ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Справа № 910/3361/17

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Вовк І.В. і Могил С.К.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНБЕСТ", м. Київ,

на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017

зі справи № 910/3361/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНБЕСТ" (далі - Товариство), м. Київ,

до публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" (далі - Банк в особі уповноваженої особи ФГВФО), м. Київ,

про стягнення 216 968, 00 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Банку в особі уповноваженої особи ФГВФО про стягнення 216 968,00 грн. заборгованості за надані на підставі договору від 01.09.2014 № 782-Ф в грудні 2015 року, січні 2016 року послуги з охорони майна Банку на його об'єктах.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі № 910/3361/17 (суддя Мудрий С.М.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 (судді Тищенко О.В. - головуючий, Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.) у позові відмовлено повністю, з посиланням на те, що задоволення вимог кредиторів Банку здійснюється виключно у межах процедури ліквідації Банку та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Товариство, посилаючись на порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги..

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 01.09.2014 Банком як замовником та Товариством як виконавцем укладено договір № 782-Ф (далі - Договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується здійснити заходи з охорони майна на об'єктах замовника згідно розрахунку-дислокації об'єктів (Додаток № 1) та оперативно реагувати на правопорушення, що скоюються на території охоронюваного об'єкта;

- охорона об'єкта здійснюється шляхом організації роботи постів фізичної охорони виконавця згідно з Додатком № 1 до цього договору (пункт 2.2 Договору);

- відповідно до підпункту 3.2.13 пункту 3.2 Договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги виконавця за цим договором;

- пунктами 8.1, 8.2 Договору передбачено, що вартість послуг виконавця визначається Розрахунком-дислокацією вартості постів Товариства по охороні об'єкту Банку (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною цього договору. Оплата за Договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п'яти банківських днів з моменту підписання договору;

- згідно з пунктом 8.5 Договору фактичне надання послуг підтверджується актом наданих послуг, що складається виконавцем та направляється на підпис замовника не пізніше п'яти перших днів місяця, наступного за місяцем, у якому надавалися послуги. Замовник має право підписати та направити виконавцю акт наданих послуг, або не підписувати та надати письмові пояснення. Якщо протягом 10 календарних днів після отримання акту наданих послуг замовник відмовляється його підписувати або надавати письмові пояснення щодо відмови, послуги охорони вважаються наданими у повному обсязі без зауважень;

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами й скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг з моменту, визначеного Розрахунком-дислокацією (пункти 9.1, 9.2 Договору);

- як зазначив позивач, ним на виконання умов Договору надано Банку послуги з охорони майна Банку, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт № Ф-12/782 за грудень 2015 року на суму 114 000,00 грн. та Ф-01*/782 за січень 2016 року на суму 102 967,00 грн., проте надані послуги відповідачем не оплачені.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що:

- рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.01.2016 № 96 розпочато процедуру виведення ПАТ "АВАНТ-БАНК" з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 29.01.2016 по 28.02.2016 (включно); призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "АВАНТ-БАНК", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко Ірині Миколаївні на один місяць з 29.01.2016 по 28.02.2016 (включно);

- відповідно до постанови правління Національного банку України від 25.02.2016 № 109 було вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "АВАНТ-БАНК";

- рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.02.2016 № 262, на підставі постанови правління НБУ від 25.02.2016 № 109 вирішено: припинити здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "АВАНТ-БАНК" з 26.02.2016; відкликати всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "АВАНТ-БАНК" Ларченко І.М. з 26.02.2016; розпочати процедуру ліквідації ПАТ "АВАНТ-БАНК" з 26.02.2016 по 25.02.2018 включно; призначити уповноваженою особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ "АВАНТ-БАНК" , зазначені у Законі України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному зазначеним Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко І.М. строком на два роки з 26.02.2016 по 25.02.2018 включно;

- рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06.10.2016 № 2021 змінено уповноважену особу на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора Банку на Чернявську Олену Степанівну з 07.10.2016;

- згідно з гарантійним листом уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію в ПАТ "АВАНТ-БАНК" Ларченко І.М. (без номеру та дати) гарантовано оплату за договорами про надання послуг охорони, укладених між Банком та Товариством, починаючи з 29.01.2016;

- 10.02.2016 позивач звернувся до відповідача з листом про підписання актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договорами охорони банку, в якому просив підписати акти та провести відповідні розрахунки, зокрема за Договором;

- 05.05.2016 Товариство звернулося до Банку в особі уповноваженої особи ФГВФО з листом (вих. № 2083) про прийняття та оплату наданих послуг, установленого обладнання, в якому просило провести заходи щодо документального оформлення наданих Товариством послуг, зокрема, за Договором, шляхом підписання актів здачі-прийняття послуг (робіт) та скріплення їх печаткою Банку;

- у відповідь на вищевказаний лист відповідач листом від 27.05.2016 (вих. № 2621) повідомив позивача про відхилення заявлених вимог позивача щодо прийняття та оплати наданих послуг, установленого обладнання за укладеними з банком договорами (у т.ч за Договором від 01.09.2014 № 782), у зв'язку з тим, що Товариством як виконавцем не надано належного підтвердження щодо виконання зобов'язань за договорами та обсягу виконаних робіт;

- під час розгляду господарської справи № 910/9239/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНБЕСТ" до публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" Ларченко Ірини Миколаївни про зобов'язання при складанні кошторису витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації ПАТ "АВАНТ-БАНК", включити витрати за надані послуги згідно договору від 01.09.2014 № 782-Ф на загальну суму 216 968, 00 грн., а саме за грудень 2015 року в сумі 114 000 грн. та січень 2016 року в сумі 102 968, 00 грн., судами встановлено, що 01.04.2016 між Товариством та ПАТ "АВАНТ-БАНК" підписано додаткову угоду № 2 до Договору про припинення дії Договору з 01.04.2016.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 216 968, 00 грн. заборгованості за надані в грудні 2015 року та січні 2016 року послуги з охорони майна на об'єктах відповідача.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Банку, задоволення вимог кредиторів Банку здійснюється виключно у межах процедури ліквідації Банку та в порядку, передбаченому Законом.

Проте, судами попередніх інстанцій не враховано, що за змістом частини четвертої статті 36 Закону початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони.

Частиною шостою статті 36 Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку в тому числі, щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

З урахуванням того, що надання послуг за Договором щодо фізичної охорони нерухомого майна Банку на відповідних об'єктах є діями, що безпосередньо стосуються господарської діяльності банку, судам попередніх інстанцій належало достеменно з'ясувати, чи поширюються обмеження, передбачені пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону на зобов'язання Банку з оплати наданих послуг, відповідно встановити наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги з охорони майна Банку на його об'єктах за спірний період.

Проте, наведені обставини судами попередніх інстанцій не досліджені.

Не встановивши, таким чином, обставин, які являють собою істотні складові предмета доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Касаційна ж інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду (частина друга статті 1115 ГПК України).

Відповідно до статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНБЕСТ" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 зі справи № 910/3361/17 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Палій

Суддя І. Вовк

Суддя С. Могил