ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Справа № 922/859/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),
Грек Б.М., . Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 року у справі № 922/859/17 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Дворічанської селищної ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на гараж на один бокс, площею 20,5 кв.м, розташований за адресою: Харківська обл., смт. Дворічна, вул. Нагірна, 6-А, оскільки оригінали договору купівлі-продажу від 03.12.1999 року №76П/ТО-99, акту приймання-передачі та інших правовстановлюючих документів на нього втрачено, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно не видавалося у зв'язку з невиконанням рішення виконавчого комітету Дворічанської селищної ради Харківської області від 09.12.2011 року №139.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.05.2017 року (суддя Калініченко Н.В.) в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 року (судді: Здоровко Л.М., Камишева Л.М., Шутенко І.А.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати та позов задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що за незасвідченою копією договору від 03.12.1999 року між колективним підприємством "Дворічанський райагробуд" (продавець) та ДК "Торговий дім "Газ України" (покупець) (правонаступником якого є позивач) було укладено договір купівлі-продажу №76П/ТО-99, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує гараж на 1 бокс площею 20,5 кв.м. за ціною 3 700 грн., розташований за адресою: смт. Дворічна Харківської обл., вул. Нагірна 6-А.

Пунктом 3.1. договору визначено, що продавець на протязі 3 календарних днів з моменту підписання даного договору передає гараж покупцю.

Право власності на товар переходить з моменту підписання даного договору (п. 4.1. договору).

Згідно з незасвідченою копією акту здачі-приймання від 03.12.1999 року, КП "Дворічанський райагробуд" передав, а Харківська філія ДК "Торговий дім "Газ України" прийняла гараж на 1 бокс площею 20,5 кв.м., розташований за адресою: смт. Дворічна Харківської обл., вул. Нагірна 6-А.

Відповідно до незасвідченої копії рахунку-фактури №110 від 10.12.1999 року, вартість майна, що є предметом вказаного договору, становила 3 200 грн.

Доказів здійснення оплати за спірне майно позивачем не надано.

За Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа КП "Дворічанський райагробуд" припинив свою діяльність 29.03.2007 року, номер запису 3000213.

09.12.2011 року рішенням Виконавчого комітету Дворічанської селищної ради Харківської області "Про переоформлення договору купівлі-продажу на свідоцтва про право власності на гараж за адресою: вул. Нагірна, 6 а, смт. Дворічна Харківської області" №139 вирішено: переоформити договір купівлі-продажу № 76 п/то-99 від 03.12.1999 року на свідоцтво про право власності на гараж по вул. Нагірній, 6а в смт. Дворічна за дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" приватної фори власності; доручити КП "Дворічанське БТІ" заповнити бланк свідоцтва про право власності на гараж по вул. Нагірній, 6а (на один бокс площею 20,5 кв.м.) в смт. Дворічна за дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" приватної форми власності в особі дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Украхни", оформити його підписом селищного голови та печаткою виконкому; видане свідоцтво про право власності на гараж по вул. Нагірній, 6а (на один бокс площею 20,5 кв.м.) в смт. Дворічна підлягає обов'язковій державній реєстрації в КП "Дворічанське БТІ".

За твердженням позивача, у зв'язку з проведенням реорганізації ДК "Торговий дім "Газ України" оригінал договору купівлі-продажу №76П/ТО-99 від 03.12.1999 року, оригінал акту приймання-передачі від 03.12.1999 року та оригінали будь-яких інших правовстановлюючих документів були втрачені, рішення виконавчого комітету Дворічанської селищної ради Харківської області від 09.12.2011 року за №139 не виконано та свідоцтво на право власності не виготовлено, проте гаражний бокс обліковується на балансі позивача, вжиті компанією заходи щодо пошуку оригіналів документів виявились безрезультатними; за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на гаражний бокс у зв'язку з його втратою та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01.01.2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на належний йому гаражний бокс у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Предметом даного судового розгляду є вимога особи, яка вважає себе власником нерухомого майна, про визнання права власності на нього у зв'язку з втратою правовстановлюючих документів та відсутності свідоцтва про право власності.

Висновок судів обох інстанцій про відмову в позові обгрунтовано відсутністю правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами оспорювання або невизнання відповідачем права власності на це майно, та обставин видачі правовстановлюючих документів (свідоцтва про право власності) на зазначений об'єкт нерухомості до пред'явлення даного позову будь-якій особі.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації мають право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, ст. 392 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню у випадку, коли існуючий документ, який підтверджує право власності, позивачем було втрачено або у випадку, коли у позивача, що набув право власності за встановлених законодавством підстав, існує спір про право з іншою особою.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

При цьому набуття права власності регулюється окремими нормами права, і тому якщо позови заявляються на підставі ст. 392 ЦК України не для вирішення спору між власником і особою, яка заперечує його право власності, а для набуття права власності, задоволені вони бути не можуть.

Відповідно до пункту 1.9. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121 (у редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу), до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться, зокрема гаражі.

За п. 4.1. зазначеної Інструкції оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на підставі документів, встановлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно не виготовлялось та ДК "Газ України" не видавалось, а позивачем надані лише незасвідчені копії договору купівлі-продажу від 03.12.1999 року, акту здачі-приймання від 03.12.1999 року, рахунку-фактури №110 від 10.12.1999 року.

При цьому Дворічанська селищна рада здійснює у встановленому порядку лише оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтв про право власності і не оспорює та не претендує на право володіння, користування і розпорядження майном, стосовно якого заявлені позовні вимоги про визнання права власності.

Відтак, суди обох інстанцій правильно виходили з того, що орган, уповноважений здійснювати дії, пов'язані з державною реєстрацією права власності на нерухоме майно, вчиняє відповідні дії тільки в межах чинного законодавства і не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження таким майном, стосовно якого заявлено позовні вимоги, не оспорює та не претендує на таке право, а отже не може бути стороною у справі.

Такий правовий висновок наведений в постановах ВСУ від 06.02.2012 року в справі № 53/296 та від 23.12.2014 року в справі № 30/58 у подібних правовідносинах.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в позові про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за недоведеністю.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові рішення є законними й обґрунтованими, а тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 року - без змін.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Б.Грек

С.Могил