РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017Справа №910/16558/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер»
до 1) Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс»
провизнання права та визнання відсутнім права
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачане з'явився
від відповідача-1Каракоця О.Р. - представник
від відповідача-2не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» та просить суд визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» сплати заборгованості у розмірі ,47 грн за кредитними договорами, укладеними між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс», а також визнати відсутнім права у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» вимагати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» сплати заборгованості за відповідними кредитними договорами у розмірі ,47 грн, що була сплачена на адресу Банку поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер».

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» укладені кредитні договори №4Р13754Д від 22.11.2013, №4Р13753Д від 20.11.2013, №4Р14145И від 19.02.2014, №4Р15053И від 20.02.2015, №4Р13264И від 18.04.2013, №4Р13755И від 21.11.2013. В забезпечення виконання даних кредитних договорів між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» був укладений договір поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016 шляхом використання електронного цифрового підпису згідно п. 17 договору поруки. 11.11.2016 позивач як поручитель виконав обов'язок боржника перед кредитором за кредитними договорами, а саме погасив борг в сумі ,47 грн, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача-1 із вимогою про надання йому як новому кредитору листа від імені банку про виконання товариством своїх зобов'язань за договором поруки, а також надання належним чином засвідчених копій договорів застави та кредитних договорів, права за якими перейшли до товариства. Однак, жодної відповіді на вказаний лист банк не надав та крім того, залишилися без відповіді звернення до боржника щодо повернення коштів, сплачених за договором поруки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/16558/17 та призначено розгляд справи на 19.10.2017.

В судовому засіданні 19.10.2017 оголошено перерву до 23.11.2017.

В судове засідання з'явився представник відповідача-1, який проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Позивач та відповідач-2 представників в судове засідання, призначене на 23.11.2017, не направили, про причини неявки представників суд не повідомили. Відповідач-2 відзив на позов не надав.

Оскільки позивача та відповідача-2 належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, пояснення представника позивача по суті спору суд заслухав в судовому засіданні 19.10.2017, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній документами.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» (поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (кредитор) було укладено договір поруки №4Р13264И/П (надалі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» (боржник) своїх зобов'язань за:

- кредитним договором від 22.11.2013 №4Р13754Д (далі - Кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 1;

- кредитним договором від 20.11.2013 №4Р13753Д (далі - Кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 2;

- кредитним договором від 19.02.2014 №4Р14145И (далі - Кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 3;

- кредитним договором від 20.02.2015 №4Р15053И (далі - Кредитний договір 4), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 4;

- кредитним договором від 18.04.2013 №4Р13264И (далі - Кредитний договір 5), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 5;

- кредитним договором від 21.11.2013 №4Р13755И (далі - Кредитний договір 6), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 6;

За правовою природою договір №4Р13264И/П від 10.11.2016 є договором поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 Кредитного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом п. 4 Договору, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.11.2016 ним на виконання умов Договору поруки в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» по кредиту та відсоткам за кредитними договорами №4Р13754Д від 22.11.2013, №4Р13753Д від 20.11.2013, №4Р14145И від 19.02.2014, №4Р15053И від 20.02.2015, №4Р13264И від 18.04.2013, №4Р13755И від 21.11.2013 згідно платіжних доручень №38, №39, №40, №41, №42, №43 було сплачено на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» ,47 грн, а тому до позивача в межах цієї суми перейшли всі права кредитора за вказаними кредитними договорами. Як зазначає позивач, він звертався до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» із вимогою про надання йому як новому кредитору листа від імені банку про виконання товариством своїх зобов'язань за договором поруки, а також надання належним чином засвідчених копій договорів застави та кредитних договорів, права за якими перейшли до товариства, однак, будь-яких передбачених вимогою дій відповідачем-1 вчинено не було. Крім того, залишилися без відповіді звернення до боржника щодо повернення коштів, сплачених за договором поруки. За таких обставин, позивач вказує на наявність підстав для визнання за ним право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» сплати заборгованості у розмірі ,47 грн за вищевказаними кредитними договорами, а також визнати відсутнім права у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» вимагати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» сплати заборгованості за кредитними договорами у розмірі ,47 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Відповідачем-1 не заперечується факт укладення Договору поруки №4Р13264И/П від 10.11.2016, отримання коштів від позивача в сумі ,47 грн згідно платіжних доручень №38, №39, №40, №41, №42, №43 від 11.11.2016, зарахування вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості по поверненню кредиту та сплати відсотків (як це передбачено умовами Договору поруки), а також не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4Р13264И/П.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У відповідності до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» коштів у розмірі ,47 грн в рахунок погашення заборгованості Товариством з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс» за кредитними договорами №4Р13754Д від 22.11.2013, №4Р13753Д від 20.11.2013, №4Р14145И від 19.02.2014, №4Р15053И від 20.02.2015, №4Р13264И від 18.04.2013, №4Р13755И від 21.11.2013, позивачем не надано.

Щодо посилань позивача на не задоволення відповідачем-2 вимоги про сплату заборгованості, то по-перше, в матеріалах справи відсутні докази направлення такої на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реформ Плюс». По-друге, сам по собі факт невиконання боржником вимоги кредитора про сплату заборгованості не є беззаперечним доказом невизнання або оспорення боржником існування у кредитора відповідного права вимоги (оскільки таке невиконання може бути зумовлено не лише наявністю заперечень щодо факту існування заборгованості, а й зокрема, відсутністю у боржника грошових коштів, наявністю форс-мажорних обставин тощо).

Так само, позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до відповідача-1 з вимогою про надання листа від імені банку про виконання товариством своїх зобов'язань за договором поруки та надання належним чином засвідчених копій договорів застави і кредитних договорів, права за якими перейшли до товариства, а тому вказані доводи позивача судом до уваги не приймаються.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України факту порушення або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів не доведено, а тому заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.11.2017

Суддя Ю.М. Смирнова