ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р.Справа № 922/2844/17

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Ольшанченко В.І. , Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Національного природного парку "Гомільшанські ліси", с. Коропове
про стягнення 28212,69 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Сосіна І.О., завідувач юридичного сектору, дов. № 01/01-25/08-18 від 04.01.2016 р.,

відповідача - Сергієнко С.М., юрисконсульт, дов. від 03.07.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Національного природного парку "Гомільшанські ліси", с. Коропове, з вимогою про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства на території природно-заповідного фонду, в розмірі 28212,69 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позов обґрунтовано виявленими, в ході здійснення планової перевірки позивачем дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Національного природного парку «Гомільшанські ліси», порушенням ст. ст. 20, 21, 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. 50 Закону України «Про охорону земель» та ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», у зв'язку з чим державі заподіяно шкоду в загальному розмірі 28212,69 грн.

Ухвалою господарського суду від 28.08.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.09.2017р. о 12:15 год.

18.09.2017р. представником відповідача надано до суду відзив на позов (вх. № 30096), в якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, з посиланням на постанову Зміївського районного суду Харківської області від 18.04.2017р. по справі № 621/597/17 щодо притягнення до адміністративної відповідальності в.о. головного лісничого НПП "Гомільшанські ліси", зазначає, що висновки Зміївського районного суду Харківської області дають підстави вважати, що в діях посадових осіб НПП "Гомільшанські ліси" відсутній склад правопорушення, а відповідно вони не можуть нести відповідальності за дії невстановлених осіб, з вини яких утворилося сміттєзвалище та відбулася незаконна рубка дерев, про що зазначено у позові.

Окрім цього, відповідач вказує на те, що до заходів, направлених на охорону та збереження лісових ресурсів, відносяться превентивні дії, які пов'язані з попередженням або зниженням можливих випадків незаконної вирубки лісового масиву, зокрема проведення патрулювання місцевості, її огляду та охорони, проведення дій з підвищення унеможливлення вільного доступу до території лісового фонду, та ін.

Відтак, визначені в акті та в позовній заяві невжиті відповідачем дії, пов'язуються не з незадовільною охороною лісових ресурсів, а лише з неналежною організацією процедури перевірки лісових ресурсів та невжиттям заходів реагування з питання незаконної вирубки лісів, тобто по суті документальному оформленні результатів перевірки їх кількості.

Отже, на думку відповідача, позивачем не визначено та не доведено, які конкретні дії, виконання яких покладено на відповідача законом, не були ним вчинені. Фактично позивачем сформовано свою позицію на невиконанні відповідачем "всіх можливих" заходів, що свідчить про неконкретність доводів, які не доведені матеріалами справи.

Так, відповідач зауважує, що підставою для відшкодування збитків є наявність усіх елементів складу цивільно-правового правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. За таких обставин, на думку відповідача, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданням шкоди позивачу, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України та статті 105 ЛК України, а отже позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду від 10.10.2017р., в порядку ст. 69 ГПК України, продовжено строк розгляду справи до 07.11.2017р.

Ухвалою господарського суду від 02.11.2017р., враховуючи, що дана справа є складною за своїм правовим характером та потребує ретельного аналізу діючого законодавства, для розгляду справи № 922/2844/17 призначено судову колегію.

Ухвалою господарського суду від 03.11.2017р. справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.11.2017р. о 14:00 год.

У судовому засіданні 27.11.2017р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. До матеріалів справи долучаються надані позивачем додаткові пояснення в обґрунтування позову (вх. № 35882).

Представник відповідача у судовому засіданні 27.11.2017р. проти позову заперечував. Колегією суддів досліджуються та долучаються до матеріалів справи надані представником відповідача додаткові пояснення до відзиву на позов (вх. №№ 36008, 39285).

У судовому засіданні 27.11.2017р. представники сторін наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, заслухавши представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

В період з 02.03.2017р. по 16.03.2017р. Державною екологічною інспекцією у Харківській області (надалі - Держекоінспекція, позивач) на підставі ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 4, 5, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та наказу Держекоінспекції від 23.02.2017р. № 80/01-04 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Національного природного парку «Гомільшанські ліси» (надалі - Парк, відповідач).

За результатами перевірки Держекоінспекцією складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму території та об'єктів природно-заповідного фонду № 80/01-04/04-09 від 16.03.2017р., який підписаний директором парку із зауваженнями.

Під час натурної перевірки Держекоінспекцією встановлено та зафіксовано актом перевірки:

1. В 22 кварталі Королівського природоохоронного відділення Парку (Задонецька сільська рада) виявлено три несанкціонованих сміттєзвалища твердих побутових відходів із відповідними параметрами (довжина*ширина*висота):

1. 2,2м*2,0м*0,1 м,

2. 1,5м*1,7м*0,2 м,

3. 1,0м*1,5м*0,2 м.

2. В 47 кварталі Королівського природоохоронного відділення (поблизу бази відпочинку «Лісова Казка») виявлена незаконна порубка 6 (шести) сухостійних дерев.

3. В 32 кварталі Королівського природоохоронного відділення (поблизу с. Коропове Зміївського району) виявлена незаконна порубка 3 (трьох) сироростучих дерев.

Заміри проведено повіреною рулеткою вимірювальною металевою Р20УЗК №100135 (свідоцтво про повірку № 03/4502 від 11.07.2016).

В запереченнях до даного акту, директор ОСОБА_8 зазначив, що Парк не повинен нести відповідальність за несанкціоноване звалище на території Парку твердих побутових відходів. Також Парк не має нести відповідальність за незаконну порубку сухостійних та сироростучих дерев, оскільки Парк не зносив відповідні дерева, а особи, які здійснили порубку дерев не встановлені.

З метою усунення порушень виявлених під час здійснення планового заходу, Держекоінспекцією на адресу директора Парку винесено припис від 20.03.2017р. за № 15/04-09, який направлено на адресу відповідача супровідним листом від 20.03.2017 № 1135/01-25/04-09 (повідомлення про вручення №213).

Вказаним приписом директора Парку було зобов'язано ліквідувати несанкціоновані сміттєзвалища (п. 1 припису) та дотримуватися режиму території (п.2 припису).

В результаті зазначених незаконних дій посадових осіб Парку на території НПП «Гомільшанські ліси», державі заподіяно шкоду в загальному розмірі 28212,69 грн., яка розрахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013р. № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Розрахунки розміру шкоди разом із претензіями № 104 (на суму 281,54 грн.), № 105 (на суму 163,17 грн.) та № 106 (на суму 95,98 грн.) від 19.05.2017р., в порядку II розділу ГПК України направлені на адресу відповідача,

Натомість, як зазначає позивач, після їх отримання (повідомлення про вручення № 363) шкода сплачена не була.

Крім того, Держекоінспекцією відносно майстру лісу Парку ОСОБА_6 та в.о. головного лісничого Парку ОСОБА_7 16.03.2017р. складено протоколи про адміністративні правопорушення № 000100 та № 000217 відповідно за порушення ст. 91 КУпАП, які в порядку ст. 221 КУпАП направлено до Зміївського районного суду Харківської області листом від 20.03.2017р. за № 1111/01-25/04-14.

Позивач зазначає, що зазначені порушення відповідачем ст. ст. 20, 21, 60 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», ст. 50 ЗУ «Про охорону земель» та ст. 61 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області про стягнення шкоди в розмірі 28212,69 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об'єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об'єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.

До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань:

- збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об'єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах, з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об'єктів;

- проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів;

- проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об'єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням, окрема: зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок: тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів іа об'єктів заповідної зони.

Національний природний парк «Гомільшанські ліси» створений Указом Президента України від 6 вересня 2004р. № 1047 «Про створення національного природного парку «Гомільшанські ліси».

Парк розташований на південь від м. Харків. Північна межа Парку знаходиться на відстані 45 км від міста та 5 км від районного центру м. Зміїв. Парк знаходиться в межах Задонецької, Великогомільшанської, Нижньобишкинської, Лиманської сільрад Зміївського району та Верхньобишкинської сільради Первомайського району.

Парк у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», іншими законами України та нормативно-правовими актами, Проектом організації території національного природного парку «Гомільшанські ліси», охорони, відтворення та використання його природних комплексів та об'єктів, Положенням про Парк.

Загальна площа Парку становить 14314,8 гектара земель, у тому числі - 3377,3 гектара, які надаються Парку у постійне користування та 10937,5 гектара, що включаються до його складу без вилучення.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами під об'єктами вилучаються з господарського використання і надаються Парку у порядку, встановленому законодавством України.

Парк створено з метою збереження, відтворення та раціонального використання типових та унікальних лісостепових природних ландшафтів долини річки Сіверський Донець, що мають важливе природоохоронне, естетичне, наукове, освітнє, рекреаційне та оздоровче значення в регіоні. Основними завданнями Парку є: забезпечення охорони його території з усіма природними об'єктами; збереження та відтворення цінних природних комплексів та історико-культурних об'єктів, що знаходяться на його території; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних комплексів та об'єктів; тощо.

На виконання п. 2 указу Президента України від 06.09.2004р. за № 1047/2004, Міністерством екології та природних ресурсів України затверджено Положення про Національний природний парк «Гомільшанські ліси» (надалі Положення), яке затверджено наказом № 367 від 30.09.2011 року.

Відповідно до Положення про НПП «Гомільшанські ліси» та Проекту організації території національного природного парку «Гомільшанські ліси», охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об'єктів, який затверджений Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.11.2011 № 478 (із додатками) (далі - Проект) :

- до регульованої зони рекреації відноситься Королівське лісництво, а саме квартали: 1,2 (вид. 1-6), 3 (вид. 2, 3), 4 (вид. 1,2,4), 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14. 15, 16, 17 (вид. 1-13, 16, 18, 20), 19, 20,21,22 (вид. 1, 13, 14), 23 (вид 1,2, 4, 5,6, 7), 25,26, 27, 29, 30,31, 32 (вид. 1, 5, 6), 34. 35, 36, 37, 38 (вид. 13-26), 42, 43, 44, 45, 46, 47 (вид. 12. 13, 14. 15, 16), 51. 52, 53. 54, 57. 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65.

- до стаціонарної зони рекреації відноситься Коропівське лісництво, а саме квартали: 2 (вид. 7), 3 (вид. 1),4(вид. 3), 17 (вид. 14, 15, 17, 19), 22 (вид. З, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11. 12. 15). 23 (вид. З, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20,21,22, 23,24, 25), 32 (вид. 2, л. 4), 38 (вид. 1 ,2,3,4,5,6. 7, 8,9, 10, 11, 12), 47 (вид. 1,3,4,5,6, 7, 8,9, 10, 11).

Пунктом 4.3.2 Положення про НПП «Гомільшанські ліси» передбачено, що на території зони регульованої рекреації забороняється, зокрема: засмічення та забруднення території влаштування сміттєзвалищ; знищення або пошкодження лісових культур, молодняка природного походження, самосіву на площах, призначених для лісовідведення, сіянців і саджанців у розсадниках та на плантаціях, газонів і квітників; тощо. Аналогічна заборона міститься у п. 4.3.3 щодо охорони зони стаціонарної рекреації.

Як свідчать матеріали справи, а саме: акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму території та об'єктів природно-заповідного фонду № 80/01-04/04-09 від 16.03.2017р., Держекоінспекцією у діяльності НПП «Гомільшанські ліси» виявлено: в 22 кварталі Коропівського природоохоронного відділення Парку (Задонецька сільська рада) три несанкціонованих сміттєзвалища твердих побутових відходів із відповідними параметрами, в 47 кварталі (вид.З) Королівського природоохоронного відділення (поблизу бази відпочинку «Лісова Казка») незаконна порубка 6 (шести) сухостійних дерев та в 32 кварталі (вид.2) Королівського природоохоронного відділення (поблизу с. Коропове Зміївського району) виявлена незаконна порубка 3 (трьох) сироростучих дерев.

Згідно зі ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволів, що видаються органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 60 вказаного закону, охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно з п. 5.2 Положення основним завданням служби держохорони є забезпечення режиму охорони території та природних об'єктів на території і І арку

Статтею 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 64 вказаного Закону встановлено, що відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у:

нецільовому використанні територій та об'єктів природно-заповідного фонду, порушенні вимог проектів створення та організації територій природно-заповідного фонду;

здійсненні в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду. їх охоронних зон забороненої господарської діяльності;

організації на територіях та об'єктах природно-заповідного фонду, в їх охоронних зонах господарської діяльності без попереднього проведення екологічної експертизи або з порушенням її висновків;

невжитті заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на території та об'єкти природно-заповідного фонду;

порушенні строків і порядку розгляду клопотань про створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду;

порушенні вимог щодо використання територій та об'єктів природно- заповідного фонду:

перевищенні допустимих хімічних, фізичних, біотичних та інших впливів і антропогенних навантажень, порушенні вимог наданих дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного

фонду;

псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об'єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу;

самочинній зміні меж, відведенні територій та об'єктів природно-заповідного фонду для інших потреб.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також розроблюваними відповідно до нього земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Так, п. к) ч. 3 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у: невиконанні вимог охорони територій та об'єктів природно-заповідного фонду та інших територій, що підлягають особливій охороні, видів тварин і рослин, занесених до Червоної книги України.

Як встановлено колегією суддів, за результатами перевірки, Держекоінспекцією виявлені в діях посадових осіб Парку порушення ст.ст. 20, 21, 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. 50 Закону України «Про охорону земель» та ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», у зв'язку з чим державі заподіяно шкоду, в загальному розмірі 28212,69 грн., яка розрахована згідно з додатком № 1 та № 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Згідно зі ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення протокол складається уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як свідчать матеріали справи, Держекоінспекцією відносно майстру лісу Парку ОСОБА_6 та в.о. головного лісничого Парку ОСОБА_7 16.03.2017р. складено протоколи про адміністративні правопорушення № 000100 та № 000217 відповідно за порушення ст. 91 КУпАП, які в порядку ст. 221 КУпАП направлено до Зміївського районного суду Харківської області.

Натомість, колегія суддів зауважує, що чинне природоохоронне законодавство не визначає протокол про адміністративне правопорушення в якості єдиного (допустимого) доказу в підтвердження факту екологічного правопорушення. Тобто протокол про адміністративне правопорушення є лише одним з доказів вчинення такого правопорушення. Тим більше, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення складається стосовно посадових осіб суб'єкта господарювання чи фізичних осіб (громадян), а не щодо юридичної особи, в зв'язку з чим, на відміну від акту перевірки чи припису, адресованого правопорушнику, не може достеменно свідчити про порушення товариством природоохоронного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів зазначає про можливість застосування акту перевірки № 80/01-04/04-09 від 16.03.2017р. припису від 20.03.2017р. та розрахунку заподіяної шкоди, в якості належних доказів на підтвердження наявності підстав для відшкодування шкоди, заподіяної державі порушенням природоохоронного законодавства.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 03.12.2013р. у справі № 922/3261/13.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у: порушенні вимог щодо використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду; псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об'єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу.

Виходячи з положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до ст. 69 даного Закону, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Суд відхиляє твердження відповідача, що НПП «Гомільшанські ліси» не повинно нести відповідальності за засмічення території парку, оскільки воно виникло не з його вини, про що свідчить постанова Зміївського районного суду Харківської області від 13. 04.2017р. по справі № 621/598/17, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» збереження територій та об'єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом встановлення заповідного режиму.

Відповідно до ст. 21 Закону України «ГІро природно-заповідний фонд України» на території Парку (зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони) забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного ГІарку.

Згідно з Проекту організації території національного природного парку «Гомільшанські ліси», охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об'єктів, на території Парку, незалежно від функціонального зонування, забороняється: засмічення та забруднення території, влаштування сміттєзвалищ; самовільне використання земель, водойм та інших природних ресурсів.

Відповідно до п. 4 Положення «Про службу державної охорони природно-заповідного фонду України» (затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2000 № 1127), а також Положення «Про відділ державної охорони, відтворення та використання природних екосистем Парку», яке затверджене директором Парку 10.01.2011р., головними обов'язками вищезазначеного відділу є забезпечення додержання режиму охорони території Парку, а також попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства.

Враховуючи те, що засмічення території Парку - це порушення режиму його території, відповідальність за це покладається безпосередньо на адміністрацію Парку, навіть за умови, що воно утворилося внаслідок невжиття заходів (бездіяльності) по збереженню об'єкту природно-заповідного фонду.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Зміївського районного суду Харківської області від 13.04.2017р. по справі № 621/598/17, на яку посилається відповідач, суд закрив провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6, оскільки у його діях відсутня об'єктивна сторона правопорушення за ст. 91 КУпАП, а саме дії щодо утворення смітника.

Таким чином, вказана постанова суду жодним чином не виключає цивільної відповідальності, зокрема щодо відшкодування шкоди внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача, що відповідальність за знесення зелених насаджень на території Парку повинно нести ДП «Зміївське лісове господарство», як постійний лісокористувач, виходячи з наступного.

На виконання п. 2 Указу Президента України від 06.09.2004р. за № 1047/2004, Міністерством екології та природних ресурсів України затверджено Положення про Національний природний парк «Гомільшанські ліси» (надалі Положення), яке затверджено наказом № 367 від 30.09.2011р.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про природно заповідний фонд України» завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об'єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються: центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення; органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на місцях, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Так, пунктом 1.7 Положення визначено, що ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами під об'єктами вилучаються з господарського використання і надаються Парку у порядку, встановленому законодавством України

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про природно заповідний фонд України», землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій га об'єктів природно-заповідного фонду.

Частиною четвертою ст. 7 вказаного Закону встановлено, що межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Згідно з п. 4.3.2 Положення про НПП "Гомільшанські ліси" передбачено, що на території зони регульованої рекреації забороняється:

- засмічення та забруднення території, влаштування сміттєзвалищ; самовільне використання земель, водойм та інших природних ресурсів;

- інша господарська діяльність без наукового обґрунтування, рішення НТР, погодження з адміністрацією Парку;

- знищення або пошкодження лісових культур.

Як пояснив представник позивача та не заперечувалось представником відповідача, директором ДП «Зміївське лісове господарство» надана відповідачу згода щодо вилучення із земель лісового господарства земельної ділянки лісогосподарського призначення 3355,2 га. та передачі його в постійне користування Парку.

На підставі викладеного вбачається, що НПП «Гомільшанськи ліси» не є землевласником (землекористувачем) в розумінні ст. ст. 125, 126 ЗК України, однак є користувачем ділянок землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об'єктами, розташованих на 3355.2 га., у тому числі зелені насадження, які розташовані на вказаній території.

Колегія суддів не приймає заперечення відповідача стосовно того, що державну службу охорони не можливо ототожнювати із посадовими особами Парку, виходячи з наступного.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно- заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів визначає Закон України «Про природно заповідний фонд України».

Статтею 60 Закону встановлено, що охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України

На виконання вказаної норми, Кабінетом Міністрів України постановою від 14 липня 2000р. № 1127 затверджено «Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України» (надалі - постанова КМУ № 1127).

Пунктом 1 постанови КМУ № 1127 визначено, що служба державної охорони природно-заповідного фонду України (далі - служба держохорони) забезпечує охорону та збереження природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків - пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків.

Основними завданнями служби держохорони є: забезпечення додержання режиму охорони територій та об'єктів природно-заповідного фонду України; попередження іа припинення порушень природоохоронного законодавства (п. 4 постанови КМУ № 1127).

Крім того, пунктом 5 постанови КМУ № 1127 встановлено, що служба держохорони відповідно до покладених на неї завдань: здійснює охорону природних комплексів природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків; попереджує пошкодження лісових насаджень унаслідок незаконних рубок.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що до складу служб державної охорони територій та об'єктів природно-заповідного фонду входять керівники адміністрацій природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, регіональних ландшафтних парків. працівники підрозділів охорони, а також інших підрозділів цих адміністрацій за переліком згідно з додатком.

На підставі викладено та враховуючи, що територія на якій виявлено Держекоінспекцією порушення є національним природним парком, обов'язок здійснювати охорону покладено як на посадових осіб Парку та і на службу державної охорони природно-заповідного фонду України, зокрема службу державної охорони природно-заповідного фонду НПП «Гомільшанські ліси» до складу якого входить і директор відповідача - ОСОБА_8

Згідно з п. 1.6 роз'яснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001р. «Про деякі питання вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього середовища», вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Так, колегія суддів зазначає, що для настання цивільної відповідальності, а саме відшкодування шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення режиму природного заповідного фонду, у діях НПП "Гомільшанські ліси» наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності, зокрема:

- протиправна поведінка полягає у невжитті заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків шкідливого впливу на території та об'єкти природно- заповідного фонду (зокрема щодо допущення самовільного порубу дерев та утворення смітників);

- вина особи, яка полягає у допущенні та не перешкоджанні працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків, Тобто проявом їх протиправної бездіяльності, є незабезпечення працівниками відповідача охорони і захисту об'єктів природно-заповідного фонду (дерев), внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) та утворення смітників невстановленими особами, що підтверджується актом перевірки, приписом:

- наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013р. № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд»;

- причинний зв'язок, що виражений у заподіяні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою (бездіяльністю) відповідача.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача про недоведеність позивачем причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданням шкоди позивачу.

Відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 року № 429, до повноважень належить вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

На підставі викладених норм права та враховуючи, що Держекоінспекцією встановлено факт порушення режиму використання об'єкту природно-заповідного фонду на території НПП «Гомільшанські ліси», знесення дерев за відсутності дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду та засмічення території, вбачається, що Парк не виконав покладені на нього обов'язки, щодо збереження території природно-заповідного фонду та, як наслідок несе відповідальність по відшкодуванню шкоди.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Харківській області обгрунтовані, доведені матеріалами справи, тому є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Національного природного парку "Гомільшанські ліси" (63436, Харківська область, Зміївський район, с. Коропове, вул. Монастирська, 27, ) на користь держави на р/р 0235, УК у Зміївському районі Харківської області (Задонецька сільська рада), , МФО 851011, символ звітності 331 для зарахування по коду бюджетної кваліфікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", в установі банку - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, шкоду, заподіяну державі, внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 28212,69 грн.

Стягнути з Національного природного парку "Гомільшанські ліси" (63436, Харківська область, Зміївський район, с. Коропове, вул. Монастирська, 27, ) на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області на р/р 1164, УК ДКСУ у м. Києві, , МФО 820172, судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.11.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М. Аюпова В.І. Ольшанченко М.І. Шатерніков

справа № 922/2844/17