ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокуСправа № 912/2159/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2159/17

за позовом: фізичної особи-підприємця Сизова Анатолія Тимофійовича

до відповідача 1: Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради

відповідача 2: Олександрійської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: виконавчого комітету Олександрійської міської ради

про стягнення 50 204,47 грн.

Представники :

від позивача: Шлякова Н.В. адвокат, діє на підставі ордеру та витягу з договору про надання правової допомоги від 21.11.2017 р.;

від відповідача І - Мітіна К.П., довіреність № 2975/21 від 23.08.2017 р.;

від відповідача ІІ - Ришков В.О., довіреність № 6/12/23/1 від 04.01.2017 р.;

від 3-ї особи - Ришков В.О., довіреність № 6/12/23/1 від 04.01.2017р.

Фізична особа-підприємець Сизов Анатолій Тимофійович (далі - ФОП Сизов А.Т.) звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь ФОП Сизова А.Т. 40609,47 грн. основного боргу, 7870,00 грн. інфляційних втрат, 1725,00 грн. 3% річних, всього - 50204,00 грн. заборгованості за пільгові перевезення окремих категорій громадян.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань щодо проведення компенсаційних виплат за пільгове перевезення окремих категорій громадян у міському автомобільному транспорті загального користування.

В доповненнях до позовної заяви від 12.09.2017 р. позивач обґрунтовує виникнення пред'явленої до стягнення заборгованості понесеними витратами перевізника за надання послуг з перевезення пільгових категорій громадян, що підтверджуються актами звіряння розрахунків між позивачем та відповідачем 1 та вказує на те, що останнім не вживалися заходи щодо отримання субвенцій з державного бюджету задля проведення компенсаційних виплат перевізнику за пільгове перевезення окремих категорій громадян (а.с. 80-87).

У відзиві на позовну заяву №3170/21 від 13.09.2017 р. Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради - відповідач 1 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки заборгованість перед перевізником виникла внаслідок відсутності коштів через недофінансування державою субвенцій по взятим бюджетним зобов'язанням (а.с. 154-156).

Олександрійська міська рада - відповідач 2 у відзиві на позовну заяву №334/23-16 від 13.09.2017 р. зазначає, що відшкодування компенсацій за пільгове перевезення окремих категорій громадян відбувається за рахунок субвенцій з державного бюджету, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, і не можуть вийти за їх межі, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити (а.с. 162-164).

Окрім того, у вказаних відзивах відповідачі вказують на порушення позивачем порядку досудового врегулювання спору та не погоджуються з нарахуванням позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання, посилаючись на те, що їх нарахування не передбачено договором.

Ухвалою від 14.09.2017 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 залучено виконавчий комітет Олександрійської міської ради.

18.10.2017 р. на адресу суду надійшли доповнення до позовної заяви, в яких позивач наводить доводи щодо обґрунтування позовних вимог, заявлених до кожного з відповідачів та розрахунку пред'явленої до стягнення заборгованості в частині стягнення сум інфляційних витрат та 3 % річних (а.с. 178-182).

В доповненнях до позовної заяви від 27.10.2017 р. позивач, окрім обґрунтування раніше заявлених позовних вимог, просить суд зобов'язати Олександрійську міську раду виділити з міського бюджету кошти в сумі 50 204, 00 грн. відповідачу 1 для погашення заборгованості за пільгові перевезення окремих категорій громадян перед позивачем (а.с. 207-211).

У відповідності до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач до початку розгляду господарським судом справи по суті має право, зокрема, змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до приписів п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. №18 під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Господарський суд вважає, що подані позивачем доповнення до позовної заяви 30.10.2017 р. не є заявою, подання якої передбачено положеннями ст. 22 ГПК України, оскільки заявлена вимога є окремою позовною вимогою, подання якої не передбачено нормами наведеної статті.

Більш того, доповнення до позову, подані позивачем після початку розгляду справи по суті, що також не відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Початок розгляду справи по суті підтверджується змістом протоколу судового засідання від 14.09.2017 р. (а.с. 166-167), тоді як доповнення поданні позивачем 18.10.2017 р. (а.с. 178-182).

Враховуючи наведене, вимога позивача про зобов'язання відповідача 2 виділити з міського бюджету кошти в сумі 50 204, 00 грн. для погашення заборгованості, що виникла у Головного розпорядника бюджетних коштів перед перевізником, заявлену в доповненнях до позову, не приймається до розгляду, як така, що не відповідає положенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому суд розглядає вимоги позивача, в редакції позовної заяви від 27.07.2017 р. (а.с. 3-12).

Як вбачається з письмових пояснень третьої особи №405/23-16 від 08.11.2017 р., виконавчий комітет Олександрійської міської ради не погоджується з заявленим позовом та просить відмовити його задоволенні, оскільки проведення компенсаційних виплат перевізнику за пільгове перевезення окремих категорій громадян відбувається тільки в межах бюджетних асигнувань і не може бути сплачено за рахунок коштів, які передбачені на оплату інших соціальних гарантій та заперечує проти нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 219-220).

В судовому засіданні 10.11.2017 р. представником позивача подано заяву про уточнення суми боргу, пред'явленої позивачем до стягнення, яка становить 50 204, 47 грн. (а.с. 221), в якій позивач просить вважати помилкою зазначену в позові суму 50 204,00 грн. та вважати правильною 50204,47 грн.,

Враховуючи те, що в прохальній частині позивач фактично просив стягнути з відповідача 1 основний борг в сумі 40 609,47 грн., 3 % річних - 1725,00 грн. та інфляційні - 7870,00 грн., що ув сумі становить 50204,47 грн., а також те, що позивачу належить право на збільшення розміру позовних вимог у відповідності дор ст. 22 ГПК України, господарським судом приймається дана заява до розгляду та розглядається судом спільно з позовом у справі (а.с. 3-12, 221).

Представник позивача, присутній в судовому засіданні 27.11.2017 р., підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник відповідача 2 та третьої особи заперечив проти заявленого позову, просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши наявні матеріали справи, подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступні обставини.

17.08.2013 р. між виконавчим комітетом Олександрійської міської ради (далі - Замовник) та фізичною особою - підприємцем Сизовим Анатолієм Тимофійовичем (далі- Перевізник) укладено договір №61 з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - договір №61, а.с. 20-24).

За умовами розділу 1 вищевказаного договору Замовник надає перевізнику право на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування, а Перевізник зобов'язується здійснити перевезення пасажирів на умовах, передбачених цим договором.

Перевезення пільгових категорій громадян здійснюється згідно чинного законодавства України, встановлюється міським замовленням і оформляється окремим договором пільгових перевезень.

Розділами 2-4 договору №61 встановлено обов'язки Перевізника та Замовника, у відповідності до яких останній надає Перевізнику право на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, а Перевізник зобов'язується надавати транспортні послуги населенню на умовах і в порядку, передбаченому договором.

Так, відповідно до п. 2.1 розділу 2 договору №61 Замовник надає Перевізнику право на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування - №11, рух якого проходить по маршруту "вул. Щербакова - вул. Садова- з/вокзал - 14-й мкрн." та №12, рух якого проходить по маршруту "з/вокзали- дит. лікарня- Піденний мкрн. - вул. 6-го Грудня - вул. Вугільна - "Пролісок" - 8-а школа - вул. Ю. Корлюка - вул. Вугільна - з/вокзал".

Розділом 5 передбачено відповідальність сторін.

У відповідності до розділу 6 договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 17.08.2018 р.

На виконання умов розділу 1 договору №61 між Замовником, Управлінням праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради (далі - Головний розпорядник бюджетних коштів), що діє на підставі Бюджетного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 "Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", рішення Олександрійської міської ради від 23.01.2015 р. №1529 "Про бюджет м. Олександрії на 2015 рік", Порядку проведення компенсаційних виплат перевізникам за пільгове перевезення окремих категорій громадян у міському автомобільному транспорті загального користування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради №752 від 22.09.2011 р., Положенням про управління та Перевізником укладено договір № 6 від 23.01.2015 р. на проведення компенсаційних виплат перевізникам за пільгове перевезення окремих категорій громадян у міському автомобільному транспорті загального користування (далі - Договір №6, а.с. 25-27).

Згідно розділу 1 Договору №6 Перевізник зобов'язується надавати послуги окремим категоріям громадян на безоплатний проїзд у міському автомобільному транспорті загального користування, які згідно чинного законодавства мають на це право.

Головний розпорядник бюджетних коштів встановлює місцеве замовлення Замовника на перевезення пільгових категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам у межах обсягів, затверджений у бюджеті на відповідний рік.

Розділом 2 Договору №6 встановлено права і обов'язки сторін, у відповідності до якого Перевізник зобов'язується надавати послуги окремим категоріям громадян на безоплатний проїзд у міському автомобільному транспорті загального користування, які згідно з чинним законодавством мають на це право, а Головний розпорядник бюджетних коштів зобов'язується проводити компенсаційні виплати Перевізнику за надані послуги відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, Порядку проведення компенсаційних виплат перевізникам за пільгове перевезення окремих категорій громадян у міському автомобільному транспорті загального користування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради №752 від 22.09.2011 р.

Розділ 3 Договору №6 встановлює порядок розрахунків.

Так, у відповідності до п. 3.1 розділу 3 договір укладається на суму 117 810, 00 грн.

Перевізник щомісяця до 10 числа надає Головному розпоряднику бюджетних коштів дані про витрати за пільгове перевезення окремих категорій громадян за попередній місяць (п.п. 3.2.1 п. 3.2 Розділу 3).

Головний розпорядник бюджетних коштів до 25 числа звітного місяці на підставі даних про витрати визначає суму компенсаційних виплат та надає на розгляд комісії по проведенню обстеження маршрутів і перерахунку кількості пільгової категорії громадян, які відповідно до законодавства перевозяться безкоштовно на міських автобусних маршрутах загального користування (далі - комісія, п.п. 3.2.2. п. 3.2 Розділу 3).

Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює перерахування коштів Перевізнику при їх надходженні з бюджету протягом п'яти банківських днів та на підставі суми компенсаційних виплат, затвердженої комісією.

Розділами 4, 5 Договору №6 встановлено відповідальність сторін та порядок вирішення спорів.

Згідно розділу 6 договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє від 01.01.2015 р. до 31.12.2015 р., але не довше терміну дії договору №61 від 17.08.2013 р.

Пунктом 7.2 розділу 7 Договору №6 встановлено, що усі зміни і доповнення вносяться шляхом підписання сторонами додатку до даного договору.

25.12.2015 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору №6 (далі- Додаткова угода), відповідно до якої ціна договору становить 211 028, 47 грн. (а.с. 28)

Зміст Договору №6 свідчить, що у зв'язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини з перевезення пасажирів у міському автомобільному транспорті загального користування.

Однак, в порушення умов Договору №6 Головний розпорядник бюджетних коштів відшкодував витрати Перевізника на перевезення пільгових категорій громадян лише частково, внаслідок чого за відповідачем 1 рахується борг в розмірі 40 609, 47 грн.

Оскільки взяті на себе зобов'язання за Договором №6 та Додатковою угодою по проведенню компенсаційних виплат Перевізнику Головний розпорядник бюджетних коштів виконав не в повному обсязі, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Зокрема, відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон).

Відповідно до ст. 7 Закону забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 37 Закону пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

На виконання умов Договору №6 позивачем було надано послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян, однак відповідач 1 виконав взяті на себе зобов'язання не в повному обсязі, здійснивши часткове відшкодування понесених перевізником витрат за надані послуги, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 40 609, 47 грн., що підтверджується актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги між Перевізником та Головним розпорядником бюджетних коштів, зокрема, станом на 01.01.2016 р., підписані як позивачем так й самим відповідачем 1, зі змісту якого вбачається, що заборгованість відповідачем 1 перед позивачем визнана в сумі 40609,47 грн., саме яка й пред"явлена позивачем до стягнення у данній справі (а.с. 111-121).

Частиною 2 ст. 916 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (далі - Порядок фінансування)

Виходячи зі змісту п.п. 2, 2-1 вищевказаної Постанови розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення, зокрема таким розпорядником є відповідач 1.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (п. 3 Порядку фінансування).

Вищевказане підтверджується приписами п. 5 Порядку проведення компенсаційних виплат перевізникам за пільгове перевезення окремих категорій громадян у міському автомобільному транспорті загального користування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради №752 від 22.09.2011 р. (далі - Порядок), відповідно до якого компенсаційні виплати за пільгове перевезення окремих категорій громадян здійснюються відповідно до додатків до основних договорів між виконавчим комітетом міської ради, управлінням праці та соціального захисту населення міської ради та автоперевізником на проведення компенсації за пільгове перевезення окремих категорій громадян на міських автобусних маршрутах загального користування.

Згідно п. 1 Порядку, останнім визначається, у відповідності до ст. 102 Бюджетного кодексу України, механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п. 2 Порядку фінансування, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню (п. 4 Порядку фінансування).

Відповідно до п. 3 Порядку міська рада в межах доведених асигнувань затверджує кошториси міських бюджетів з компенсацій за пільгове перевезення окремих категорій громадян за видами транспорту.

Головний розпорядник бюджетних коштів на підставі узагальнених даних суб'єктів господарювання, які надають послуги з перевезення пасажирів про витрати за пільгове перевезення окремих категорій громадян в межах помісячного розпису кошторису визначає обсяги компенсаційних виплат по кожному з них, які затверджуються комісією та надає Олександрійському управлінню Державної казначейської служби України в Кіровоградській області платіжні доручення щодо проведення розрахунків з перевізниками (п.п. 10-12 Порядку).

Представник відповідача 1 підтвердив дотримання ним встановленого радою Порядку та надав до суду відповідні докази, а саме: копії розрахунків сум компенсаційних виплат, затверджених відповідною комісєю, протягом всього 2015 року, до яких увійшла також й пред"явлена до стягнення сума, а саме - 40 609,47 грн.

Як пояснив представник відповідача 1 у судовому засіданні 27.11.2017 р. Перевізником надано послуг на суму 211 028,47 грн., а профінансовано фактично на суму 170 419,00 грн., залишок боргу становить 40 609,47 грн.(211028,47 - 170419,00= 40609,47).

Рішенням Олександрійської міської ради №17 від 25.12.2015 р. "Про внесення змін до міського бюджету на 2015 рік", у зв'язку з виділенням додаткової субвенції з державного бюджету на відшкодування витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян, були збільшені бюджетні асигнування на суму 859 136, 00 грн. (а.с. 157-160), які Головним розпорядником бюджетних коштів були розподілені між перевізниками пропорційно їх витратам за надані послуги, та на підставі останнього укладено додаткову угоду з позивачем, на підставі якої внесено зміни до укладеного Договору №6 та встановлено, що сума Договору складає 211 028, 47 грн.

Головний розпорядник бюджетних коштів взяті на себе зобов'язання виконав частково, що призвело до виникнення заборгованості на загальну суму 1 004 266, 77 грн., зокрема перед позивачем в розмірі 40609, 47 грн., що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме звітами про заборгованість за бюджетними коштами, актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги між позивачем та Головним розпорядником бюджетних коштів (а.с. 195-200, 111-121).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача 1 на відсутність бюджетних асигнувань внаслідок недофінансування державою субвенцій по взятим бюджетним зобов'язанням, оскільки у зв'язку з виділенням додаткової субвенції з державного бюджету на пільгові перевезення окремих категорій громадян рішенням Олександрійської міської ради №17 від 25.12.2015 р. "Про внесення змін до місцевого бюджету на 2015 рік" були збільшені бюджетні асигнування за даним напрямком та укладено Додаткову угоду з перевізником, а відсутність передбачених у видатках Державного бюджету України бюджетних коштів не є підставою для звільнення Головного розпорядника бюджетних коштів від відповідальності за порушення взятого на себе зобов'язання згідно підписаних ним Договором № 6.

За приписами з ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, не звільняється від відповідальності внаслідок відсутності у боржника необхідних коштів.

Дане положення кореспондується з нормою ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, якою передбачено відповідальність суб'єкта господарювання за порушення господарського зобов'язання; відсутність коштів у боржника не є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 р. по справі № 11/446, яка є обов'язковою для суду згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р., яке згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Головний розпорядник бюджетних коштів не виконав в повному обсязі свої зобов'язання по відшкодуванню позивачу компенсаційних виплат за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання Головним розпорядником бюджетних коштів зобов'язань в частині компенсації позивачу на підставі Договору №6 втрат за перевезення пільгових категорій громадян у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, а також оскільки на момент прийняття рішення доказів сплати заборгованості суду не надано, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу в розмірі 40 609, 47 грн.

Окрім того, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 1 - 3% річних за період з 01.01.2016 р. по 01.06.2017 р. та інфляційних втрат з січня 2016 р. по травень 2016 р.

Згідно приписів ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Заперечення відповідача 1 стосовно нарахування позивачем сум інфляційних втрат та 3 % річних судом відхиляється, оскільки їх нарахування передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України.

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача 1 інфляційний втрат в розмірі 7 870, 00 грн. та 3% річних в розмірі 1725, 00 грн. на відповідність фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, вважає вимоги позивачадо відповідача 1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач 1 доказів сплати заборгованості суду не надав.

З огляду на фактичні обставини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради та наявності правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Доводи позивача щодо наявності у відповідача 2 обов'язку нести відповідальність по сплаті заборгованості, що виникла у відповідача 1 перед позивачем господарський суд вважає безпідставними та недоведенними, оскільки обов'язок відшкодування витрат перевізника за пільгове перевезення окремих категорій громадян згідно вимог чинного законодавства та укладеного Договору покладено на Головного розпорядника бюджетних коштів, тобто відповідача 1 у справі.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги до Управління праці та соціального захисту населення підлягають задоволенню в повному обсязі, в задоволенні вимог до Олександрійської міської ради позивачу слід відмовити.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 22, 33-34, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області (28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія, вул. Шевченка, буд. 109, , рахунки в банківських установах невідомі) на користь фізичної особи-підприємця Сизова Анатолія Тимофійовича (28000, АДРЕСА_1, ідн. номер НОМЕР_1) заборгованість в сумі 50 204, 47 грн., з яких: 40609, 47 грн. - основного боргу, 7870, 00 грн. - інфляційних збитків, 1725, 00 грн. - 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1600, 00 грн.

Наказ видати за заявою стягувача після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог до Олександрійської міської ради відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 30.11.17

Суддя Л.С. Вавренюк