ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

"29" листопада 2017 р.Справа № 5/323/05
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лашина В.В., Філінюка І.Г.

Розглянувши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження малого приватного підприємства "Марина"

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014

у справі №5/323/05

за заявою малого приватного підприємства "Марина"

до боржника приватного - орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс приватного - орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко станом на 25.07.2014, банкрута ліквідовано, провадження у справі припинено, тощо.

27.11.2017 до Одеського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга малого приватного підприємства "Марина" на вищевказану ухвалу господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 у справі №5/323/05.

Одночасно скаржником заявлено клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги та доданих до неї документів, вона подана до місцевого господарського суду 20.11.2017 року, тобто з пропущенням строку, встановленого для її подання. В обґрунтування заявленого клопотання про поновлення процесуального строку подання апеляційної скарги скаржник посилається на те, що мале приватне підприємство "Марина" на момент винесення оскаржуваної ухвали не здійснювало підприємницької діяльності, оскільки запис про реєстрацію юридичної особи не було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Такий запис, за твердженням апелянта, внесено відповідною особою лише 06.10.2017, після чого скаржник почав здійснювати підприємницьку діяльність. В процесі аналізу фінансово-господарських документів, та перевірки даних Єдиного державного реєстру судових рішень, 07.11.2017 скаржник дізнався про оскаржувану ухвалу. З наведених підстав апелянт вважає, що визначений законом строк для подачі апеляційної скарги пропущений з поважних причин.

Однак, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 у справі №5/323/05 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Відповідно до ст. 93 ГПК Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Згідно з ч. 2 ст. 93 ГПК України, апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

З правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Колегія суддів зазначає, що як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв'язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судова колегія зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов'язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи частини першої статті 53 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Крім того, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску процесуального строку поважною. Поважними визнаються такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

А також, колегія суддів зазначає, що приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яке передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява N 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана ухвала була винесена господарським судом Миколаївської області 09.09.2014 тобто більш ніж 3 роки тому.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну, заявником не наведено жодних обставин, які б були для нього об'єктивно непереборними та пов'язаними з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій, а також належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження більш ніж 3 роки з дня винесення оскаржуваної ухвали, у даному випадку правових підстав для відновлення пропущеного скаржником процесуального строку подання апеляційної скарги не вбачається.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що останній на момент винесення оскаржуваної ухвали не здійснювало підприємницької діяльності, оскільки запис про реєстрацію юридичної особи не було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та такий запис внесено лише 06.10.2017, після чого скаржник почав здійснювати підприємницьку діяльність, а про оскаржувану ухвалу дізнався лише 07.11.2017, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що був доданий скаржником до апеляційної скарги, мале приватне підприємство "Марина" було зареєстровано 22.06.1998.

З матеріалів справи вбачається, що мале приватне підприємство "Марина" було ініціюючим кредитором щодо банкрутства приватного - орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко та у грудні 2005 (т.1, а.с. 2-3) звернулось із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство приватного-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко.

Також, питання щодо наявності у апелянта цивільної правоздатності було предметом розгляду у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2005 у справі №10/462 (т.1, а.с. 19-24).

Колегія суддів відзначає, що жодних записів щодо припинення юридичної особи малого приватного підприємства "Марина" витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить.

Отже, мале приватне підприємство "Марина" з 22.06.1998 має цивільну правоздатність та у відповідності до приписів ст. 1 ГПК України не було позбавлено можливості оскаржити ухвалу господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 у строки визначені законом.

Згідно з ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За таких обставин, посилання скаржника на нездійснення останнім підприємницької діяльності, не є тією непереборною, виключено обставиною, з якою закон пов'язує наявність підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Крім того колегія суддів відзначає, що з протоколу судового засідання від 09.09.2014 (т.5, а.с.95-96) та ухвали господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 (т.5, а.с.99-102) вбачається, що представник апелянта малого приватного підприємства "Марина" - Аракелян К.С. був присутнім у судовому засідання під час якого було винесено оскаржувану ухвалу, отже був обізнаний про наявність такої ухвали та не був позбавлений можливості звернутись з апеляційною скаргою у строки визначенні процесуальним законодавством.

Колегія суддів вважає, що апелянт був обізнаний про наявність оскаржуваної ухвали господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 р. ще у 2014 році, а тому причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвал наведені останнім у клопотанні про поновлення строку не є тією виключною обставиною, що може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Також, відповідно до приписів Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Будь-які обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України не допускаються, крім випадків, визначених цим законом.

Отже, апелянт мав можливість ознайомитися з процесуальними документами, прийнятим за результатами судового засідання господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для загального доступу.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки можливість вчасного подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року по справі №5/323/05 залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Зважаючи на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України, поважність обставин, які стали причиною пропуску встановленого законом процесуального строку повинна доводити та сторона, яка на такі обставини посилається.

Відповідно до п.4 ст.97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Виходячи з викладеного, підстав для задоволення клопотання про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року по справі №5/323/05 не вбачається, а отже апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику без розгляду.

Керуючись ст. ст. 86, 93, п. 4 ч.1 ст.97 ГПК України, колегія судді

УХВАЛИЛА:

Клопотання малого приватного підприємства "Марина" про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року по справі №5/323/05 відхилити.

Повернути апеляційну скаргу малого приватного підприємства "Марина" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року по справі №5/323/05 без розгляду.

Справу №5/323/05 повернути до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лашин В.В.

Суддя Філінюк І.Г.