РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"01" грудня 2017 р. Справа № 918/54/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ГУ ДФС у Рівненській області, м.Рівне

на ухвалу господарського суду Рівненської області

від "14" листопада 2017 р. у справі № 918/54/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ", с.Бабин, Рівненського району Рівненської області

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.11.2017р. у справі №918/54/17 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання поточних грошових вимог до боржника. Визнано поточні грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" на суму 1 024 701,05грн. основного боргу, як вимоги четвертої черги, 88 816 292,47грн. вимоги які забезпечені заставою із внесенням до реєстру вимог позачергово та 3 200,00грн. судові витрати, як вимоги першої черги із включенням їх до реєстру вимог кредиторів.

Задоволено заяву ГУ ДФС у Рівненській області про долучення кредиторських вимог частково. Визнано поточні грошові вимоги ГУ ДФС у Рівненській області до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" на суму 2 334,98грн. не конкурсні вимоги, як вимоги шостої черги та 3 200,00грн. судові витрати, як вимоги першої черги із включенням їх до реєстру вимог кредиторів.

Відмовлено ГУ ДФС у Рівненській області про визнання поточних грошових вимог до боржника на суму 97 247,19грн..

В задоволенні заяви ГУ ДФС у Хмельницькій області про визнання поточних грошових вимог до боржника на суму 195 763,37грн. відмовлено.

Задоволено заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" арбітражного керуючого ОСОБА_1 про припинення повноважень ліквідатора у даній справі.

Припинено повноваження ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_1 у даній справі.

Затверджено звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" ОСОБА_1 про проведену роботу та звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" ОСОБА_1 про основну грошову винагороду ліквідатора та витрати по справі за період з 24.01.2017р. по 13.11.2017р. в розмірі 351 231,22грн., з яких 235320,51грн. оплата послуг та 115 910,71грн. витрати.

Призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" арбітражного керуючого ОСОБА_2, який має свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №912 від 18.04.2013р. (54030, м.Миколаїв, вул.Артилерійська, 18/6, офіс 4.14), тощо.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, ГУ ДФС у Рівненській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати в частині не визнання вимог останньої до боржника та прийняти нове судове рішення, яким визнати вимоги кредитора ГУ ДФС у Рівненській області до боржника ТОВ "Агро ХХІ" в сумі 99582,17грн..

Однак, вивчивши зміст апеляційної скарги та розглянувши додані до неї документи, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги до розгляду з огляду на таке.

Провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 4-1, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.

Відповідно до ч.2 ст.4-1 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.94 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

За змістом ч.2 ст.44 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016р. №1801-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2017р. складає 1600,00грн..

У відповідності до ст.2 Закону України "Про судовий збір", платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами п.п.7 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (із змінами і доповненнями), судовий збір за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, до матеріалів апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вказаного клопотання скаржник покликається на приписи ст.8 Закону України "Про судовий збір" та просить взяти до уваги, що відповідно до змін Закону України "Про судовий збір" з 01.09.2015р. на контролюючі органи покладається сплата судового збору за подання позову, скарги. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002р. №228 "Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог виконання кошторисів бюджетних установ" складається кошторис бюджетних установ на наступний рік. Згідно Інструкції щодо застосування кодів економічної класифікації видатків, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012р. №333 кошти на сплату судового збору виділяються за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні видатки". Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Згідно із п.12 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 25.08.2011р. №01-06/1175/2011 за приписами ст.8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою: відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі; зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

За приписами ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У разі відстрочення або розстрочення сплати судового збору господарський суд повинен зазначити в ухвалі (про прийняття заяви чи скарги до провадження або в іншій) конкретний строк (строки) сплати судового збору, який (які) не може бути пізнішим за дату, на яку судом призначено розгляд заяви чи скарги. У разі перенесення цієї дати (в зв'язку з відкладенням розгляду справи або з інших причин) відповідно може бути продовжено й строк (строки), на які відстрочено або розстрочено сплату судового збору, про що господарським судом зазначається у відповідній ухвалі (п.3.2).

Отже, за приписами зазначеної норми, звільнення або відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як свідчать матеріали апеляційної скарги, скаржником не надано доказів на підтвердження того, що ним вчинено відповідні дії для проведення сплати судового збору, а також того, що необхідні кошти для сплати судового збору у встановленому розмірі можуть бути реально виділені протягом періоду ймовірної граничної відстрочки, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, тобто в межах п'ятнадцятиденного терміну розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, передбаченого ст.102 Господарського процесуального кодексу України, що могло бути вагомою передумовою для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Пунктом 2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.4-2 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В абз.3 п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Отже, ГУ ДФС у Рівненській області та інші органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб'єкти господарювання та громадяни поставлено законом у рівні умови в частині обов'язку сплачувати судовий збір, у зв'язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг бюджетним установам перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Крім того, зважаючи на те, що скаржник не надав будь - яких доказів в обґрунтування свого клопотання, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до прийняття судового рішення у справі, зокрема, доказів звернення до Державної казначейської служби України про здійснення оплати судового збору за подання апеляційної скарги, Рівненський апеляційний господарський суд має обґрунтовані сумніви щодо реальної можливості сплати судового збору заявником в установлений законом строк - до ухвалення судового рішення у справі або на розумний строк.

При цьому, клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору не містить відповідних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин.

Також, згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

П.1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010р. у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013р. у справі "ОСОБА_3 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п.1 ст.6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п.31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013р. у справі "ОСОБА_3 проти України").

Отже, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву (в т.ч. апеляційних скаргу) заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no.28249/95 від 19.06.2001р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Оскільки відстрочення або звільнення від сплати судового збору є правом господарського суду, яким суд користується за наявності виключних обставин, яких у даному випадку скаржником не доведено, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відстрочення скаржнику сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Відповідно до ст.93 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Матеріалами справи стверджується, що ухвала господарським судом першої інстанції винесена 14.11.2017р.. Отже, строк, встановлений для апеляційного оскарження, закінчився 20.11.2017р. (враховуючи вихідні дні). Натомість, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду через місцевий господарський суд лише 24.11.2017р., про що свідчить відбиток штампа канцелярії господарського суду Рівненської області на апеляційній скарзі, тобто поза межами строку подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, при цьому скаржником зазначено про те, що оскаржена ухвала суду отримана кредитором згідно штампу вхідної кореспонденції 20.11.2017р. вх.№6248/9/17-00, відповідно апеляційна скарга подається згідно вимог ст.93 ГПК України.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що наведені скаржником доводи не спростовують факту пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення (ухвали) з огляду на те, що ГПК України не пов'язує початок перебігу такого строку із процесуальними діями учасників провадження у справі. Дані доводи скаржника можуть лягати лише в основу обґрунтування поважності причин пропуску такого строку та слугувати підставою для звернення з відповідним клопотанням про відновлення процесуального строку. Однак, скаржником жодним чином не зазначено в тексті апеляційної скарги чи в окремому документі (клопотанні) про поновлення процесуального строку, тобто відповідна заява (клопотання) відповідача про поновлення строку на подання апеляційної скарги в матеріалах апеляційної скарги відсутня.

В ч.ч.1, 2 п.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, ст.93 ГПК встановлено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку; відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою. Заява розглядається, якщо вона надійшла до винесення ухвали про повернення апеляційної скарги.

Згідно абз.8 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 (з подальшими змінами та доповненнями), клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). При цьому своєчасне (у межах встановленого строку) подання первісної апеляційної скарги і невідкладне (одразу після одержання відповідної ухвали) усунення скаржником недоліків, які стали причиною повернення останньої, враховуються апеляційним господарським судом у вирішенні питання про відновлення строку подання апеляційної скарги разом з іншими обставинами, на які посилається скаржник у зазначеному клопотанні.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ГУ ДФС у Рівненській області необхідно повернути без розгляду.

Керуючись ст.86, п.3, 4 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання ГУ ДФС у Рівненській області, м.Рівне про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Рівненської області від 14.11.2017р. у справі №918/54/16 .

2. Повернути апеляційну скаргу (з доданими до неї документами) ГУ ДФС у Рівненській області, м.Рівне на ухвалу господарського суду Рівненської області від "14" листопада 2017 р. у справі №918/54/16 без розгляду.

3. Справу № 918/54/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.