РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Справа № 924/992/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, доручення №б/н від 10.01.2017 р.

відповідача 1: представник не з'явився

відповідача 2: представник не з"явився

третя особа: представник не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.10.17р. у справі № 924/992/17 (суддя Танасюк О.Є.)

за позовом Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки"

до відповідача ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю "Кам'янець-Подільський завод "Електрон"

до відповідача ОСОБА_3 виробничо-комерційного підприємства "Механік" м. Кам'янець-Подільський

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4 концерн "Укроборонпром" м.Київ

про визнання недійсним договорів купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" (надалі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю "Кам`янець-Подільський завод "Електрон" (відповідач 1) та ОСОБА_3 виробничо-комерційного підприємства "Механік" (відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4 концерн "Укроборонпром" м.Київ (третя особа), про визнання недійсним договору купівлі-продажу №21 від 10.08.10 р., укладеного між відкритим акціонерним товариством "Кам`янець-Подільський завод "Електрон" та ОСОБА_3 виробничо-комерційним підприємством "Механік" та визнання недійсним договору купівлі-продажу №27 від 10.09.10р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Кам`янець-Подільський завод "Електрон" та ОСОБА_3 виробничо-комерційним підприємством "Механік".

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 27 жовтня 2017 року позовні матеріали у справі №924/992/17 повернуто позивачу без розгляду.

Повертаючи позовну заяву, місцевий господарський суд, керуючись п.3 ст 63 та ч.1 ст.58 Господарського процесуального кодексу України прийшов до висновку, що позивачем у позовній заяві не обгрунтовано і не додано до матеріалів справи доказів на підтвердження того , які права чи оспорювані інтереси позивача порушують дані правочини, а також позивач порушив правила об'єднання вимог, оскільки в одній позовній заяві об'єднано вимоги про визнання недійсними двох різних договорів купівлі-продажу.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у прийнятті позовної заяви, просить скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.10.2017 у даній справі та передати справу на розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Апелянт, посилаючись на положення ч.1 п.3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначає, що спірні договори мають фактично одну правову природу та укладені між одними і тими ж сторонами, тому поєднання вимог про їх скасування є таким, що не суперечить закону. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги раніше винесену ухвалу про об'єднання позовів, поданих заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону в одне провадження у справі № 924/739/17 та 924/740/17.

Скаржник також не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позовній заяві обґрунтування порушення прав та інтересів позивача. При цьому апелянт звертає увагу на те що суд не здобув доказів безпідставності пред'явлення позовних вимог.

У судове засідання, яке відбулось 22 листопада 2017 року, з'явився представник апелянта, який підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній. Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Представники відповідача 1, відповідача 2 та третьої особи у судове засідання не з"явились та не реалізували право на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце проведення засідання представники сторін були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення .

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та відповідачами не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їх представників в судове засідання, враховуючи обмеженість строків розгляду справи та відсутність клопотання про їх продовження, справа розглядається без явки представників відповідачів за наявними матеріалами, а відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ч.2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду розглядається протягом п"ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2017р. позивач ОСОБА_4 підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" звернувся з позовом до до товариства з додатковою відповідальністю "Кам`янець-Подільський завод "Електрон" (відповідач 1) та приватного виробничо-комерційного підприємства "Механік" (відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу №21 від 10.08.10 р., укладеного між відкритим акціонерним товариством "Кам`янець-Подільський завод "Електрон" та приватним виробничо-комерційним підприємством "Механік" та визнання недійсним договору купівлі-продажу №27 від 10.09.10р., укладеного між відкритим акціонерним товариством "Кам`янець-Подільський завод "Електрон" та приватним виробничо-комерційним підприємством "Механік".

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач покликається на ті обставини, що продаж оздоблювальних центрів відбулася із порушенням вимог ч.1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тобто без внесення даного майна в план санації, а також з порушенням вимог приватизаційного законодавства. Вказує, що внаслідок укладення спірних договорів позивач позбавлений права прийняти участь у аукціоні та придбати майно як державне підприємство.

Аналізуючи зазначені обставини , колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Частинами 1, 2 ст. 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 58 ГПК України суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

При цьому, як передбачено ч. 1 п. 3.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача.

Колегією суддів враховується, що позовні вимоги заявлені до одних і тих самих відповідачів товариства з додатковою відповідальністю "Кам'янець-Подільський завод "Електрон" та приватного виробничо - комерційного підприємства "Механік", позовні вимоги пов'язані між собою підставою виникнення, а відтак суд вбачає підстави для їх об'єднання в одній позовній заяві.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги попередні висновки господарського суду Хмельницької області у справі № 924/739/17 з аналогічним предметом спору, викладені в ухвалі від 28.08.2017 щодо наявності підстав для об'єднання справ № 924/739/17 та № 924/740/17.

Відтак, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо повернення позовних матеріалів з підстав порушення правил об'єднання позовних вимог, помилковим. Крім того, суд першої інстанції не обгрунтував, як саме об'єднання позовних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Крім того, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви у зв'язку із відсутністю належного обґрунтування порушених спірними правочинами прав та інтересів позивача.

Так, відповідно до ч.1 ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 1) вжиття заходів досудового врегулювання господарського спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, з кожним із відповідачів (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - відповідно договір, проект договору, лист, який містить вимогу про укладання, зміну чи розірвання договору, відомості про пропозиції однієї сторони і розгляд їх у встановленому порядку, відповідь другої сторони, якщо її одержано, та інші документи; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - копія претензії, докази її надсилання відповідачу, копія відповіді на претензію, якщо відповідь одержано); 2) відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; 3) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі; 4) обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви та порушення провадження у справі суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не заглиблюючись у суть позовних вимог та їх доведеність поданими доказами.

Позовна заява підлягає поверненню, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст.ст. 54-58 ГПК України.

Підстави повернення позовної заяви без розгляду визначені ст.63 ГПК України.

Зокрема, п.3 ст 63 ГПК України унормовано, що суд повертає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Проаналізувавши матеріали справи та норми законодавства, колегія суддів зазначає, що вищевказаний висновок суду не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи позовною заявою та додатками.

Частинами 1, 2 ст. 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). ОСОБА_4 різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Положення ч. 2 ст. 8 Конституції України визначають, що її норми є нормами прямої дії.

Положення ч. 2 ст. 64 Конституції України не допускають обмеження права на судовий захист навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Це узгоджується з положеннями зазначеними в Загальній декларації прав людини, за якою кожен, у разі порушення його основних прав, наданих конституцією і законом, має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами (стаття 8).

Згідно ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно із ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.7, ч.1 ст.8 Про судоустрій і статус суддів кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви без розгляду, чим всупереч приписам статті 19 Конституції України, обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених статтею 129 Конституції України.

За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Частиною 7 ст. 106 ГПК України встановлено, що у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Тому, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню та відповідно справа № 924/992/17 - передачі на розгляд до господарського суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви в порядку, визначеному розділом IX Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія відзначає, що пунктом 4.8 постанови Пленуму "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року № 7 визначено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч. 7 ст. 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Тобто розподіл суми судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 27.10.2017 року у справі № 924/992/17 здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним даної справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27.10.2017 у справі № 924/992/17 задоволити.

Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 27 жовтня 2017 року у справі № 924/992/17 скасувати. Матеріали справи № 924/992/17 передати на розгляд Господарського суду Хмельницької області.

Державному підприємству "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" надати Господарському суду Хмельницької області оригінали позовної заяви від 25.10.2017 № 1137 та долучених до неї документів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/992/17 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Філіпова Т.Л.