавця Відділу щодо реалізації майна Підприємця, які полягали в описі, арешті та передачі на реалізацію вищезазначеного майна, а саме чотирьох блок пунктів роздачі палива по 9 м3 кожний та підземного резервуару для палива об'ємом 22 м3.

Крім того, в порушенням імперативних законодавчих вимог боржник у своїй заяві не вказав, які саме дії державного виконавця Відділу щодо реалізації майна Підприємця він вважає незаконними, що позбавляє суд можливості вийти за межі його вимог та визнати незаконними конкретні виконавчі дії такої особи, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги Підприємця про визнання вищевказаних дій передчасними, а також вимоги про визнання незаконною та скасування заявки Відділу на реалізацію арештованого мана від 27 вересня 2017 року № 4938/146-26 як неналежно оформленої та такої, що не відповідає вимогам закону, також визнаються судом необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною статтею також визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що права та законні інтереси суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Зі змісту вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання та у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суд, як державний орган, може захистити порушене або оспорюване право лише у спосіб, який передбачений законом.

У той же час чинним законодавством не передбачено такого способу захисту прав, як визнання дій, зокрема, державного виконавця, передчасними, що додатково свідчить про необґрунтованість посилань Підприємця, викладених у його скарзі від 26 жовтня 2017 року. Крім того, задоволення таких вимог не призведе до відновлення прав боржника, які, на його думку, були порушені Відділом.

Слід також зазначити, що частиною 2 статті 20 ГК України передбачена можливість визнання судом повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущімлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

У той же час суд звертає увагу на те, що заявка державного виконавця на реалізацію арештованого майна не є актом у розумінні статті 20 ГК України, а відтак не може бути визнана незаконною та скасована судом.

Разом з тим слід зазначити, що за змістом пункту 4 Наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 "Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна" перевірка вищенаведеної заявки на предмет її відповідності вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна, здійснюється не судом, а начальником відповідного відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію від державного виконавця.

Відтак, вищенаведені положення свідчать про необґрунтованість посилань Підприємця.

Крім того, суд зазначає, що Підприємець як у своїй скарзі на дії Відділу від 26 жовтня 2017 року (т. 4, а.с. 195-197), так і в окремо поданих клопотанні від 26 жовтня 2017 року (т. 4, а.с. 187-189) та заяві боржника від 30 жовтня 2017 року, просив суд зупинити торги з реалізації належного боржнику майна, реєстраційний номер лота: 241924, що призначені на 2 листопада 2017 року, а також зупинити реалізацію арештованого майна Підприємця через систему електронних торгів "СЕТАМ", а саме: паливороздавальних колонок Cilbareo у кількості 4 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924, а також резервуару для нафтопродуктів у кількості 1 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924. В обгрунтування цих вимог боржник посилався на те, що вищенаведене майно, а саме: паливороздавальні колонки Cilbareo у кількості 4 шт. та резервуар для нафтопродуктів у кількості 1 шт., не були у встановленому законом порядку описані та арештовані державним виконавцем Відділу, у зв'язку з чим не можуть бути реалізовані в примусовому порядку на торгах, що відбудуться 2 листопада 2017 року. Також Підприємець вказував, що наведене майно не належить та не належало боржнику, а відтак не могло бути передано на реалізацію, а неправомірне проведення оцінки такого майна призвело до безпідставної зміни вартості майна Підприємця та відповідної похибки у Звіті про оцінку від 14 серпня 2017 року № 170424/1.

Проте, наведені вимоги Підприємця також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, вимоги скаржника про зупинення торгів з реалізації належного боржнику майна, реєстраційний номер лота: 241924, що призначені на 2 листопада 2017 року, а також зупинення реалізації арештованого майна Підприємця через систему електронних торгів "СЕТАМ", а саме: паливороздавальних колонок Cilbareo у кількості 4 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924, а також резервуару для нафтопродуктів у кількості 1 шт., лот у системі "СЕТАМ" № 241924, суд розцінює як заяву про забезпечення скарги.

Разом з тим, за змістом імперативних приписів чинного законодавства у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, ст.ст. 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, п. п. 1 - 3, 5, 6, 9 ч. 1 ст. 63, ст. 64, розділів XI, XII, XIIІ ГПК України тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року № 14 та пункті 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9.

При цьому розділ Х ГПК України, яким визначено порядок забезпечення позову, до переліку положень Кодексу, які можуть застосовуватися при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб ДВС, не входить.

Крім того, у пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" зазначено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Водночас, розглянувши вимоги Підприємця про зупинення реалізації арештованого спірного майна боржника через систему електронних торгів "СЕТАМ", суд дійшов висновку про те, що останні задоволенню не підлягають, оскільки боржником не було у встановленому законом порядку доведено доцільності та підставності вчинення таких дій, враховуючи, зокрема, встановлений судом факт входження майна, що реалізується, до складу предмета іпотеки за договором іпотеки від 9 грудня 2008 року № 438-08/1 та факт його опису, арешту та передачі на реалізацію у встановленому законом порядку, не наведено нормативного обгрунтування з посиланнями на конкретні законодавчі норми, які регулюють підстави та порядок зупинення судом реалізації арештованого майна, а також не подано відповідних доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування зазначеного ним заходу.

Слід також зазначити, що в обгрунтування своїх вимог боржник посилався, зокрема, на те, що вищенаведені паливороздавальні колонки Cilbareo у кількості 4 шт. та резервуар для нафтопродуктів ніколи не належали та не належать Підприємцю, що, на думку останнього, свідчить про безпідставність включення даного майна в опис, накладення на нього арешту та передачу на реалізацію Відділом. На підтвердження наведених обставин скаржником було надано суду копію укладеного між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 договору оренди обладнання, за умовами якого останній передав скаржнику в строкове платне користування обладнання, а саме: резервуар 70 м3 - 1 шт., резервуар 50 м3 - 1 шт., резервуар 25 м3 - 2 шт., резервуар 5 м3 - 2 шт., дизель-генератор - 1 шт., паливно-роздавальні колонки - 4 шт., колонки масляні - 2 шт.

У той же час, вищевказані посилання не беруться судом до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, акту перевірки наявності та оцінки майна, що передається в іпотеку від 9 грудня 2008 року, а також відомостей, зазначених на офіційному веб-сайті державного підприємства "СЕТАМ" (https://setam.net.ua/auction/243441), на реалізацію Відділом було передано автозаправочну станцію, яка включає в себе, зокрема, чотири блок-пункти роздачі палива по 9 м3 кожний та підземний резервуар для палива об'ємом 22 м3.

Проте, як було зазначено вище, Підприємцю в оренду за договором оренди обладнання було передано резервуар 70 м3 - 1 шт., резервуар 50 м3 - 1 шт., резервуар 25 м3 - 2 шт., резервуар 5 м3 - 2 шт. Водночас, у вказаному договорі відсутні будь-які відомості про передачу боржнику в оренду підземного резервуару для палива об'ємом 22 м3, що свідчить про необґрунтованість його посилань на дану угоду.

Крім того, наведений договір оренди обладнання був укладений між Підприємцем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 лише 1 січня 2013 року, тоді як акт перевірки наявності та оцінки майна, що передається в іпотеку, яким був передбачений детальний опис предмета іпотеки, датований 9 грудня 2008 року, тобто на 4 роки раніше цієї угоди, що також свідчить про безпідставність посилань боржника на зазначений правочин.

Більше того, в наведеному договорі оренди обладнання від 1 січня 2013 року не було зазначено конкретних ідентифікуючих ознак, зокрема, чотирьох блок-пунктів роздачі палива по 9 м3 (серійного номеру тощо), що позбавляє суд можливості встановити факт передачі на реалізацію саме цього конкретного майна.

За таких обставин, вимоги Підприємця, викладені у скарзі на дії Відділу від 26 жовтня 2017 року, а також зазначені у клопотанні від 26 жовтня 2017 року та заяві боржника від 30 жовтня 2017 року визнаються судом необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Слід також зазначити, що за інформацією офіційного веб-сайту державного підприємства "СЕТАМ" (https://setam.net.ua/auction/243441) спірні торги, призначені на 2 листопада 2017 року, не відбулися.

Згідно з частиною 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За положеннями статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зі змісту нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що за результатами розгляду скарги на дії органів ДВС виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, враховуючи встановлену неправомірність доводів скаржника, суд дійшов висновку про відхилення скарг Підприємця на дії Відділу від 25 вересня 2017 року та від 26 жовтня 2017 року, а також про відмову в задоволенні клопотання боржника від 26 жовтня 2017 року та заяви останнього від 30 жовтня 2017 року про зупинення торгів з реалізації належного боржнику майна та зупинення реалізації арештованого майна Підприємця через систему електронних торгів "СЕТАМ", а саме: паливороздавальних колонок Cilbareo у кількості 4 шт. і резервуару для нафтопродуктів у кількості 1 шт.

На підставі ст. 86, ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Фізичної особи-підприємця Скороход Ірини Романівни від 25 вересня 2017 року на дії державного виконавця Гощанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та оцінку майна боржника відхилити.

2. У задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Скороход Ірини Романівни від 26 жовтня 2017 року про зупинення торгів з реалізації майна відмовити.

3. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Скороход Ірини Романівни від 30 жовтня 2017 року про зупинення торгів з реалізації майна боржника та зупинення реалізації арештованого майна через систему електронних торгів "СЕТАМ", а саме: паливороздавальних колонок Cilbareo у кількості 4 шт. і резервуару для нафтопродуктів у кількості 1 шт. відмовити.

4. Скаргу Фізичної особи-підприємця Скороход Ірини Романівни від 26 жовтня 2017 року на дії державного виконавця Гощанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо реалізації майна боржника відхилити.

Суддя Церковна Н.Ф.