ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа № 917/1102/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю №БП 2 940 від 26.04.2017,

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю від 03.06.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", м. Київ (вх. №3218 П/2-8 )

на рішення господарського суду Полтавської області від 25.09.2017 у справі №917/1102/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", м. Київ

до Приватного підприємства "Явір-2005", м. Полтава

про визнання договору припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року позивач ТОВ Українська дистрибуційна компанія звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача - ПП Явір-2005 та просив суд визнати припиненим з 01.12.2016 договір про надання послуг з охорони №ЗП/358-ф від 01.07.2016 р., укладений між Приватним підприємством "Явір-2005" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.09.2017 по справі №917/1102/17 (суддя Гетя Н.Г.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив рішення господарського суду Полтавської області від 25.09.2017 у справі №917/1102/17 скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, визнати припиненим з 01.12.2016 договір про надання послуг з охорони №ЗП/358-ф від 01.07.2016 р., укладеного між Приватним підприємством "Явір-2005" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія".

Як вважає скаржник, судом першої інстанції безпідставно не враховано положення п. 10.4. договору, яким можливість розірвання договору достроково за ініціативою однієї із сторін не ставиться в залежність від наявності будь-яких порушень договірних зобовязань з боку іншої сторони, отже, висновок суду першої інстанції про те, що для реалізації позивачем свого права на дострокове розірвання договору, останній був зобовязаний повідомити керівництво відповідача про неналежне виконання обовязків його працівниками, є помилковим. Також вважає , що вручення повідомлення №253 від 26.10.2016 про намір дострокового розірвання договору з 01.12.2016 ОСОБА_3 як уповноваженій особі представника відповідача, є належним доказом повідомлення позивачем ПП "Явір-2005" про намір позивача розірвати договір. До того ж, як вважає скаржник, відповідачем не було надано суду жодного доказу, що підтверджує надання ПП "Явір-2005" послуг з охорони підприємства позивача у період грудень 2016-січень 2017 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.11.2017 року.

ПП "Явір-2005" до суду апеляційної інстанції надано письмові пояснення (вх. №12150 від 27.11.2017, вх.№12151 від 27.11.2017 та вх.№12190 від 28.11.2017) в яких відповідач зазначає, що позивачем належними доказами не підтверджено факт вручення повідомлення №253 від 26.10.2016 про розірвання договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 уповноваженому представнику ПП "Явір-2005", яким з боку відповідача є директор ОСОБА_4, а лист, на який посилається позивач не місить даних щодо посади та місця роботи особи, яка його отримала. Доводи позивача про те, що ПП "Явір-2005" послуги з охорони у період грудень 2016-січень 2017 року не надавались вважає такими, що не є предметом розгляду уданій справі. У звязку з цим, просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" залишити без задоволення.

В судовому засіданні 28.11.2017 уповноважені представники сторін підтримали свої правові позиції по справі, позивач просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.09.2017 у справі №917/1102/17 , відповідач просив оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2016 між Приватним підприємством Явір-2005 (Охорона за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю Українська дистрибуційна компанія (Замовник за договором) було укладено договір про надання послуг з охорони №ЗП/358-ф відповідно до п. 2.1. якого, Замовник замовляє, а Охорона надає послуги з охорони, а саме приймає під охорону (фізичну) відокремлені приміщення (будівлі) та майно, яке належить Замовнику на праві власності або знаходиться в його користуванні на законних підставах та знаходиться на об'єкті Замовника, згідно Додатку №2 до договору.

Відповідно до умов договору та Додатку №2 до договору ПП "Явір-2005" прийняв під охорону майно Позивача, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізькій район, с Хортиця, провулок Сонячний, 5а.

У пункті 3.3 3.5 договору сторони встановили, що підтвердженням надання послуг за договором є ОСОБА_5 здачі-приймання робіт (надання послуг), що надається охороною для підписання замовнику в двох примірниках в кінці кожного місяця. Замовник повинен не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підписати ОСОБА_5 здачі-приймання робіт та повернути один примірник охороні або надати вмотивовану відмову від його підписання. У випадку не підписання ОСОБА_5 здачі-приймання робіт (надання послуг) та ненадання мотивованої відмови від його підписання у терміни, передбачені п. 3.4., вважається, що Замовником отримані послуги з охорони належної якості , у повному обсязі та своєчасно, у відповідності до умов договору, а обовязок оплати наданих послуг таким, що настав.

У відповідності до п. 3.6. договору, в разі наявності обґрунтованих зауважень до охорони, Замовник зобовязаний в термін 5 календарних днів з дня виявлення зауважень, направити охороні свої письмові претензії.

Якщо Замовник не заявить свої письмові претензії, він втрачає право у подальшому, при підписанні ОСОБА_5 здачі-приймання робіт (надання послуг) за відповідний місяць посилатися на ці зауваження, як на підставу відмови від підписання ОСОБА_5 або на порушення умов договору.

Пунктом 4.1. договору визначені основні обов'язки Охорони при наданні послуг з охорони, зокрема, передбачено, що Охорона зобов'язана організувати та здійснювати охорону об'єктів та майна Замовника від розкрадання, пошкодження, знищення та інших протиправних дій з боку третіх осіб, не допускати несанкціонованого позивачем проникнення сторонніх осіб на об'єкти, що охороняються, а у випадку їх проникнення, здійснити їх затримання.

Пунктом 4.1.7. договору на Охорону покладено обов'язок забезпечувати естетичний зовнішній вигляд працівників охорони, дотримання працівниками охорони правил особистої гігієни, культури поведінки у взаємовідносинах з працівниками та відвідувачами Замовника, відсутність запахів алкоголю, забезпечувати своїх працівників самостійно та за власний рахунок робочим та спеціальним одягом, засобами гігієни, спеціальними засобами, засобами зв'язку тощо.

Вказаний договір укладено строком на 1 рік; якщо за один місяць до закінчення строку його дії жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим на тих же умовах і на той же строк (п.10.1, 10.2 договору).

Пунктом п.10.4 договору, сторони дійшли взаємної згоди про те, що договір може бути розірваний достроково за ініціативою однієї із сторін з попереднім письмовим повідомленням про це другої сторони не менш ніж за 30 діб.

26.10.2016 позивач направив відповідачу письмове повідомлення №253 про намір достроково розірвати договір про надання послуг з охорони №ЗП/358-ф, як то передбачено п. 10.4. договору, посилаючись на численні порушення відповідачем договірних зобовязань за укладеним договором.

Як зазначав позивач, відповіді на вказаний лист відповідачем надано не було. В той же час, 23.03.2017 на адресу позивача від ПП "Явір-2005" надійшов лист №213, в якому відповідач повідомляв про повторне направлення на адресу ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за послуги охорони за грудень 2016-січень 2017 року, рахунки за послуги, надані у грудні 2016-січні 2017 року та акт звірки взаємних розрахунків в 2-х примірниках.

20.04.2017 позивачем на адресу відповідача направлено лист, яким ПП "Явір-2005" повідомлено, що договір №ЗП/358-ф від 01.07.2016 припинив свою дію з 01.12.2016 року, а отже послуги охорони у вказаний період не надавались.

Також, як зазначав позивач, у червні 2017 року йому стало відомо, що ухвалою господарського суду м. Києва від 08.06.2017 порушено провадження у справі №910/9077/17 за позовом ПП "Явір-2005" до ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" про стягнення, предметом позовних вимог якої є, серед іншого, вимога про стягнення з ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" заборгованості по договору про надання послуг з охорони №ЗП/358-ф від 01.07.2016, зокрема, за період грудень 2016-січень 2017 року. Проте, як вважає позивач, у грудні 2016-січні 2017 року договір №ЗП/358-ф від 01.07.2016 вже не діяв, оскільки був розірваний замовником в односторонньому порядку, а послуги з охорони не надавались.

Вказані обставини стали підставою звернення ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" до господарського суду Полтавської області з позовом в якому позивач просив суд визнати договір №ЗП/358-ф від 01.07.2016 припиненим з 01.12.2016 року, що підтверджував повідомленням №253 від 26.10.2016 у звязку із численними порушеннями відповідачем умов договору, що підтверджував наданими до позовної заяви актами від 18.08.2016, 26.08.2016, 14.09.2016, 04.10.2016, 13.10.2016, 26.10.2016, 23.11.2016 про неналежне виконання обовязків охороною на обєкті та актами про відсутність охорони на обєкті від 02.12.2016, від 09.12.2016, від 16.12.2016, від 23.12.2016, від 30.12.2016.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належним чином не доведений та документально не підтверджений факт направлення на адресу ПП "Явір-2005" будь-яких повідомлень про ненадання (неналежне) надання охороною своїх обов'язків, претензій із зауваженнями, недоліками чи порушеннями персоналу охорони, як то передбачено умовами п. 4.2.8., п.3.6. договору, а наданий суду лист №253 від 26.10.2016 не підтверджує дійсні обставини справи про розірвання договору №ЗП/358-ф від 01.07.16р. з 01 грудня 2016 року за ініціативою ТОВ "Українська дистрибуційна компанія", у звязку з чим у задоволенні позовних вимог ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" відмовив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Господарського кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1, 2 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Так, правовідносини сторін у даній справі є господарськими і врегульовані договором про надання послуг з охорони №ЗП/358-ф від 01.07.2016 року.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За приписами статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як на підставу заявлених позовних вимог про визнання договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 припиненим з 01.12.2016, позивач посилався на умови пункту 10.4. договору, якими передбачено можливість його розірвання достроково за ініціативою однієї із сторін з попереднім письмовим повідомленням про це другої сторони не менш ніж за 30 діб, а також повідомлення №253 від 26.10.2016 про розірвання договору, яке направлено відповідачу.

Таким чином, на думку колегії суддів, для вирішення вказаного спору має бути насамперед встановлено обставини щодо дотримання (або недотримання) позивачем визначеного договором №ЗП/358-ф від 01.07.2016 порядку його розірвання.

Як зазначав позивач, про свій намір розірвання договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016, ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" сповістила відповідача шляхом направлення листа - повідомлення №253 від 26.10.2016.

На підтвердження вказаних доводів, позивачем до матеріалів справи надано копію листа-повідомлення №253 від 26.10.16 в якому позивач повідомляв відповідачу, що комісією в складі начальника служби економічної безпеки ОСОБА_6, директора виробництва ЛГН ОСОБА_5Ф, провідного юрисконсульта ОСОБА_7 в серпні, вересні, жовтні місяці здійснено виїзди на адресу обєкта: Запорізька область, Запорізькій район, с Хортиця, провулок Сонячний, 5а та, за результатом проведених перевірок, встановлено факти невиконання (неналежного виконання) послуг з охорони за договором №ЗП/358-ф від 01.07.2016, порушення з боку працівників ПП "Явір-2005" договірних зобовязань, а саме, КПП1 (пост №1) та КПП 2 (транспортна прохідна) взагалі не охоронялись, охорона спала на обєкті та спостерігались ознаки алкогольного спяніння працівників охорони. Вказані факти були зафіксовані комісією позивача, про що складено відповідні акти про невиконання (неналежне виконання) своїх обовязків Охороною на обєкті, а саме, акт від 18.08.2016, від 26.08.2016, від 14.09.2016, 13.10.2016, 26.10.2016, які направлені на адресу ПП "Явір-2005" шляхом вручення представнику відповідача. У звязку з цим, посилаючись на порушення ПП "Явір-2005" п. 2.1., п.2.2., п. 4.1.1., 4.2.2., п. 4.1.7., п. 5.2. та п. 6.1. договору, позивач, керуючись встановленою п. 10.4 договору можливістю дострокового розірвання договору за ініціативою однієї із сторін, повідомляв відповідача про розірвання договору з 01.12.2016 року. (а.с.32)

Позивач зазначав, що повідомлення №253 від 26.10.2016 ним було вручено нарочно уповноваженій особі відповідача - ОСОБА_3, що підтверджував наданою до матеріалів копією листа №253 від 26.10.2016 із підписом останнього про отримання листа для передачі керівництву на примірнику повідомлення.

Надаючи оцінку вказаному листу, як доказу, що підтверджує факт належного повідомлення відповідача про розірвання договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, у відповідності до вимог, встановлених приписами статті 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

У відповідності до умов п.10.4 договору , він може бути розірваний достроково за ініціативою однієї із сторін з попереднім письмовим повідомленням про це другої сторони не менш ніж за 30 діб.

Таким чином, вказаними умовами договору сторони у справі дійшли взаємної згоди, що повідомлення іншої сторони про розірвання договору відбувається шляхом письмового повідомлення іншої сторони не менш ніж за 30 діб.

З матеріалів справи вбачається, що договір №ЗП/358-ф від 01.07.2016, Додатки до нього, а також акти надання послуг зі сторони охорони підписувались директором ПП "Явір-2005" ОСОБА_4

З наявного в матеріалах справи листа-повідомлення №253 від 26.10.2016 вбачається, що його отримано ОСОБА_3 для передачі керівництву 26.10.2016 року, про що на листі міститься підпис вказаної особи. Водночас, колегія суддів констатує, що підпис вказаної особи не може підтверджувати факт отримання листа №253 від 26.10.2016 відповідачем та, відповідно, не може слугувати доказом на підтвердження належного повідомлення відповідача про розірвання договору, оскільки не дає підстави встановити, чи є ОСОБА_3 саме тією особою, яка має право на отримання будь-якої кореспонденції від імені відповідача, або уповноважена відповідачем на виконання будь-яких дій, вказаний лист не містить посади ОСОБА_3, а також не підтверджує місце його роботи, тобто дані про особу, якій було вручено повідомлення №253 від 26.10.2016 із вказаного листа встановити неможливо.

Заперечуючи проти факту отримання листа №253 від 26.10.16, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що копія листа №253 від 26.10.16 не є належним доказом, що підтверджує розірвання договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 з 01.12.2016 року, оскільки такого повідомлення відповідач не отримував, особа, якій було вручено вказане повідомлення нарочно та прізвище якої зазначено на вказаному повідомленні, не визначалась ПП "Явір-2005" уповноваженою на отримання та передачу будь-якої кореспонденції ПП "Явір-2005", вказана особа не зазначена в реєстраційних документах, як уповноважений представник підприємства, який має право діяти без доручення, не зазначено його посади.

З матеріалів справи вбачається що в судовому засіданні 22.08.2017 судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача та зобовязано відповідача надати в наступне судове засідання відомості на підтвердження факту перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ПП "Явір-2005" у період серпень-листопад 2016 року.

На виконання вказаних вимог відповідачем до суду надано довідку №1121 від 25.09.2017 за підписом директора ПП "Явір-2005", з якої вбачається, що ПП "Явір-2005" в період надання послуг охорони з 01.07.2016 по 01.02.2017 по договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 не уповноважувало на вчинення будь-яких дій від імені та в інтересах ПП "Явір-2005" фізичну особу ОСОБА_3, а також не видавало будь-які доручення (довіреності) на вказану особу.

В свою чергу, позивач наголошував на тому, що в порушення п. 4.1.6. договору конкретної уповноваженої особи для взаємовідносин з позивачем відповідачем в договорі визначено не було, а відповідач не повідомляв позивача, хто саме з працівників охорони уповноважений приймати будь-які повідомлення, в звязку з чим, позивач мав право сам визначати відповідальну особу.

Що стосується вказаних доводів позивача, колегія суддів зазначає, що умовами договору (п. 4.1.6.) Охорона зобовязалась визначити уповноважену особу для взаємовідносин із Замовником лише з питань здійснення заходів щодо охорони обєкта.

Також, колегією суддів приймається до уваги, що договір №ЗП/358-ф від 01.07.2016 та всі Додатки до нього, а також акти надання послуг зі сторони охорони підписувались директором ПП "Явір-2005" ОСОБА_4

Водночас, будь-яких інших доказів що підтверджували б повноваження ОСОБА_3 на отримання кореспонденції, адресованої ПП "Явір-2005", сторонами до матеріалів справи не надано, а позивачем не обґрунтовано, з яких саме обставин ним було обрано саме такий спосіб повідомлення ПП "Явір-2005" про розірвання договору як вручення листа нарочно. Як вбачається з матеріалів справи, лист №253 від 26.10.16, не було надіслано позивачем до ПП "Явір-2005" на його адресу у м.Полтава ні поштою, ні засобами електронного звязку. Інших доказів вручення повідомлення №253 від 26.10.2016 про розірвання договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, дослідженням в суді апеляційної інстанції повідомлення №253 від 26.10.2016 встановлено, що з боку ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" воно підписано начальником служби економічної безпеки ОСОБА_6 Разом з тим, договір №ЗП/358-ф від 01.07.2016 та всі Додатки до нього підписувались директором ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" ОСОБА_8 В той же час, позивачем не надано доказів повноваження ОСОБА_6 на розірвання договору №253 від 26.10.2016.

Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належними доказами по справі, позивачем не доведено факту, що підтверджує письмове повідомлення відповідача про розірвання договору з 01.12.2016, як то передбачалось сторонами за їх взаємною згодою у п. 10.4. договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 та, відповідно не є підставою для задоволення позовних вимог.

Також, дослідженням умов укладеного договору встановлено, що відповідно до п.9.2. договору, договір може бути розірваний за ініціативою Замовника в односторонньому порядку із письмовим попередженням Охорони не менше ніж за 30 днів в наступних випадках: наявності двох або більше зауважень Замовника до Охорони відповідно до п.3.6. цього Договору.

Умовами Договору про надання послуг №ЗП/358-ф від 01.07.2016 сторони визначили порядок повідомлення Замовником про неналежне виконання працівниками Охорони своїх обовязків, зокрема, п. 4.2.8. сторони визначили, що Замовник зобовязаний повідомляти керівництву Охорони про всі недоліки та порушення під час виконання службових обовязків працівниками Охорони для відповідного реагування.

При цьому, пунктом 3.6. договору встановлено, що в разі наявності обґрунтованих зауважень до охорони, Замовник зобовязаний в термін 5 календарних днів з дня виявлення зауважень, направити охороні свої письмові претензії. Якщо Замовник не заявить свої письмові претензії, він втрачає право у подальшому, при підписанні ОСОБА_5 здачі-приймання робіт (надання послуг) за відповідний місяць посилатися на ці зауваження, як на підставу відмови від підписання ОСОБА_5 або на порушення умов договору.

Таким чином, в силу вимог п. 3.6. та п. 4.2.8. договору, про всі недоліки та зауваження, виявлені в ході перевірки виконання відповідачем своїх зобовязань за договором, позивач повинен був сповістити відповідача, зокрема, направити свої письмові претензії та повідомити про всі виявлені порушення.

Відповідно до пункту 6.1.2 договору, недобросовісне виконання Охороною своїх обов'язків та/або порушення умов Договору фіксується в ОСОБА_5 про недоліки, який підписується представниками обох Сторін.

На підтвердження обставин, що свідчать про неналежне виконання відповідачем умов договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 та наявність зауважень до охорони з боку позивача, ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" до матеріалів справи надано акти про невиконання (неналежне виконання) обовязків охороною на обєктів від 18.08.2016, від 26.08.2016, від 14.09.2016, 04.10.2016, 13.10.2016, 26.10.2016, від 23.11.2016 та пояснювальні записки від 26.10.2016 та від 23.11.2016 з яких вбачається, що комісією в складі начальника служби економічної безпеки ОСОБА_6, директора виробництва ЛГН ОСОБА_5Ф, провідного юрисконсульта ОСОБА_7 в серпні, вересні, жовтні 2016 року було здійснено виїзди на адресу обєкта позивача та в ході перевірок виявлено факти порушення з боку працівників ПП "Явір-2005" виконання договірних зобовязань, а саме, відсутність повного складу охорони на обєкті, знаходження охоронців у стані алкогольного спяніння, пости охорони та транспортна прохідна належним чином не охоронялись, тощо. Про вказані порушення комісією були складені акти, які підписані уповноваженими представниками позивача.

Дослідженням вказаних актів встановлено, що на актах 18.08.2016, від 26.08.2016, від 14.09.2016, 04.10.2016, 13.10.2016 міститься позначка про відмову особистого складу від їх підписання, на інших актах та пояснювальних записках містяться підписи про ознайомлення з актами осіб, посади яких не зазначені.

В силу приписів ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Водночас, позивачем не надано доказів , які підтверджують, що на протязі 5 днів з дня виявлення зауважень, як то передбачено п. 3.6., п. 4.2.8. договору, позивачем на адресу відповідача направлялись письмові зауваження про виявлені та зафіксовані в ОСОБА_5 від 18.08.2016, від 26.08.2016, від 14.09.2016, 04.10.2016, 13.10.2016, 26.10.2016, від 23.11.2016 недоліки чи порушення персоналом охорони своїх обовязків.

Як вже зазначалось, договір №ЗП/358-ф від 01.07.2016, Додатки до нього, а також акти надання послуг зі сторони охорони підписувались директором ПП "Явір-2005" ОСОБА_4

Разом з тим, документальних доказів, що підтверджують факт повідомлення керівництва ПП "Явір-2005" про неналежне виконання обовязків працівниками охорони, про що позивачем були складені відповідні акти від 18.08.2016, від 26.08.2016, від 14.09.2016, 04.10.2016, 13.10.2016, 26.10.2016, від 23.11.2016, позивачем ані до суду першої, ані апеляційної інстанції не надано і матеріали справи таких доказів не містять.

Посилання ж позивача на акти від 02.12.2016, від 09.12.2016, від 16.12.2016, від 23.12.2016, від 30.12.2016 про відсутність охорони на обєкті колегія суддів також не вважає належними аргументами та підставою для задоволення позову, враховуючи, що вказані акти складені представниками ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" в односторонньому порядку та взагалі не містять жодних відміток щодо їх направлення відповідачу та їх отримання будь-якими особами.

В той же час, будь-яких доказів про вчинення представниками відповідача крадіжки у період, за який позивачем складені акти та про які ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" зазначало в позовній заяві, а також докази реагування на вказані факти, зокрема, звернення до правоохоронних органів або повідомлення та претензії до Охорони, враховуючи право, надане позивачу умовами п.4.2.8. договору, позивачем до матеріалів справи не надано.

При цьому, право Замовника на дострокове розірвання договору у випадку порушення охороною умов договору було закріплено сторонами у п.10.7 договору, за умовами якого договір може бути розірваний достроково за ініціативою Замовника з попередженням охорони не пізніше ніж за 5 днів. Проте, як було встановлено вище, позивач зазначеним правом не скористався.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що сторони договору, у тому числі ТОВ "Українська дистрибуційна компанія", були дійсно наділені правом одностороннього дострокового розірвання договору, разом з тим, позивачем не було надано доказів щодо дотримання передбаченого п.10.4 договору порядку, а саме щодо повідомлення про це другої сторони не менш ніж за 30 діб. Вказане свідчить про те, що позивач не був позбавлений права на дострокове розірвання договору, однак фактично не скористався даним правом у встановлений договором спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було надано суду доказів надання послуг за грудень 2016-січень 2017 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не є предметом спору по даній справі про визнання договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 з 01.12.2016 року припиненим.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частинами 3 та 4 статті 214 ЦК України передбачено, що відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Відповідно до частини 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, відмову від виконання договору слід розглядати як підставу для розірвання договору відповідно до частини 3 статті 651 ЦК України, а не припинення самого договору.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Враховуючи вищевикладені норми, внаслідок односторонньої відмови від договору, припиняється зобовязання за цим договором, а сам договір, на підставі якого виникло таке зобовязання, вважається розірваним в односторонньому порядку.

Разом з тим, позивач звернувся до господарського суду із позовом про визнання договору про надання послуг з охорони №ЗП/358-ф від 01.07.2016 припиненим.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обовязку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, згідно пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна або припинення правовідношення. Аналогічні положення містяться і в частині 2 статті 20 Господарського кодексу України, де сказано, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Реалізація такого способу захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору.

Водночас, вищенаведеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим з конкретної дати, що минула до подачі позову.

Позовна вимога ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" про визнання договору припиненим з 01.12.2016 фактично є вимогою про встановлення факту та не направлена на захист права (законного інтересу) позивача, а поданням даного позову позивач фактично намагається спростувати обставини, які досліджувались під час розгляду справи № 910/9077/17 господарським судом міста Києва за позовом ПП "Явір-2005" до ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" про стягнення 428530,68 грн., в тому числі і за договором №ЗП/358-ф від 01.07.2016, а відтак не може бути самостійним предметом розгляду, оскільки розгляд вимог про констатацію факту припинення договору не віднесено до компетенції господарського суду.

Правова позиція з цього приводу викладена в постановах Вищого господарського суду у справах №6/403 від 04.03.2010, №5011-34/12256-2012 від 12.02.2013, №911/547/15 від 17.05.2016.

Отже, враховуючи, що аргументи скаржника не знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду в даній справі не може бути скасовано як таке, що прийнято при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими (а саме, щодо повідомлення позивачем відповідача про розірвання договору з 01.12.2016).

Крім того, враховуючи, що законодавством не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим з конкретної дати, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача про визнання договору №ЗП/358-ф від 01.07.2016 припиненим з 01.12.2016 не відповідають передбаченим нормами матеріального права способам захисту цивільних прав та не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25.09.2017 у справі №917/1102/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 04.12.2017

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Пуль О.А.