РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017№910/16835/17

За позовом Непідприємницького товариства «ВІДКРИТИЙ НЕДЕРЖАВНИЙ

ПЕНСІЙНИЙ ФОНД «РЕЗЕРВ РІВНЕНЩИНИ»

до Верховної ради Автономної республіки Крим

про стягнення 115 808, 40 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Яроцький В.О. за довіреністю від 13.11.2017;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Непідприємницьке товариство «ВІДКРИТИЙ НЕДЕРЖАВНИЙ ПЕНСІЙНИЙ ФОНД «РЕЗЕРВ РІВНЕНЩИНИ» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Верховної ради Автономної республіки Крим (далі - відповідач) про стягнення 115 808, 40 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2017 порушено провадження у справі № 910/16835/17, її розгляд призначено на 23.10.2017 року.

23.10.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 15.11.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні 15.11.2017 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 15.11.2017 року не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статті 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 15.11.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було здійснено запозичення у формі випуску облігацій згідно Постанови Верховної ради Автономної республіки Крим від 28.12.2010 № 173-6/10 «Про бюджет Автономної республіки Крим на 2011 рік», Постанови Верховної Ради Автономної республіки Крим № 377-6/11 від 18.05.2011 «Про здійснення запозичень в формі випуску облігацій внутрішньої позики Автономної Республіки Крим у 2011 році» та висновку Міністерства фінансів України щодо погодження обсягу та умов здійснення запозичень від 10.05.2011 № 31-12110-19-24/11900.

Проспект емісії облігацій внутрішньої місцевої позики відповідача на 2011 рік був опублікований в офіційному друкованому виданні - «Відомостях Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку» № 108 від 14.06.2011 (надалі - «Проспект емісії»).

Облігації випускаються трьома серіями (серія «А», серія «В», серія «С») в бездокументарцій формі існування, є іменними, відсотковими, звичайними (незабезпеченими): серія облігацій «А», номінальна вартість - 1 000,00 грн., обсяг розміщення - 133 000 штук, відсоткова ставка - 14,5% річних, порядкові номери облігацій №№ 00; серія облігацій «В», номінальна вартість - 1 000,00 грн., обсяг розміщення 133 000 штук, відсоткова ставка - 15% річних, порядкові номери облігацій №№ 00; серія облігацій «С», номінальна вартість - 1 000,00 грн., обсяг розміщення облігацій - 134 000 шт., відсоткова ставка 16% річних, порядкові номери облігацій №№ 00, а всього 400 000 штук на суму 400 000 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач придбав іменні відсоткові облігації внутрішньої місцевої позики, емітентом яких є відповідач, у кількості 108 штук номінальною вартістю 1 000,00 грн.

За змістом вказаного Проспекту емісії погашення облігацій здійснюється в національній валюті України - гривні - платіжним агентом (Банком); дата початку погашення облігацій: 20.06.2014 р., дата закінчення погашення облігацій: 22.06.2014 р. Для пред'явлення облігацій до погашення власники до 12:00 першого дня терміну погашення облігацій переказують належні їм облігації зі своїх рахунків у цінних паперах на рахунок емітента в депозитарії.

Згідно зі ст. 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.

Відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - це цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення). Перехід права власності на облігації емітента до іншої особи не є підставою для звільнення емітента від виконання зобов'язань, що підтверджуються облігацією.

За змістом п. 3 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» емітент, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, може розміщувати відсоткові, цільові та дисконтні облігації. Відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів.

Відповідно до п. 5 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та п. 1 ст. 2 розділу IV Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2013 № 2998 (надалі - «Положення»), погашення відсоткових облігацій здійснюється виключно грошима.

Проспектом емісії визначено порядок погашення облігацій, згідно якого погашення облігацій здійснюється на підставі зведеного облікового реєстру власників облігацій, який складається на кінець операційного дня, що передує даті початку погашення відповідної серії облігації, і надається депозитарієм. Для пред'явлення облігацій до погашення власники до 12:00 першого дня терміну погашення облігацій переказують належні їм облігації зі своїх рахунків у цінних паперах на рахунок емітента в депозитарії. На підставі даних Зведеного облікового реєстру платіжний агент за рахунок коштів емітента перераховує суми погашення відповідним власникам облігацій. Виплата суми погашення облігацій здійснюється в національній валюті України - українській гривні.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем у відповідності до умов Проспекту емісії було перераховано належні йому облігації, емітовані відповідачем, загальною кількістю 108 штук з особистого рахунку у цінних паперах у зберігача на рахунок відповідача в депозитарії.

Згідно з п. 1 ст. 2 розділу IV Положення строк погашення облігацій не повинен перевищувати одного року з дати початку погашення.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом Проспекту емісії дата початку погашення облігацій є 20.06.2014 р., дата закінчення погашення облігацій - 22.06.2014 р.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. 530 Цивільного кодексу України та Проспекту емісії, відповідач повинен був погасити облігації позивача у строк до 22.06.2014 року.

Отже, заборгованість відповідача за зобов'язаннями щодо погашення облігацій становить 108 000,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем не наведено обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення її від відповідальності за порушення зобов'язання.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 108 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 7 808, 40 грн. відсоткового доходу за облігаціями.

За змістом глави 71 Цивільного кодексу України, що регулює правовідносини позики, які виникли між сторонами внаслідок володіння позивачем облігаціями, відносини позики, як правило характеризуються оплатністю (підтверджується Проспектом емісії та видом облігації), яка встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами.

Отже, заборгованість відповідача за зобов'язаннями щодо виплати відсоткового доходу складає 7 808, 40 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість заявлених позовних вимог, вони підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Верховної Ради Автономної Республіки Крим (95000, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, вулиця К. Маркса, будинок 18; ідентифікаційний код 00032721) на користь Непідприємницького товариства «ВІДКРИТИЙ НЕДЕРЖАВНИЙ ПЕНСІЙНИЙ ФОНД «РЕЗЕРВ РІВНЕНЩИНИ» (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 12-Л; ) заборгованість у розмірі 108 000 (сто вісім тисяч) грн. 00 коп., відсотковий дохід у розмірі 7 808 (сім тисяч вісімсот вісім) грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.11.2017.

Суддя М.Є. Літвінова