ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р.Справа № 922/3397/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Коиунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків
до ФОП Пуляєва Євгена Миколайовича, м. Харків
про стягнення 4366,74 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Тимош О.М.

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - КП "Міськелектротранссервіс", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ФОП Пуляєва Є.М., в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором №491 про надання в користування місць, що перебувають на балансі КП "Міськелектротранссервіс", для розташування спеціальних конструкцій від 01.01.2017 у загальному розмірі 4366,74 грн., з яких: 3787,76 грн. сума основного боргу за п. 4.1 договору, 386,25 грн. пеня за прострочення виконання зобов'язання, 140,25 грн. індекс інфляції за час прострочення, 52,48 грн. 3% річних від простроченої суми. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по вказаному договору. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 06.10.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 15.11.2017 о 09:15.

Ухвалою суду від 15.11.2017 розгляд справи був відкладений до 27.11.2017 до 09:00.

У судовому засіданні 27.11.2017 позивач підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні 27.11.2017 не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у Постанові Пленуму № 18 від 26 грудня 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи, у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цих норм, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом перевірено адресу відповідача та згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача - АДРЕСА_1, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.01.2017 між Комунальним підприємством "Міськелектротранссервіс" та фізичною особою - підприємцем Пуляєвим Євгеном Миколайовичем був укладений договір №491 про надання в користування місць, що перебувають на балансі КП "Міськелектротранссервіс" для розташування спеціальних конструкцій (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, утримувач (позивач) надає користувачу (відповідач) в користування місця, які перебувають на його балансі, для розташування спеціальних конструкцій (надалі - місця), згідно додатку №1, який є невід'ємною частиною договору. Під користуванням сторони розуміють тимчасове платне використання розповсюджувачем зовнішньої реклами (користувачем) місць, які перебувають у комунальній власності з метою:

а) встановлення на них спеціальних конструкцій, які знаходяться у користувача на законних підставах, та їх використання у формах, не заборонених чинним законодавством, для розміщення зовнішньої реклами;

б) обслуговування спеціальних конструкцій (підтримання в належному стані, наклеювання рекламоносіїв тощо).

Згідно п. 1.4 договору, місця передаються користувачу згідно акту прийому-передачі строком 0 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

Відповідно до п. 2.1 договору він набирає чинності з 01.01.2017 та діє до 01.09.2017.

01.01.2017 між сторонами був підписаний акт прийому-передачі місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій, за яким утримувач передав, а користувач прийняв згідно з договором про надання в користування місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій №491 від 01.01.2017, місця згідно Додатку №1 у кількості 1 одиниця за адресою: майдан Ірини Бугримової вул. Гераківська, зона 1В, вид та розмір спеціальних конструкцій - кронштейн на опорі 1,8х1,2х2.

Згідно умов укладеного договору користувач зобов'язується при укладенні договору сплатити утримувачу суму в розмірі 552,79 грн. за кожну одиницю за оформлення документації для договору (п. 3.4.3).

Відповідно до п. 3.4.9, п. 4.1, п. 4.6 договору, користувач зобов'язується здійснювати платежі за користування місцями шляхом перерахування 466,56 грн. на поточний рахунок утримувача авансом до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється оплата.

Однак, всупереч умовам договору, відповідачем не було здійснено передбачені платежі, що спричинило утворення заборгованості у розмірі 3787,76 грн. за період з 01.01.2017 по 31.08.2017.

22.05.2017 за вих. номером 758 та 04.09.2017 за вих. номером 1276/1 позивачем на адресу відповідача були направлені претензії, в яких позивач вимагав оплатити існуючу заборгованості. Втім, направлені претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу у розмірі 3787,76 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання за договором №491 від 01.01.2017 про надання в користування місць, що знаходяться у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій.

За приписами ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3787,76 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 386,25 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.1 договору, за несплату, несвоєчасну або неповну сплату платежів, передбачених розділом 4 договору, користувач сплачує утримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого (або не повністю сплаченого) платежу за кожен день прострочення.

У п. 6.6 договору сторони погодили, що у випадках, передбачених п. п. 6.1-6.4 договору, нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано не припиняється.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства та суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 386,25 грн., та відповідно до задоволення позовних вимог в частині стягнення пені.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 52,48 грн. та інфляційних втрат в розмірі 140,25 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 52,48 грн. та інфляційних втрат в розмірі 140,25 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведені законодавчі приписи та встановлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №491 від 01.01.2017, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог та задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610-612, 625 ЦК України; ст. ст. 173, 174, 179 ГК України; ст. ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Пуляєва Євгена Миколайовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (61001, м. Харків, вул. Актюбінська, 24, , р/р 5462 у Філії АТ "Укрексімбанк" у м. Харкові, МФО 322313) - суму заборгованості за договором №491 про надання в користування місць, що перебувають на балансі КП "Міськелектротранссервіс" для розташування спеціальних конструкцій від 01.01.2017 в загальному розмірі 4366,74 грн., з яких: 3787,76 грн. сума основного боргу за п. 4.1 договору, 386,25 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язання, 140,25 грн. - індексу інфляції за час прострочення, 52,48 грн. 3% річних від простроченої суми та 1600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 28 листопада 2017 року.

Суддя О.В. Погорелова