У Х В А Л А

27 листопада 2017 року Справа № 4/555

За скаргою державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, м. Лисичанськ Луганської області

на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ з виконання рішення господарського суду Луганської області від 26.03.2007 у справі № 4/555

за позовом державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, м. Лисичанськ Луганської області

до відповідача державного підприємства «Первомайськвугілля», м. Первомайськ Луганської області

про стягнення 40730373,83 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 23.06.2017 № 43,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 05.01.2017 № 01/4-6-7,

від ВДВС: ОСОБА_3, довіреність від 29.09.2017 № 2079/20.3-03.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії (далі стягувач, позивач) звернулось до господарського суду Луганської області зі скаргою від 07.07.2017 № 01/739 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далії ВДВС, відділ ДВС), з виконання рішення господарського суду Луганської області від 26.03.2007 у справі № 4/555.

Вказаним рішенням позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача борг за спожиту активну електроенергію в сумі 28901179,24 грн., борг за спожиту реактивну електроенергію в сумі 1091732,27 грн., 3% річних в сумі 2549397,48 грн., інфляційні нарахування в сумі 8188064,84 грн., витрати на держмито в сумі 25500 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

На виконання вказаного рішення позивачу видано наказ від 12.04.2007 № 4/555.

Заявник у скарзі вказав, що 16.06.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 за виконавчим провадженням № 50945847 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Заявник вважає дану постанову незаконною так як відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» виконавче провадження підлягає зупиненню до 01.01.2019.

На підставі вказаних доводів стягувач заявив вимоги:

1. Визнати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 50945850 недійсною.

2. Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 згідно із ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 50945850.

3. Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 виконати вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» в частині зупинення виконавчого провадження № 50945850.

Запереченнями від 24.10.2017 № 4/555 відділ ДВС проти скарги заперечує посилаючись на її необґрунтованість.

Відповідач (боржник) відзив на скаргу суду не подав.

Розглянувши матеріали скарги, вислухавши представників сторін та ВДВС, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу господарського суду Луганської області від 12.04.2007 № 4/555 відділом ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 50945850.

Постановою ВДВС від 16.06.2017 вказаний наказ повернено стягувачеві на підставі п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, і в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

В оскаржуваній постанові також було вказано, що не зважаючи на те, що статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» передбачена необхідність зупинення виконавчих проваджень щодо держаних вугледобувних підприємств (яким є боржник), відповідна норма відсутня у Законі України «Про виконавче провадження», тому, відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження.

Із положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» витікає, що державний виконавець в ході виконавчого провадження не зв'язаний лише вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а здійснює виконавче провадження в межах повноважень та у спосіб, визначених також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, іншими законами, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» встановлено, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Боржник ДП «Первомайськвугілля» згідно своєму статуту є державним вугледобувним підприємством. Тому, виконавче провадження з виконання наказу від 12.04.2007 № 4/555 підлягало зупиненню.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець керувався п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (п. 9 ст. 37 Закону).

Статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець в оскаржуваній постанові робить висновок про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник по справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності та зазначає про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними. При цьому, державний виконавець не посилається на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи складені під час розшуку майна боржника.

В п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016 №01-06/131/16 роз'яснено щодо необхідності у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа обстеження державним виконавцем майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту.

Проте, державним виконавцем відповідних доказів суду не подано.

За таких обставин, скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії 07.07.2017 № 01/739 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № 50945850.

3. Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 50945850.

4. Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» в частині зупинення виконавчого провадження № 50945850.

Суддя В.В. Корнієнко