ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Справа № 910/10109/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Могил С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 р.
у справі№910/10109/16
господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна"
доCoveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща СП. з.о.о.)
провизнання договорів недійсними,

за участю представників від:
позивачаКрижов С.В., Чирський Ю.В.
відповідачаЯковенко В.В.
В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними договорів від 08.02.2016 р. №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 та №D/5/2/2016 про відступлення права вимоги, укладених Товариством та Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Справа судами розглядалась не одноразово. За результатами останнього перегляду, рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2017 р. (суддя Головіна К.І.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" до Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща СП. з.о.о.) про визнання договорів недійсними задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № D/2/2/2016 від 08.02.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" та юридичною особою за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № D/3/2/2016 від 08.02.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" та юридичною особою за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № D/4/2/2016 від 08.02.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" та юридичною особою за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № D/5/2/2016 від 08.02.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" та юридичною особою за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Стягнуто з Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" 5 512 (п'ять тисяч п'ятсот дванадцять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 р. (судді: О.М. Баранець, Н.Ф. Калатай, С.А. Пашкіна) рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2017 р. у справі №910/10109/16 скасовано і припинено провадження у справі

Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, до господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" (далі - ТОВ "Коверіс Рігід Україна", позивач) до Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща СП. з.о.о.) (далі - компанія Coveris Rigid Polska Sp z.o.o., відповідач) про визнання договорів недійсними.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що договори про відступлення права вимоги № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 та № D/5/2/2016 від 08.02.2016 р. (далі - спірні договори), укладені від імені ТОВ "Коверіс Рігід Україна" представником, який не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, з перевищенням повноважень, наданих генеральному директору товариства, та без передбаченого положеннями п. 11.7.8 статуту товариства погодження вказаних правочинів учасниками ТОВ "Коверіс Рігід Україна", що суперечить вимогам чинного законодавства України. При цьому, позивач не вчиняв дій, спрямованих на схвалення спірних правочинів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кожний зі спірних договорів були вчиненні без погодження і схвалення на укладення таких договорів учасниками Товариства, а тому підписання їх було з перевищеннями повноважень передбачених статутом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та припиняючи провадження, апеляційний господарський суд зазначив, що за спірними Договорами відступлення сторони визначили підсудність державному суду Республіки Польща - загальному суду за місцезнаходженням відповідача, тобто уклали пророгаційну угоду (угоду про вибір суду).

Вищий господарський суд України погоджується з судом апеляційної інстанції та вважає його обґрунтованим, з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 (далі - Конвенція), гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини визначено, що передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції право на справедливий суд, включає такий елемент, як "належний суд", тобто суд, який встановлений відповідно до закону і який повинен бути незалежним і безстороннім.

Європейський суд з прав людини виходить з того, що здійснення правосуддя таким судом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, а й дотримання таким судом норм, що регулюють його діяльність.

Так, ст. 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Тобто, законодавство України в поняття "суд, встановлений законом", право на який гарантований ст. 6 Конвенції, відносить лише той суд, до підсудності (підвідомчості) якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Згідно зі ст. 4 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних говорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень господарського процесуального законодавства (розділи III та XV ГПК України) визначено види та підстави підсудності справ господарським судам України (національної підсудності):

інстанційна підсудність, ст. 13 ГПК України, територіально-предметна підсудність (за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії; за місцезнаходженням відповідача; за вибором позивача у разі участі кількох відповідачів; за місцезнаходженням відособленого підрозділу; за місцезнаходженням боржника - в залежності від предмету спору), ст. 15 ГПК України, та виключна підсудність, ст. 16 ГПК України.

Підсудність господарським судам справ за участю іноземних суб'єктів господарювання елементу (міжнародна підсудність) врегульована ст. 124 ГПК України.

Міжнародна підсудність - це розмежування компетенції між судовими органами тієї чи іншої держави щодо розгляду і вирішення певних категорій справ з іноземним елементом. При вирішенні питання про міжнародну підсудність суд повинен встановити межі власної компетенції.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суд повинен керуватись не тільки нормами внутрішнього процесуального законодавства, а й колізійними нормами, які містяться перш за все у двосторонніх міжнародних договорах про правову допомогу та інших міжнародних договорах.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі й питання щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються з урахуванням Закону України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" визначає приватноправові відносини, як відносини, що ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Дія міжнародних договорів України на території України регулюється ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", згідно якої чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Аналогічні норми закріплені також в ч. 3 ст. 4 ГПК України.

У даній справі ТОВ "Коверіс Рігід Україна" звернулось до господарського суду м. Києва позовом до Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. про визнання недійними Договорів про відступлення права вимоги від 08.02.2016 р., які укладені між сторонами (далі - Договори відступлення).

Позивачем позов у даній справі пред'явлено до відповідача - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. який є юридичною особою, створеною та діючою за законодавством Республіки Польща, що підтверджується випискою з Національного судового реєстру підприємців, нотаріально засвідчена копія якого з перекладом наявна в матеріалах справи.

Місцезнаходження Відповідача зареєстровано за адресою: 41-100, Республіка Польща, Семяновіце-Шльонскі, вул. Будовляна, 6.

Відповідачем у справі № 910/10109/16 є іноземна юридична особа, нерезидент України, резидент Республіки Польща.

Відповідно до ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Вказана стаття є бланкетною та відсилає до вирішення питання підсудності справ за участі іноземного елемента з урахуванням вимог національної підсудності (ст.ст. 15, 16 ГПК України) до інших законодавчих актів та міжнародно-правових договорів України.

Отже, вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суд повинен керуватись не тільки нормами внутрішнього процесуального законодавства, а й колізійними нормами, які містяться перш за все у двосторонніх міжнародних договорах про правову допомогу та інших міжнародних договорах.

Питання підсудності судам України справ з іноземним елементом регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" (далі - Закон) та міжнародними договорами.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, зокрема, якщо, хоча б один учасник правовідносин є іноземною юридичною особою.

Цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, серед іншого як: підсудність судам України справ з іноземним елементом (ст. 2 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Підстави визначення підсудності справ за участі іноземного елемента судам України наведені в ст.ст. 76, 77 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 76 Закону встановлено, що суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (правила виключної підсудності).

Тобто, законодавство України допускає договірну підсудність.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Згідно з умовами усіх чотирьох Договорів відступлення, укладених між сторонами у даній справі, усі правовідносини, розбіжності чи вимоги, що виникають із цих договорів, у тому числі пов'язані з їх недійсністю, регламентуються (регулюються) нормами чинного законодавства (правом) Республіки Польща (п. 6.1. Договорів) та підлягають вирішенню у загальному суді, за місцем реєстрації Нового кредитора - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (п. 6.2. Договорів).

Отже, апеляційний суд вірно встановив, що сторони не передбачили підсудність справи з питань, що виникають з даних договорів, в т.ч. щодо їх недійсності, судам України. Угодою сторони передбачили підсудність таких справ саме судам Республіки Польща.

Підстави для виключної підсудності даної справи українським судам, передбачені ст. 77 Закону, також відсутні.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 76, 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" підстави для підсудності даної справи за участі польської компанії судам України, перелічені у цих статтях, - відсутні.

Непідсудність даної справи судам України встановлена чинним двостороннім міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою України.

Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993, ратифікованим постановою Верховної Ради України № 3941-XII від 04.02.1994 (далі - Договір) встановлено правила визначення міжнародної підсудності - визначення компетентного суду у спорах між об'єктами господарювання України та Польщі.

Відповідно до п. 1 ст. 33 Договору, зобов'язання, що виникають з договірних відносин, визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої була укладена угода, хіба що учасники договірних відносин підпорядкують ці відносини вибраному ними законодавству.

Пунктом 2 ст. 33 цього Договору передбачено, що у справах, зазначених в пункті 1, компетентним є суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу відповідач. Компетентним є також суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу позивач, якщо на цій території знаходиться предмет спору або майно відповідача.

Враховуючи вищевказані норми Законів України, міжнародного Договору між Україною та Республікою Польща, з урахуванням умов спірних Договорів відступлення, справа за позовом ТОВ "Коверіс Рігід Україна" до польської компанії Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. про визнання цих договорів недійсними, підлягає вирішенню не в господарських судах України.

Дана справа є підсудною та підлягає вирішенню у суді на території місцезнаходження Відповідача, а саме - загальним судом Республіки Польща за місцезнаходженням Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. Отже, дана справа не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За вищезазначених обставин, враховуючи, що відповідач є іноземним суб'єктом господарювання - польською компанією, вирішення питання підсудності даного позову повинно здійснюватися з урахуванням закону або міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином, враховуючи усе викладене, у порушення вищевказаних норм процесуального права та міжнародно-правового договору судом першої інстанції прийнято до свого провадження та розглянуто справу №910/10109/16 за позовом ТОВ "Коверіс Рігід Україна" до Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. про визнання Договорів відступлення недійсними, яка не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Про припинення провадження у справі виноситься ухвала.

Згідно з роз'ясненнями п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 (далі - Постанова Пленуму ВГСУ), припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що: вирішення даного спору відповідно до законів України, міждержавних угод чи договорів віднесене до відання інших органів (останній абзац пункту 1 частини першої статті 12 ГПК) - п. 4.2.4 Постанови Пленуму ВГСУ №18.

Відповідно до Договору між Україною та Республікою Польща, з урахуванням умов Договорів відступлення, компетентним судом у даній справі про визнання договорів недійсними, є суд на території місцезнаходження відповідача, а саме - суд Республіки Польща за адресою місцезнаходження Coveris Rigid Polska Sp z.o.o.

П. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачає можливість суду прийняти до провадження і розглядати справу з іноземним елементом, тоді як виключна підсудність таких справ судам України встановлена у ст. 77 зазначеного Закону.

Крім того, положеннями ст. 4 ГПК України та ст. Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено пріоритет норм міжнародних договорів, ратифікованих Верховною Радою України, над національними законодавством.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вірно зазначив, що зважаючи на наявність у спірних договорах угоди сторін про вибір суду, а також на пріоритет норм двостороннього міжнародного договору щодо визначення підсудності між українськими та польськими державними судами, не може вважатися обґрунтованим при визначенні підсудності даного спору посилання суду першої інстанції на диспозитивні положення п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Предметом спору у справі №910/10109/16 є - визнання недійсними Договорів відступлення - тобто немайнова вимога. Й відповідно цей предмет спору - недійсність Договорів, як власне і самі спірні Договори - не можуть фізично "перебувати", "знаходитися" на території України.

Друге речення п. 2 ст. 33 Договору між Україною та Республікою Польща може застосовуватися в тому значенні, яке навів суд у своєму рішенні тільки у разі, якби предметом спору у даній справі була б позовна вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості (грошового боргу, коштів) за спірними Договорами або інші майнові вимоги.

Між сторонами укладено саме пророгаційну угоду (угоду про вибір суду, що входить у судову систему Держави однієї із сторін), а не арбітражну угоду (угоду про вибір арбітражу, третейського суду).

За спірними Договорами відступления сторони визначили підсудність державному суду Республіки Польща - загальному суду за місцезнаходженням відновідача, тобто уклали пророгаційну угоду (угоду про вибір суду).

Таким чином, вищий господарський суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, що визначення у спірних Договорах відступлення саме суду, уповноваженого на вирішення спорів між сторонами, як "загального суду за місцезнаходженням Нового кредитора", не суперечить ані вимогам законодавства України та міжнародно-правовим договорам, ані законодавству Республіки Польща.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому її слід залишити без змін, таку як ухвалену при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 р. у справі № 910/10109/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді І.В. Вовк

С.К. Могил