ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

04.12.2017 Справа № 904/9682/13 Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач);

суддів: Верхогляд Т.А., Прахоменко Н.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 по справі № 904/9682/13

за позовом Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг

до Фізичної особа-підприємця Штефана Владислава Олександровича, м. Кривий Ріг

про стягнення 27 335 грн. 54 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 по даній справі (суддя Кеся Н.Б.)в позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, до апеляційного господарського суду звернулась Криворізька міська рада із апеляційною скаргою. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017р. у справі №904/9682/13 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Криворізької міської ради, судовий збір стягнути з відповідача.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги з доданими до неї документами, врахувавши заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню скаржнику з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 93 ГПК України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи вступну та резолютивну частини рішення суду першої інстанції оголошено 18.10.2017, а його повний текст оформлено відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 20.10.2017. Тобто кінцевою датою для подачі апеляційної скарги було 30.10.2017. Між тим, апелянт направив апеляційну скаргу засобами поштового зв'язку до місцевого господарського суду лише 16.11.2017.

Діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, не обмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми ГПК України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

При цьому, відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, пункти 37-38 Рішення у справі «Мушта проти України» від 18.11.2010).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 «Пономарьов проти України» Суд вказав, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований ст. 53 ГПК України відповідно до якої за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом поважною і відновити пропущений строк.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Згідно п. 4 Постанови пленуму ВГСУ № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ ГПК України», клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

В обґрунтування поважності причин пропуску апелянт посилається на ту обставину, що повний текст процесуального документа отримав лише 09.11.2017, що на його думку, є поважною причиною для поновлення йому вказаного процесуального строку.

Наведені апелянтом причини пропуску строку не можна визнати поважними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що представник позивача - Чабарай К.В. був присутнім в судовому засіданні господарського суду Дніпропетровської області в день оголошення вступної та резолютивної частини рішення від 18.10.2017, отже був обізнаний з результатами розгляду справи судом та строками на його оскарження, а тому мав достатньо часу для своєчасного отримання рішення та його оскарження, результати розгляду були йому відомі, про наявність перешкод отримати копію судового рішення 20.10.2017 року скаржником не зазначено.

У п. 24 рішення Євросуду суду у справі Мельник проти України від 28.03.2006 року ( заява №23436/03) зазначено: спосіб, у який ст. 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (п.24); вимоги до апеляції щодо суті закону мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги.

Суд також зазначає, що у випадку пропуску строку необхідно дослідити, чи можна вважати перебіг строку прогнозованим з точки зору, заявниці (п.26 Рішення).

Колегія суддів вважає, що встановлений законом процесуальний строк оскарження рішення місцевого господарського суду від 18.10.2017 року був передбачуваний для заявника, оскільки представник Криворізької міської ради був присутнім у судовому засіданні 18.10.2017 року.

Норми ГПК України не передбачають обов'язку суду надсилати сторонам, представники яких приймали участь у судовому засіданні повного рішення.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про вжиття ним заходів щодо своєчасного отримання рішення суду з метою подальшого його оскарження, а тому слід вважати, що відповідач за ним вчасно просто не з'явився.

При цьому, на думку колегії суддів, скаржник не може ставити можливість вчасного звернення з апеляційною скаргою в залежність від отримання рішення, про існування якого йому було відомо, оскільки (навіть якщо припустити, що рішення скаржник отримає через півроку) це не виключає обов'язку вчасно реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого строку, тобто протягом десяти днів від дня виготовлення та підписання судом повного тексту рішення.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом не доведено існування істотних перешкод, які б могли позбавити його реальної можливості своєчасно подати апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 4 ст. 97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов'язком суду відновити цей строк, оскільки поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого строку.

Можливість вчасного подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів не вбачає, оскільки пропуск строку на оскарження рішення суду пов'язаний не з об'єктивними обставинами, а суто суб'єктивними причинами.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (ухвала від 06.10.2017 по справі № 904/3/17 та в постанові від 30.11.2016 по справі № 909/203/16).

За таких обставин, враховуючи те, що скаржником не наведено поважних причин пропуску встановленого строку на подання апеляційної скарги, у розумінні ст. 53 ГПК України, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання Криворізької міської ради про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 по справі № 904/9682/13.

Керуючись статтями 86, п. 4 ч. 1 97, 98 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Криворізькій міській раді у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 по справі № 904/9682/13 - повернути.

Додаток: апеляційна скарга з додатками всього на 12 аркушах.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Н.В. Пархоменко