ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.11.2017 Справа № 905/2233/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТЕКО", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Словянська Птахофабрика", с. Дмитрівка, Донецька область

про стягнення заборгованості в сумі 80480,49 грн, пені - 5346,99грн, 3% річних 641,64грн, інфляційних втрат 1369,29грн

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засідання 28.11.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕТЕКО", м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Словянська Птахофабрика", с. Дмитрівка, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 80480,49грн, пені - 5346,99грн, 3% річних 641,64грн, інфляційних втрат 1369,29грн.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №562 від 28.12.2015 з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 1, 12, 13, 15 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 526, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 230 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи (у копіях): договір поставки №562 від 28.12.2015; видаткові накладні: №1868 від 28.03.2017р., №2805 від 28.04.2017, №3346 від 18.05.2017, №4081 від 13.06.2017р., №4083 від 14.06.2017; довіреність №111 від 18.05.2017; банківські виписки; акт звірки взаєморозрахунків; право установчі документи.

Під час розгляду справи, позивачем було надано належним чином засвідчені копії документів: лист №04/10 від 04.10.2017; акт звірки за період 01.01.2017- 04.10.2017; докази надсилання акту звірки відповідачу; податкові накладні; рахунки: №9086 від 27.03.2017, №10018 від 28.04.2017, №10663 від 18.05.2017, №11330 від 13.06.2017, №11433 від 14.06.2017; пояснення щодо відсутності в господарських судах України або іншому органі, який в межах своєї компетенції вирішує спори, справи з даного спору та відсутності рішення цих органів з такого спору.

Представник позивача у судове засідання 28.11.2017 не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Відповідач у судове засідання 28.11.2017 не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресою місцезнаходження, визначеною за матеріалами справи.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідачу було надано достатньо часу для формування і доведення до відома суду своєї позиції по суті заявлених вимог з наданням підтверджуючих доказів (у разі наявності), а встановлення правової визначеності довкола заявлених вимог не може перебувати у залежності від бажання відповідача здійснювати свої процесуальні права.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані відповідачем документи та неявка сторін у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33, 77 Господарського процесуального кодексу України, не вливають на таку кваліфікацію та не є підставою для відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2015 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір поставки №562 (далі договір), згідно п. 1.1 якого продавець зобовязався поставити і передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобовязався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 договору, предметом постачання є ветеринарні препарати, вакцини, обладнання (товар), згідно видаткових накладних (передача за якими товару покупцю підтверджується довіреностями від останнього), які є невідємними частинами даного договору. В видаткових накладних може не зазначатися як підстава відпуску товару даний договір, але якщо поставка товару відбулася в період його дії до неї застосовуються умови цього договору. При отриманні товару відповідні видаткові накладні підлягають підписанню представником покупця, печатка покупця не є обовязковим реквізитом видаткової накладної, а тому може бути відсутня.

Кількість та асортимент товару передбачається в видаткових накладних на кожну окрему поставку (п. 2.1 договору).

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору передбачено, що поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до поданих покупцем та погоджених продавцем письмових заявок. Заявка може передаватися усно по телефону, при цьому покупець зобовязаний на вимогу продавця підтвердити таку заявку в письмовій формі.

Продавець в термін двох днів розглядає подану заявку та погоджується на поставку (часткову поставку) відповідної партії товару або відхиляє подану покупцем заявку. Заявка вважається погодженою, якщо продавець виставив покупцю відповідний рахунок-фактуру.

У випадку наявності товару на складі, продавець здійснює поставку в строки, обумовлені заявкою покупця (з врахуванням терміну, необхідного для доставки товару в інше місто). Якщо товар відсутній на складі продавця, сторони за домовленістю окремо погоджують строки поставки товару. В будь-якому випадку товар постачається тільки після оплати покупцем 100% вартості відповідної поставки.

Згідно п. 4.1 договору, покупець оплачує товар за договірними цінами, які вказуються в рахунках-фактурах та видаткових накладних на кожну окрему поставку. Виставлений продавцем рахунок діє протягом двох банківських днів, в разі якщо покупець не оплатить його протягом вказаного терміну, - продавець має право змінити ціни на товар.

Розрахунки за договором здійснюються в безготівковому порядку в національній валюті України. Датою платежу вважається дата фактичного надходження коштів за поставку на розрахунковий рахунок продавця, номер якого вказується у відповідному рахунку-фактурі (п. 5.1 договору).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 договору, порядок оплати: 100% суми кожної поставки сплачується у вигляді попередньої оплати в термін двох банківських днів з моменту виставлення покупцю відповідного рахунка-фактури. Грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриманий по договору товар, зараховується продавцем в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

За умовами п. 6.1, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016 Закінчення строку дії цього договору не тягне за собою припинення зобовязань, що виникли з цього договору протягом строку його дії та не звільняє сторони від необхідності належного їх виконання.

У разі наявності заборгованості (не оплати) за отриманий товар, покупець зобовязаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення (з моменту підписання видаткової накладної), за кожний день затримки від суми заборгованості (п. 7.4 договору).

На виконання умов договору, позивач поставив товар відповідачу на суму 482947,59грн, що підтверджується видатковими накладними №1868 від 28.03.2017, №2805 від 28.04.2017, №3346 від 18.05.2017, №4081 від 13.06.2017, №4083 від 14.06.2017.

Дані накладні були підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач здійснив часткову оплату за рахунками №9086 від 27.03.2017, №10018 від 28.04.2017, №10663 від 18.05.2017, №11330 від 13.06.2017, №11433 від 14.06.2017 в розмірі 402467,10грн, що підтверджується банківськими виписками.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленого товару, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором поставки №562 від 28.12.2015 та стягненні пені, 3% річних, інфляційних нарахувань.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №562 від 28.12.2015.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм, укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №562 від 28.12.2015 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Як було встановлено судом, сторони визначили в п. 5.2 договору порядок оплати: 100% суми кожної поставки сплачується у вигляді попередньої оплати в термін двох банківських днів з моменту виставлення покупцю відповідного рахунка-фактури.

Із отриманням відповідачем за видатковими накладними №1868 від 28.03.2017, №2805 від 28.04.2017, №3346 від 18.05.2017, №4081 від 13.06.2017, №4083 від 14.06.2017 товару, у нього виникло зобов'язання з його оплати.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із здійснення платежу за поставлений товар відповідно до умов договору поставки №562 від 28.12.2015р. за вищезазначеними видатковими накладними.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 482947,59грн.

Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем під час розгляду справи не спростовано.

Відповідач своє зобовязання з оплати поставленого товару виконав частково, сплатив 402467,10грн, що підтверджується банківськими виписками. Решта боргу за спірними накладними в сумі 80480,49грн залишилась несплаченою.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він був отриманий останнім.

З огляду на дані норми права та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 80480,49грн.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 5346,99грн, 3% річних 641,64грн, інфляційні нарахування 1369,29грн за період 15.06.2017 -19.09.2017.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.4 договору, у разі наявності заборгованості (не оплати) за отриманий товар покупець зобовязаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення (з моменту підписання видаткової накладної), за кожний день затримки від суми заборгованості.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, враховуючи умови договору поставки №562 від 28.12.2015 щодо порядку та термінів оплати поставленого товару, перевірив арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, правові підстави, період та порядок їх нарахування, та дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині та стягнення з відповідача: пені в розмірі 5236,74грн, 3% річних в розмірі 628,41грн, інфляційних нарахувань в розмірі 80,32грн.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, обумовлено тим, що позивачем невірно встановлена початкова дата виникнення заборгованості, з урахуванням приписів ст. 253 Цивільного кодексу України.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТЕКО", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Словянська Птахофабрика", с. Дмитрівка, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 80480,49грн, пені - 5346,99грн, 3% річних 641,64грн, інфляційних втрат 1369,29грн, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Словянська Птахофабрика" (84190, Донецька область, Словянський район, с. Дмитрівка , вул. Мічуріна, 61, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТЕКО" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 25А, , р/р 7651 у ПАТ Креді ОСОБА_1, МФО 300614) заборгованість у розмірі 80480,49грн, пеню в розмірі 5236,74грн, 3% річних в розмірі 628,41грн, інфляційні втрати в розмірі 80,32грн, витрати з оплати судового збору у розмірі 1574,27грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 110,25грн, 3% річних в розмірі 13,23грн, інфляційних втрат в розмірі 1288,97грн відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 28.11.2017 підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина