номер провадження справи 32/102/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 Справа № 908/1805/17

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма Росія (71230, Запорізька область, Чернігівський район, с. Верхній Токмак, вул. Центральна, 5)

до відповідача ОСОБА_1 управління Держгеокадастру в Запорізькій області (69095, м.Запоріжжя, вул. Українська, 50)

про визнання договору оренди землі поновленим на пять років на тих самих умовах.

Суддя Колодій Н.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, договір № 58 від 28.10.2016, свідоцтво серія ЗП № 001185 від 28.10.2016;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 48 від 02.11.2017, ОСОБА_4 довіреність № 46 від 02.11.2017.

Заявлено позовні вимоги про визнання поновленим на пять років договіру оренди земельної ділянки № 25 від 13.11.2009 зареєстрований 24.03.2010 Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки № 25 від 13.11.2009.

Ухвалою суду від 11.09.2017 порушено провадження у справі № 908/1805/17, присвоєно справі номер провадження 32/102/17, з призначенням судового засідання на 27.09.2017.

У звязку з неявкою представника позивача, судове засідання відкладалось до 11.10.2017.

В судовому засіданні 11.10.2017 оголошувалась перерва до 22.11.2017.

В судовому засідання 22.11.2017 позивач підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та обґрунтовує їх ст. 55 Конституції України, ст. 764 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Вказував, що оскільки позивач користується земельною ділянкою, що є обєктом оренди за договором після закінчення строку його дії, належним чином виконує свої обовязки за цим договором, та з боку відповідача відсутнє письмове повідомлення про відмову в поновленні договору оренди на той самий строк на тих самих умовах, то дані обставини є підставою для поновлення спірного договору оренди землі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а саме стверджував, що сплата позивачем орендних платежів після закінчення дії договору оренди землі від 13.11.2009 не можна розцінюватися як згоду орендодавця на пролонгацію договору оренди. Оскільки додаткова угода до договору оренди землі не була укладена у місячний строк, то цей договір не є поновленим. У звязку з цим просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

У засіданні суду 22.11.2017, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2009 між Приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірма Росія (далі - орендар) та Чернігівською районною державною адміністрацією Запорізької області (далі - орендодавець) був укладений договір оренди землі, який зареєстрований в Токмацькому міськрайонному відділі Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК 24.03.2010, про що в Державному реєстрі земель був здійснений відповідні записи за №25.

Згідно з пунктом 1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка надана на підставі розпорядження Голови Чернігівської районної державної адміністрації № 429 від 10.11.2009р., яка знаходиться на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, за рахунок земель державної власності в контурі № 471.

Відповідно до п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 29,6972 га, у т.ч. 29,6972 га земель сільськогосподарського призначення (сіножаті), розташована на схилі вододільного плато до 30 із чорноземами звичайними малогумусними - слабозмитими легкоглинистими на лесах, - середньозмитими легкоглинистими на лесах.

Земельна ділянка, яка передається в оренду не має недоліків, які могли б перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням. (п. 6 договору)

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки, по Чернігівській селищній раді, що складає 3109,56 грн. в рік (п. 9 договору).

Орендна плата вноситься щомісячно по 1/12 частині річної суми до 30 числа кожного місяця (п. 11 договору).

Пунктом 15 договору, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення (п. 16 договору).

Згідно п.п. 18, 20 договору, передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після підписання цього договору за актом її приймання-передачі.

Пунктом 43 договору визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Цей договір підлягає перегляду кожні три роки в звязку зі зміною законодавства. Пропозиції сторін затверджуються додатковими угодами. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується в судовому порядку (п. 36 договору).

Відповідно до п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Кадастровий номер земельної ділянки :04:009:0003.

Договір оренди землі зареєстрований Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК 24.03.2010, про що в Державному реєстрі земель був зроблений відповідний запис № 025.

Про факт передачі орендарю зазначеної в договорі земельної ділянки свідчить підписаний обома сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі земельної ділянки від 13.11.2009.

З 01.01.2013 набрав чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 № 5245-17, відповідно до якого райдержадміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Запорізької області дані функції передано ОСОБА_1 управлінню Держземагенства у Запорізькій області.

Наказом від 25.01.2013 № 40 Міністерство аграрної політики України затвердило зміни до Положення про Головні управління Держземагенства в областях, згідно з п. 4.32 якого Головні управління Держземагенства в областях наділені повноваженнями передавати відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах областей.

Відповідно до п. 2 та п. 5 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади Державне агентство земельних ресурсів України реорганізоване шляхом перетворення в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області; реорганізовані територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держземагенства у Запорізькій області шляхом його приєднання до ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Встановлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 №294-р Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів у звязку з розформуванням покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

За таких обставин з набранням чинності зазначеного вище закону розпорядником земель за Договорами оренди землі від 13.11.2009 слід вважати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, відповідно до п.4 п.п. 13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір оренди землі від 13.11.2009 сторонами був укладений строком на пять років (п.8 договору). Оскільки договір був зареєстрований у Державному реєстрі земель Токмацьким відділом Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 24.03.2010, то з урахуванням п.8 договору, строк його дії становить з 24.03.2010 до 24.03.2015.

На розгляд господарського суду передано спір про поновлення договору оренди від 13.11.2009 на той самий строк і на тих же умовах, на підставах визначених ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на ті обставини, що після закінчення терміну дії договору він продовжує користуватися земельною ділянкою за цільовим призначенням, своєчасно сплачує орендну плату, та не отримував будь-яких заперечень з боку орендодавця щодо подальшої пролонгації договору.

Оцінивши доводи сторін та надані сторонами докази, суд виходить з наступного.

Згідно рекомендацій п. 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин від 17.05.2011 № 6, у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакції Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, який набрав чинності з 12.03.2011).

Стаття 33 Закону України Про оренду землі визначає підстави для пролонгації договору оренди землі.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

На підставі ч.1 ст. 33 позивачем було подано позов до господарського суду про визнання поновленими договорів оренди землі № 25, № 26, №27 від 13.11.2009, зареєстровані 24.03.2010 строком на сім років на тих самих умовах. Рішенням господарського суду від 16.01.2017 у справі 908/3038/16, залишеним в силі постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017, в позові відмовлено з підстав не надання позивачем належних доказів направлення листа-повідомлення про намір скористатися переважним правом укладання договору на новий строк, з додаванням проекту додаткової угоди.

Позивач скористався правом на встановлення факту поновлення договору оренди землі з підстав визначених цією нормою.

Враховуючи, що частиною шостою статті 33 Закону України Про оренду землі передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України Про оренду землі, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії спірного договору оренди сплинув 24.03.2015., однак позивач продовжує користуватися земельною ділянкою площею 29,6972 га, кадастровий номер :04:009:0003, належним чином виконує обовязки орендаря земельної ділянки в частині сплати орендної плати (про що свідчать додані до матеріалів справи платіжні документи, довідки Чернігівської селищної ради № 02-01-14/08 від 05.01.2017 про відсутність заборгованості по орендній платі та Токмацької ОДПІ від 13.10.2017 про відсутність податкової заборгованості).

Позивач посилається на той факт, що після закінчення дії договору він не отримував з боку орендодавця жодних повідомлень чи заперечень щодо поновлення договору оренди землі в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами доводи позивача в цій частині.

Не можуть бути прийняті судом посилання відповідача на переписку сторін щодо продовження договору оренди, яка велася в 2016 році, а саме: лист-повідомлення орендаря від 19.04.2016р. про поновлення договору оренди, та лист орендодавця від 29.04.2016р. №27-8-0.41-3599/2-16, яким останній повідомив орендаря про відмову в продовжені дії договору оренди від 13.11.2009. Оскільки, по-перше відповідачем не надано до матеріалів справи цих листів, та по-друге, як вказує відповідач, ця переписка велася між сторонами у 2016 році, тобто після спливу встановленого ч. 6. ст. 33 Закону України Про оренду землі місячного строку, для направлення орендодавцем повідомлення про відмову в продовжені дії договору оренди.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За ст. 13 Конвенції кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди, і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором. Суд дійшов висновків, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

Господарський суд при винесенні рішення по даному спору враховує також правову позицію, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини по справі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, Європейський Суд при розгляді цієї справи дійшов висновків, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Враховуючи той факт, що після закінчення строку дії договору оренди, позивач продовжує добросовісно користуватись орендованою земельною ділянкою, використовує її за цільовим призначенням для сільсько-господарських потреб та належним чином виконує договірні зобов'язання в частині внесення орендної плати, а також той факт, що орендодавець не надав суду будь-яких обґрунтованих заперечень, які б унеможливлювали подальшу пролонгацію орендних відносин, суд дійшов до висновку, що договір оренди земельної ділянки від 13.112009 є поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Частинами 1 і 2 статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, так як спір з його вини доведено до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма Росія до ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Запорізької області про визнання договору оренди землі поновленим на 5 (пять) років і на тих самих умовах задовольнити.

Визнати поновленим на 5 (пять) років договір оренди земельної ділянки №25 від 13.11.2009, зареєстрований 24.03.2010 Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки № 25 від 13.11.2009.

Стягнути з ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Запорізької області (69095, м.Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма Росія (71230, Запорізька область, Чернігівський район, с. Верхній Токмак, вул. Центральна, 5, ) 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. суми судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 28 листопада 2017 року.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.