РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа №910/18544/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/18544/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд";

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ";

2) публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК"

в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на здійснення ліквідації ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої Ірини Володимирівни;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України;

2) Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна

за участю представників сторін:

від позивача: Красун В.В., довіреність б/н від 03.02.2017р.

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Погодін В.О., довіреність № 45 від 15.08.2017р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ", публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої Ірини Володимирівни (надалі - відповідачі ) про:

- визнання права власності на транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611);

- зняття арешту з транспортного засобу марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного з відповідачем-1 Договору фінансового лізингу № ФЛ-21-1 від 30.11.2012р. після виплати позивачем платежів за вказаним договором останній згідно умов договору та вимог чинного законодавства набув права власності на предмет лізингу - транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611), який ТОВ «Український лізинг», як попередній власник майна, повинен був зняти з державного обліку для можливості проведення реєстрації транспортного засобу на нового власника, а саме позивача у справі. У зв'язку з тим, що відповідач-1 не виконав взяті на себе зобов'язання та не зняв транспортний засіб з державного обліку, позивач, який набув право власності на нього, не має можливості здійснювати всі правомочності власника.

Крім того, зазначений транспортний засіб знаходиться під арештом на підставі постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.12.2015р. № 910/23436/15, оскільки відповідачем-1 не було знято з державного обліку вказаний транспортний засіб і на даний час останній залишається зареєстрованим за відповідачем-1.

Таким чином, позивач не може використовувати транспортний засіб для ведення своєї господарської діяльності, обмежений як власник у праві володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017р. порушено провадження у справі № 910/18544/17, розгляд справи призначений на 28.11.2017р., на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

13.11.2017р. через відділ діловодства суду від представника третьої особи 2 отримано документи на вимогу ухвали суду та клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи 2.

21.11.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

22.11.2017р. через відділ діловодства суду від представника третьої особи 1 отримано належним чином засвідчену копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.10.2016р. ВП № 52182571 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.12.2015р. № 910/23436/15.

24.11.2017р. через відділ діловодстві суду від представника відповідача-2 отримано відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 28.11.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 27.10.2017р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач-1 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі 27.10.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача-1 суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача-1 не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача-1, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2012 року між позивачем (за договором - лізингоодержувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (за договором - лізингодавець, відповідач-1) укладено Генеральний договір фінансового лізингу № 21, відповідно до умов п. 1.1. якого лізингодавець зобов'язався відповідно до заявки лізингоодержувача придбати у постачальника у власність предмет лізингу та передати його за плату лізингоодержувачу в тимчасове володіння та користування в якості предмету лізингу на строк та на умовах, визначених цим Генеральним договором та відповідним Договором лізингу.

Так, позивач звернувся до відповідача-1 із Заявкою про надання у фінансовий лізинг транспортного засобу марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611).

У зв'язку з цим, сторони уклали договір фінансового лізингу № ФЛ-21-1 від 30.11.2012р. з Додатками до нього, відповідно до умов якого вбачається, що строк лізингу становить 36 місяців, загальна вартість договору - 1 004 756,60 грн., з яких винагорода 395 808,63 грн. та відшкодування вартості предмета лізингу - 426 263,58 грн. з авансовим лізинговим платежем 182 684,39 грн.

На виконання умов договору відповідач-1 передав позивачу у фінансовий лізинг транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611).

Згідно з п. 2.1. генерального договору фінансового лізингу, лізингоодержувач за надане йому право володіння та користування предметом лізингу зобов'язався сплачувати лізингодавцю лізингові платежі.

У Додатку «Графік лізингових платежів» до Договору № ФЛ-21-1 від 30.11.2012р. вбачається, що сторонами погоджено графік сплати лізингових платежів, які складались із «відшкодування вартості предмета лізингу» та «винагорода», та встановлювався період сплати цих коштів з 03.01.2013р. по 03.12.2015р. включно.

Пунктом 5.1. генерального договору фінансового лізингу передбачено, що право власності (розпорядження) на предмет лізингу протягом всього строку дії договору лізингу належить лізингодавцю.

Згідно з п. 5.2. генерального договору фінансового лізингу право володіння та користування предметом лізингу, в об'ємі та на умовах цього генерального договору та відповідного договору лізингу, належить лізингоодержувачу. Весь дохід, що отримуватиме лізингоодержувач в процесі експлуатації предмета лізингу, є власністю лізингоодержувача.

За умовами п. 5.3. генерального договору фінансового лізингу, лізингоодержувач гарантує, що предмет лізингу не буде включатись до складу належного йому на праві власності майна до повного виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань по договору лізингу та набуття права власності на предмет лізингу.

Відповідно до пункту 5.6. генерального договору фінансового лізингу, за письмовою вимогою лізингоодержувача після закінчення строку лізингу та у разі належного, повного та безумовного виконання лізингоодержувачем всіх умов договору лізингу, відсутності заборгованості по сплаті лізингових та інших платежів, що виникають з договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), предмет лізингу переходить у власність лізингоодержувача.

Фактичний перехід права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача оформляється підписанням між лізингодавцем і лізингоодержувачем Акту про повне виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором лізингу. Такий акт оформлюється за формою Додатку № 5 до форми Договору лізингу.

З дати підписання сторонами Акту про повне виконання сторонами своїх зобов'язань за договором відповідний договір фінансового лізингу вважається припиненим.

Достроковий перехід права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача можливий за відсутності заборгованості лізингоодержувача по сплаті поточних лізингових та інших платежів, що виникають з договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), та виконання інших зобов'язань лізингоодержувача за договором лізингу, на підставі заявки лізингоодержувача про достроковий викуп предмета лізингу (п. 5.7. договору).

При цьому, пунктом 4.6. генерального договору фінансового лізингу передбачено, що зняття з обліку предмета лізингу у випадках переходу права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача в порядку, передбаченому цим генеральним договором, здійснюється силами та за кошти лізингодавця.

Як встановлено судом позивач, як лізингоодержувач, належним чином виконав взяті на себе зобов'язання та в повному обсязі сплатив відповідачу-1 обумовлені договором та Графіком лізингові платежі.

З огляду на наведене та у зв'язку з повним та належним виконанням позивачем своїх грошових зобов'язань перед ТОВ «Український лізинг» сторони згідно з п.5.6. договору підписали Акт від 13.02.2017р. про повне виконання сторонами своїх зобов'язань за договором лізингу.

Зі змісту означеного акту вбачається, що відповідач-1 не має претензій до позивача по сплаті лізингових платежів та будь-яких інших платежів, передбачених генеральним договором та/або договором лізингу. До підписання цього Акту лізингодавець зняв з державного обліку предмет лізингу та в момент підписання Акту передав лізингоодержувачу всі документи та приналежності на предмет лізингу, необхідні лізингоодержувачу для наступної державної реєстрації/постановки на облік предмета лізингу. У п. 4 Акту вказано, що з моменту підписання цього акту до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу по договору фінансового лізингу № ФЛ-21-1 від 30.11.2012р. З моменту підписання цього Акту сторонами відповідний договір фінансового лізингу вважається припиненим (п.7 Акту).

У зв'язку з викладеними обставинами, позивач вважає, що після виплати всіх лізингових платежів він набув право власності на транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611), на підставах, що передбачені законом.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, набуття права власності, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення суб'єктивного права власності на певні об'єкти, під час застосування цієї норми необхідним є встановлення, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 334 ЦК України).

В даному випадку, між позивачем та відповідачем-1 було укладено правочин, який за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу викладено у ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачено інше.

Наведене свідчить, що однією з підстав для набуття права власності на майно діюче законодавство визначає правочин, у якому сторони передбачають, в тому числі, умови переходу від однієї сторони до іншої прав володіння, користування та розпорядження майном, якщо інше не визначено сторонами у самому договорі.

Умови переходу права власності на майно, в даному випадку на спірний транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611) сторонами узгоджено в п. 5.6. генерального договору фінансового лізингу, згідно якого у лізингоодержувача вникає право власності на предмет лізингу після закінчення строку лізингу, належного та повного виконання умов договору, відсутності заборгованості по сплаті лізингових та інших платежів, що підтверджується підписанням Акту про повне виконання сторонами своїх договірних зобов'язань, що і підтверджує фактичний перехід права власності до лізингоодержувача.

Враховуючи вище встановлені обставини справи, положення чинного законодавства та умови договору, суд дійшов висновку, що після закінчення строку лізингу, та після повної сплати лізингових платежів, що підтверджується підписанням Акту про повне виконання сторонами своїх договірних зобов'язань від 13.02.2017р, позивач набув право власності на транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611).

Водночас, своїх зобов'язань, визначених у п. 4.6. генерального договору фінансового лізингу, ТОВ «Український лізинг» не здійснило, зокрема, дій щодо зняття з державного обліку предмета лізингу не вчинив.

Як свідчать наявні матеріали справи, Печерським районним відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби здійснюється зведене виконавче провадження № 50078348 про стягнення з ТОВ «Український лізинг» на користь стягувачів 12037643,94 грн. заборгованості.

В рамках зведеного виконавчого провадження № 50078348 накладено наступні обмеження:

1) накладено арешт на все майно боржника постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві ВП № 49146265 від 28.10.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

2) накладено арешт на все майно боржника постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві ВП № 51190233 від 02.11.2016р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

3) оголошено у розшук все майно боржника постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП № 51190233 від 14.02.2017р. про розшук майна боржника.

Одночасно, на підставі постанови державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП № 51190233 від 14.02.2017р. транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611) перебуває у розшуку, що вбачається з листа Головного управління у м. Києві Національної поліції України за № 82-АЗ/125/31/5/01-2017 від 27.04.2017р.

Вищезазначені дії вчинені щодо майна, яке за твердженням позивача, є його власністю, а не власністю ТОВ «Український лізинг», порушують, оспорюють його право власності та не дають змоги вчиняти всі правомочності, які належать власнику майна.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Правом власності у розумінні ст. 316 Цивільного кодексу України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес АД" проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що всі суб'єкти права власності (український народ, фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права) є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Зі змісту наведеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Судом встановлено, що арештований згідно постанови державного виконавця від 14.02.2017 року транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611) не перебуває у власності ТОВ «Український лізинг», а відповідно, й не може бути використаним державним виконавцем для задоволення вимог ПАТ «Український бізнес банк» у відповідному виконавчому провадженні.

Таким чином, позивач обмежений у здійсненні свого права власності, так як не може здійснити державну реєстрацію свого права власності на оспорюване майно та здійснювати всі правомочності власника щодо даного майна.

Відповідно до частини 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з приписами статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, позов про визнання права власності може бути пред'явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; тобто приписи ст. 392 ЦК України передбачають захист права власника виключно у випадку, якщо особа має статус власника, оскільки стаття 392 Цивільного кодексу України підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами для визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним.

При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.

Позивачами за таким позовом можуть бути особи, які вважають, що майно, яке перебуває під арештом, належить їм, а не боржникові, можуть звернутись до суду з позовом про звільнення цього майна з-під арешту (виключення майна з опису).

У п. 5 та п. 9.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» надано роз'яснення, що відповідачами у справах про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту є стягувач (особа, в інтересах якої накладено арешт) і боржник, а справи підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК України. Орган Державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Суд зазначає, що в позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов'язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Відповідач має довести свої заперечення проти покладених в основу позову фактів, тому що для боржника, який має в справі відповідну юридичну зацікавленість, має значення вирішення судом питання про належність йому спірного майна, оскільки звільнення його з-під арешту потягне за собою вилучення іншого майна для повного задоволення вимог стягувача.

Однак, суду відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування виникнення у позивача після сплати всіх лізингових платежів, до складу яких входять і вартість предмета лізингу, та факт сплати яких підтверджено підписаним сторонами Актом належного виконання зобов'язань, права власності на спірний транспортний засіб, не надано доказів, що спростовували б обставини набуття позивачем права власності на майно, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Стир-Агробуд» про визнання права власності та зняття арешту з майна.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача-1, оскільки фактично порушення прав та інтересів позивача сталося з вини відповідача-1..

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" (45605, Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Шкільна, 62; ) право власності на транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611).

3. Зняти арешт з транспортного засобу марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі JTHCE1BL005010766, номер двигуна 2GR8772598, державний номерний знак АА 0039 КО, колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію ААЕ036611). Видати наказ.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" (03148, місто Київ, вулиця Комісара Рикова, будинок 2А, офіс 10; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" (45605, Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Шкільна, 62; ) 10 734 грн. 22 коп. - витрати по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 04.12.2017р.

Суддя А.І. Привалов