ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа № 917/799/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - Карпенко Н.І., за довіреністю №438 від 19.09.2017 - в режимі відеоконференції

відповідача - Різник Т.С., дов. №08/08/2017 від 08.08.2017 (у справі), Калатур Р.В., дов.№07/08/2017 від 07.08.2017 (у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (вх. №3122П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 12.09.2017 по справі №917/799/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Громада-Агро», смт. Білики Кобеляцький район, Полтавської області

про стягнення 146636, 23 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року до господарського суду Полтавської області звернулося Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Громада-Агро» про стягнення 146636,26 грн. штрафу по договору поставки №ПОЛ 0180-C від 11.11.2016.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.09.2017 (суддя Безрук Т.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - позивач по справі, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 12.09.2017 у справі №917/799/17 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги. При цьому, заявник апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні взаємовідносини по даній справі.

31.10.2017 на адресу Харківського апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких заявник зазначив, що відповідач, в порушення пунктів 4.4 та 4.6 договору поставки, пункту 187.1 ст. 187, ст. 201 Податкового кодексу України зареєстрував податкову накладну №11/2 11.11.2016 датою, яка є відмінною від дати поставки товару (14.11.2016). Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, не прийняв до уваги зазначені обставини справи, що призвело до винесення необґрунтованого рішення, оскільки незареєстрована податкова накладна, відповідно до статті 201.1 Податкового кодексу України, є підставою для застосування згідно пункту 6.8 договору поставки до відповідача штрафу у розмірі 20% від вартості товару, що дорівнює 146636.26 грн.

Відповідач, ТОВ «Громада-Агро», надав суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що твердження заявника апеляційної скарги про те, що видаткова накладна №196 від 11.11.2012 не може вважатися первинним документом, оскільки підпис представника ПАТ «ДПЗКУ» не скріплений печаткою, не відповідає чинному законодавству, так як печатка не є обов'язковим реквізитом на видатковій накладній. Крім того, позивач посилається на неможливість ідентифікувати підпис, в той час як ним було видано довіреність на ім'я Коваля В.А. із зразком його підпису, підтвердженого підписами керівника та головного бухгалтера та скріплених печаткою підприємства. З огляду на наведене, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 11.11.2016 між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (покупець, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Громада - Агро» (постачальник, відповідач по справі) укладено договір поставки №ПОЛ 0180-C, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2016 року (товар).

Положеннями пункту 6.1 договору поставки передбачено, що у випадку порушень своїх зобов'язань за договором поставки сторони несуть відповідальність, визначену даним договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Окрім іншого, в зазначеному договорі сторони визначили, що постачальник, який є платником ПДВ, зобов'язується зареєструвати податкову накладну на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України, що знайшло своє відображення в пункті 6.7 договору.

У пункті 6.8. договору поставки сторони погодили, що у випадку невиконання постачальником вимог п. 6.7. цього договору, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості товару.

На виконання умов договору відповідач передав позивачу товар, а саме - кукурудзу 3 класу в кількості 208,983 тон на загальну суму 879817,59 грн.

В свою чергу, позивач здійснив оплату відповідачу за поставку вищевказаного товару, що підтверджується платіжним дорученням №20073 від 21.11.2016 (а.с.21).

За відомостями Єдиного реєстру податкових накладних, відповідачем була виписана та зареєстрована податкова накладна №11/2 від 11.11.2016 (а.с.16).

Так, за твердженнями позивача, відповідно до податкової накладної від 11.11.2016 №11/2 датою її виписки є 11.11.2016, однак, відповідно договору ТОВ «Громада-Агро» поставило позивачу товар згідно видаткової накладної від 14.11.2016 №196, а ПАТ «ДПЗКУ» оплатило товар згідно платіжного доручення від 21.11.2016 №20073. (а.с. 17, 21).

На думку позивача датою виписки податкових накладних повинна бути дата відвантаження товару - тобто 14.11.2016, а не 11.11.2016. Невірне зазначення відповідачем дати виписки податкової накладної, позбавляє права позивача на отримання податкового кредиту, а також свідчить про порушення ТОВ «Громада-Агро» положень ст. 201.1 Податкового кодексу України та п. 6.7. договору.

20.01.2017 позивач направив відповідачу лист-вимогу №130-2-12/286 з проханням виписати розрахунки коригування на виправлення за невірно зареєстрованою податковою накладною №11/2 від 11.11.2016, що підтверджується поштовими описом вкладення у цінний лист від 24.01.2017 (а.с.22-24), однак відповідач відповідь на претензію не надав.

Керуючись положеннями пункту 6.8 договору позивач нарахував відповідачу 146636,26 грн. штрафу, що становить 20% від вартості товару.

Відповідач проти порушення ним умов договору заперечує посилаючись на те, що податкова накладна була виписана ним в день передачі товару позивачу.

В зв'язку з тим, що термін реєстрації податкових накладних або розрахунків коригування на виправлення до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних сплинув, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з підприємства відповідача штрафу в розмірі 20% від вартості товару, як того вимагає пункт 6.8 договору поставки.

Господарський суд Полтавської області, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що згідно матеріалів справи відповідач виконав умови п. 6.7 договору, і підстави для застосування штрафних санкцій за п. 6.8 договору відсутні. А той факт, що представники сторін на той же товар повторно склали видаткову накладну №196 з іншою датою, не є підставою для застосування штрафної санкції до відповідача за п. 6.8 договору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно положень ст. 201.1 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральних органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику в електронному вигляді згідно з наданими платником податку на додану вартість електронними документами (п. п. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 та визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних платників ПДВ продавців товарів (послуг), звіряння даних, що містяться у виданих платникам такого податку покупцям товарі (послуг) податковій накладній та розрахунку коригування з відомостями, що містяться у реєстрі.

Так, згідно пункту 3 вказаного Порядку, реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не видаються отримувачу (покупцю) товарів (послуг) та залишаються у їх постачальника (продавця), складені під час отримання послуг від нерезидента, місцем постачання яких визначено митну територію України, складі в межах виконання угод про розподіл продукції; складені за операціями з постачання товарі (послуг), які звільнені від оподаткування) незалежно від суми податку на додану вартість, зазначеної в одній податковій накладній та/або розрахунку коригування.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

На виконання умов договору поставки, ТОВ «Громада-Агро» здійснювало поставку товару на умовах EXW («Франко-завод») в пункт поставки - філія ПАТ ДПКЗУ Кобеляцький КХП, адреса Полтавська обл., Кобеляцький р-н, вул. Полтавська, 62.

За даним додаткової угоди до основного договору від 11.11.2016 поставка товару в повному обсязі здійснюється в строк до 17.11.2016 в повному об'ємі. Кількість товару (кукурудза 3-го класу), що поставляється постачальником - 200,00 тон (+/-10%). (а.с.134).

На виконання прийнятих на себе зобов'язань постачальник впродовж 07.11.2016-09.11.2017 поставлялось на ПАТ ДПКЗУ Кобеляцький КХП на зберігання зерно-кукурудза 3-го класу, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 07/11/1, 07/11/2, 07/11/3, 07/11/4 від 07.11.2016р., 08/11/1 від 08.11.2016р., 09/11/1, 09/11/2 від 09.11.2016р. (а.с. 135-141).

По факту формування погодженого сторонами об'єму продукції, що поставляється, постачальником (ТОВ «Громада-Агро») було отримано 11.11.2017 довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей № 474 на ім'я Коваля Віктора Анатолійовича (а.с.143).

У відповідь на отриману довіреність, ТОВ «Громада-Агро» виписала і передала покупцю рахунок на оплату №95 від 11.11.2016 (а.с.142), видаткову накладну №196 від 11.11.2016, яка була підписана уповноваженою особою покупця - Ковалем Віктором Анатолійовичем і якою представник позивача підтвердив факт отримання у відповідача товару за договором у кількості 208,983 т на загальну суму 879817,59 грн. (у тому числі 146 636,27 грн. ПДВ).

11.11.2016 відповідач сформував та зареєстрував в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну №11/2 від 11.11.2016, яка прийнята контрагентом та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, що підтверджується скрін-шотом з програми електронного документообігу M.E.DOC. та не заперечується позивачем (а.с.116, 145-151).

В податковій декларації ТОВ «Громада-Агро» з податку на додану вартість за листопад 2016 року, зазначено, що до податкових зобов'язань включений ПДВ по ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в сумі 146636,27грн, що відображено в рядку 4 розділу 1 додатка 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2017 року (а.с.150).

11.11.2016 відповідач звернувся до філії ПАТ ДПКЗУ Кобеляцький КХП з листом №14/1, в якому просив переоформити кукурудзу в кількості 208983 кг на ПАТ «ДПЗКУ» враховуючи встановлені показники якості (а.с.152).

За даними складської квитанції на зерно №12541 від 14.11.2016, актом приймання-передачі зерна при переоформленні від 14.11.2016 зерновий склад переоформив зберігання спірного зерна на позивача (а.с.17-19).

Отже, матеріали справи свідчать, що дані накладної від 14.11.2016 повністю дублювали дані видаткової накладної від 11.11.2017, складеної представниками сторін раніше, при цьому видаткова накладна від 11.11.2017 сторонами анульована не була.

Таким чином, зважаючи на вищенаведені вимоги чинного законодавства, а також на той факт, що про отримання позивачем товару представники позивача та відповідача 11.11.2016 підписали накладну №196 і в той же день відповідач зареєстрував в Єдиному державному реєстрі податкових накладних відповідну податкову накладну від 11.11.2016, то колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що відповідач виконав умови п. 6.7 договору, а, отже, підстави для застосування штрафних санкцій за п. 6.8 договору відсутні.

Господарський суд в оскаржуваному рішенні цілком обґрунтовано вирішив, що той факт, що представники сторін надалі на той же товар повторно склали видаткову накладну №196 з іншою датою, не може вважатися підставою для застосування штрафної санкції до відповідача за п. 6.8 договору і з цим висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до положень Податкового кодексу України, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Доказів подання скарг на ТОВ «Громада-Агро» з приводу зазначеної господарської операції не надано.

Стосовно тверджень заявника апеляційної скарги що видаткова накладна №196 від 11.11.2012 не може вважатися первинним документом, оскільки підпис представника ПАТ «ДПЗКУ» не скріплений печаткою, не відповідає чинному законодавству, так як печатка не є обов'язковим реквізитом на видатковій накладній. Крім того, позивач посилається на неможливість ідентифікувати підпис, в той час як ним було видано довіреність на ім'я Коваля В.А. із зразком його підпису, підтвердженого підписами керівника та головного бухгалтера та скріплених печаткою підприємства. Тобто, в день здійснення господарської операції постачальником належним чином були виконані всі зобов'язання, визначені як договором поставки так і Податковим кодексом України, а саме: покупцю був переданий товар, виписаний повний пакет документів на товар, належним чином складено та зареєстровано податкову накладну.

Щодо документів, які позивач надав на підтвердження вимог, зазначених в апеляційній скарзі, а саме: копії заяви на переоформлення №5803 від 14.11.2016, копії наказу на переоформлення №5803 від 14.11.2016, копії попереднього акту-розрахунку №00664 від 14.11.2016, копії додатку №8 до податкової декларації з ПДВ, то колегія апеляційної інстанції не може взяти їх до уваги, оскільки заявником не обґрунтовано неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, незалежних від нього.

Так, у відповідності до положень статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку щодо необґрунтованості та неправомірності позовних вимог, в зв'язку з чим рішення господарського суду Полтавської області від 12.09.2017 по справі №917/799/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 12.09.2017 по справі №917/799/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пелипенко Н.М.