Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 р. Справа № 909/917/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., секретар судового засідання Конашенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133; адреса для листування: бул. Дружби народів, 38, м. Київ, 01014,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар", вул. Набережна ім. В. Стефаника, 18/12, м. Івано-Франківськ, 76018,

про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 №0 в розмірі 296 565,16 грн, з яких 108 586,97 грн заборгованість по кредиту, 180 573,43 грн заборгованість по відсотках, 2029,61 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штраф,

за участю:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 22.09.2017, довіреність від 22.11.2017,

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 10.10.2017,

виносить таке рішення.

ОСОБА_3 спору.

Розглядається позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 №0 в розмірі 296 565,16 грн, з яких 108 586,97 грн заборгованість по кредиту, 180 573,43 грн заборгованість по відсотках, 2 029,61 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5 000 грн штраф.

ІІ. Зміст позовних вимог та заперечень на позов, пояснення учасників процесу.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 23.08.2011 між Акціонерним комерційним інноваційним банком Укрсиббанк та ТОВ Омега-Стар, як позичальником, укладено кредитний договір №0, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти у формі поновлювальної кредитної лінії в сумі 250 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі та на умовах, визначених цим договором. Кінцевий термін повернення кредиту 07.03.2013. Вказує, що 08.12.2011 між ПАТ Укрсиббанк та ПАТ Дельта Банк укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ Дельта Банк набуло права вимоги за кредитним договором та відповідними договорами забезпечення. Посилається на те, що позичальник не виконував договірні зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 296 565,16 грн, з яких заборгованість по кредиту - 108 586,97 грн, заборгованість по відсотках 180 573,43 грн, штраф 5 000 грн. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по сплаті процентів нарахував 3% річних за непогашені проценти у розмірі 375,15 грн, пеню за несвоєчасне повернення процентів 2 029,61 грн. Свою позицію обґрунтовує положеннями ст. 193, 230 ГК України, ст. 525, 526, 612, 625, 1049, 1054 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечив. Заявив клопотання про припинення провадження у справі від 27.10.2017 (вх.№11468/17 від 30.10.2017). Посилається на те, що стосовно даного спору вже є рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/1305/14, яким було стягнуто заборгованість за кредитним договором. У доповненнях від 29.11.2017 (вх.№19057/17 від 30.11.2017) вказує, що банк не надав доказів, які б підтверджували існуючу заборгованість за кредитом, на яку здійснюється нарахування відсотків. Не обґрунтував застосування підвищеної відсоткової ставки за період з 11.03.2011 по 01.09.2017. Вважає, що вимога про стягнення 3% річних є необґрунтованою, оскільки сторони в договорі обумовили інший розмір процентів. Штраф і пеня не підлягають стягненню, оскільки рішенням від 19.11.2015 судом вже їх було стягнуто, а відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, вважає, що по вимогах про стягнення пені пропущено позовну давність.

В судовому засіданні представники сторін дали аналогічні пояснення.

В судовому засіданні представник позивача вказав, що на виконання рішення суду у справі №909/1305/14 заборгованість по кредиту не погашена, а тому підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача вказав, що в силу ряду обставин не може надати докази, які б підтверджували погашення заборгованості.

ІІІ. Обставини справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, суд встановив наступне.

Між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", як кредитодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар", як позичальником, 26.03.2008 укладено кредитний договір №0. В додатковій угоді №2 сторони погодили, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №1. Умови договору такі.

Банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в сумі 250 000 грн в порядку і на умовах, визначених цим договором (п. 1.1). Додатком №1 до кредитного договору встановлено графік погашення кредиту, який надалі змінювався відповідно до укладених між сторонами додаткових угод №1, №2.

Надання кредиту здійснюється в термін з 26.03.2008 по 10.03.2011 (п. 1.2). Згідно з додатковою угодою №2 кінцевим терміном повернення кредиту встановлено 07.03.2013.

За користування кредитними коштами за цим договором визначена процентна ставка в розмірі 14,5% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно з умовами цього договору (п. 1.3.1). За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлена у розмірі 29% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором (п. 1.3.2). Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства (п. 1.3.4). Позичальник зобов'язується сплачувати проценти у строк з 01 по 10 число (включно) кожного місяця наступного за тим, за який було нараховано банком такі проценти за користування кредитом. При цьому, якщо останній день строку сплати процентів або дата остаточного повного повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку останнім днем є строку сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем (п. 1.3.5).

Обов'язку банка надати позичальнику кредит кореспондує обов'язок позичальника повернути його, сплатити нараховані проценти, комісії та інші платежі у порядку та в терміни встановлені в договорі.

При цьому кредитним договором передбачено обов'язок позичальника самостійно надавати банку протягом дії цього договору щоквартально до 30 числа першого місяця, наступного за звітним кварталом баланс позичальника з розшифровкою статей балансу, частка яких за сумою складає більше 10% валюти балансу; звіт про прибутки та збитки позичальника; банківську довідку про рух коштів за поточними рахунками позичальника в інших банках за звітний період; довідку про відсутність/наявність заборгованості позичальника за кредитами в інших банках, де у позичальника відкриті поточні рахунки; перелік сум та контрагентів, дебіторської та кредиторської заборгованості на звітну дату; довідку з інформацією про реквізити усіх рахунків, відкритих позичальником в інших банках, як на момент укладення цього договору, так і відкритих позичальником протягом дії цього договору. Факт надання позичальником до банку бухгалтерської та податкової звітності підтверджується відміткою відповідної посадової особи банку на супровідному листі або копіях наданих документів із проставленням дати їх надання (п. 4.3).

За порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника, а позичальник при цьому має зобов'язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 16% від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості за методом факт/360 (метод факт/360 передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України (п. 7.1). Відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст. 611 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку за порушення своїх зобов'язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених п. 4.3, 4.4., 4.5, 4.7 цього договору. Розмір зазначеної в цьому пункті договору неустойки встановлюється рівним 5 000 грн (п. 7.6).

Суд встановив, що відповідно до рішення від 27.10.2015 у справі №909/1305/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 станом на 09.10.2014 в розмірі 222 251,84 грн, з яких 108 586,97 грн заборгованості за кредитом, 11 899,32 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 88 070,31 грн відсотків за кредитом, 8 695,24 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 5000,00 грн штраф.

При вирішенні даної справи суд також встановив, що внаслідок укладення 08.12.2011 між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ "Дельта Банк" набув відповідно до ст. 514 ЦК України право вимоги по кредитному договору №0 до ТОВ Омега-Стар.

Обставини, встановлені у даному рішенні суду, згідно з ст. 35 ГПК України мають преюдиційний характер.

З даним позовом ПАТ "Дельта банк" звернувся 22.09.2017, про що свідчить штамп на поштовому конверті.

ІV. Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Оскільки Господарський суд Івано-Франківської області у справі №909/1305/14 вже вирішив спір щодо стягнення з Омега-Стар заборгованості за кредитним договором №0 в розмірі 108 586,97 грн заборгованості по кредиту та 86 365,09 грн заборгованості по відсотках, то в цій частині провадження у справі слід припинити.

Отже, суд розглядає позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Омега-Стар" про стягнення заборгованості за кредитним договором по відсотках в розмірі 94 208,34 грн, 2 029, 61 грн пені за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штрафу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

На виконання вимог ухвал суду від 28.09.2017, позивач 17.10.2017 подав належний розрахунок по процентах, 3% річних, пені, штрафу за період з 09.10.2014 по 19.09.2017.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок відсотків на відповідність вимогам законодавства та умовам договору суд встановив, що позивач правильно нарахував 94 208,34 грн відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 108 586,97 грн за період з 09.10.2014 по 19.09.2017, виходячи з відсоткової ставки 29%, які визначені умовами договору методом факт/360.

При цьому суд не бере уваги посилання представника ТОВ Омега-Стар на не підтвердження позивачем існуючої заборгованості за кредитом, як бази нарахування відсотків, оскільки вказаний розмір заборгованості встановлений у рішенні суду і доказів, які б підтверджували примусове чи добровільне погашення даної заборгованості, сторони не надали.

Щодо застосування підвищеної відсоткової ставки суд враховує умови договору, згідно з якими за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлюється у розмірі 29%. Оскільки сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту 07.03.2013, то після цієї дати користування кредитними коштами здійснюється понад встановлений договором строк, а тому застосування підвищеної ставки для розрахунку процентів є обґрунтованим.

Крім того, відповідно до п. 7.6 договору позивач просить стягнути штраф у розмірі 5000 грн за невиконання позичальником обов'язку надавати банку щоквартально фінансову звітність, а саме за неподання такої звітності до 30.07.2017. Доказів, які б підтверджували виконання даного обов'язку, відповідач не надав. При цьому при вирішенні справи №909/1305/14 даний штраф стягувався за інше порушення (за інший період ненадання фінансової звітності позичальником банку).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 375,15 грн 3% річних по відсотках. На виконання вимог ухвали суду подав розрахунок, згідно з яким за період з 01.11.2014 по 19.09.2017 розмір 3% річних становить 4 109,29 грн. Перевіривши правильність нарахування 3% річних, враховуючи визначені умовами терміни сплати процентів, суд встановив, що за вказаний період їх розмір становить 4 029,26 грн. Однак, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому стягнути з відповідача належить 3% річних у розмірі 375,15 грн.

Відповідач посилається на те, що нарахування 3% річних є необґрунтованим, оскільки сторони в договорі обумовили інший розмір процентів. Однак, проценти, які передбачені ст. 625 ЦК України за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами, нарахування яких передбачено ст. 1048 ЦК України. Нарахування 3% річних за ст. 625 ЦК України входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як передбачено ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому в ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 2 029,61 грн. На виконання вимог ухвали суду подав розрахунок, згідно з яким пеня за несвоєчасну сплату процентів, які нараховані з жовтня 2016 року по серпень 2017 року, становить 2 884,26 грн. Перевіривши правильність нарахування пені, враховуючи визначені умовами терміни сплати процентів, суд встановив, що за вказаний період пеня становить 2 884,26 грн. Однак, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому з відповідача належить стягнути пеню у розмірі 2 029,61 грн.

При цьому суд не враховує заперечення відповідача щодо подвійного стягнення пені за одне й те саме правопорушення, оскільки при поданні даного позову ПАТ "Дельта банк" нарахував пеню на відсотки, які підлягали сплаті в інший період, ніж у справі №909/1305/14.

Крім того, щодо пені не підлягає застосуванню позовна давність, позаяк, позивач здійснює її нарахування відповідно до ст. 232 ГК України та в межах річної позовної давності.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з ТОВ "Омега-Стар" в користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором від 28.03.2008 №0 в розмірі 101 613,10 грн, з яких 94 208, 34 грн заборгованість по відсотках, 2 029, 61 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штраф.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід врахувати, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" при припиненні провадження у справі сплачений судовий збір може бути повернуто за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки розмір судового збору, який визначено пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, становить менше, ніж мінімальна ставка судового збору, яка передбачена ЗУ Про судовий збір, з відповідача на користь позивача слід стягнути мінімальну ставку судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, ст. 43, 49, 80, ст. 82 - ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 №0 в розмірі 108 586,97 грн заборгованості по кредиту, 86 365,09 грн заборгованості по відсотках.

Задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 №0 в розмірі 101 613,10 грн, з яких 94 208, 34 грн заборгованість по відсотках, 2 029, 61 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штраф.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" в користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 №0 в розмірі 101 613,10 грн (сто одну тисячу шістсот тринадцять гривень десять копійок), з яких 94 208, 34 грн заборгованість по відсотках, 2 029, 61 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штраф, а також 1 600 (одну тисячу шістсот) грн судового збору.

Наказ видати стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.12.17

Суддя О. В. Малєєва