РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017№910/15352/17

За позовом Компанії «ФОЇЛ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АП СЕК'ЮРІТІЗ»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Публічне акціонерне товариство «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках»

2. Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України»

про списання цінних паперів та повернення грошових коштів

Суддя М.Є. Літвінова

Представники:

від позивача: Цурка Н.О. - адвокат, договір про надання правової допомоги №01/08 від

01.08.2017р.

від відповідача: не з'явились

від третьої особи 1: не з'явились

від третьої особи 2: не з'явились

присутній: ОСОБА_2 - вільний слухач, паспорт серії НОМЕР_1

Обставини справи:

Компанія "ФОЇЛ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД" звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АП СЕК'ЮРІТІЗ" про списання цінних паперів та повернення грошових коштів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2017 було порушено провадження у справі № 910/15352/17, на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" та Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України", розгляд справи було призначено на 02.10.2017 року.

02.10.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника третьої особи-2 надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 02.10.2017 року не з'явився, проте 29.09.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники відповідача та третьої особи-1 у судове засідання 02.10.2017 року не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 25.10.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 08.11.2017 року.

В судовому засіданні 08.11.2017 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд визнати право власності на цінні папери та стягнути з рахунку у цінних паперах цінні папери.

В судовому засіданні 08.11.2017 року судом було відкладено вирішення питання про прийняття вищевказаної заяви позивача до розгляду до встановлення фактичних обставин справи.

Представники відповідача та третьої особи-1 в судове засідання 08.11.2017 року не з'явились, про поважність причини неявки суд не повідомили.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Враховуючи неявку повноважних представників позивача, відповідача та третьої особи-1 у судове засідання, з метою створення учасникам судового процесу необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.11.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 13.11.2017 року.

Відповідач та треті особи -1, 2 в судове засідання 13.11.2017року не з'явився, своїх представників не направив, про причину неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи суд вирішив залишити заяву про уточнення позовних вимог без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Досліджуючи вищевказану заяву позивача на предмет наявності підстав для прийняття її до розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Судом встановлено, що в судовому засіданні 25.10.2017 року суд перейшов до розгляду справи по суті, що відображено у відповідному протоколі судового засідання, а отже заява про уточнення позовних вимог залишається судом без розгляду, та позовні вимоги розглядають в редакції заявленого позову.

В судовому засіданні 13.11.2107р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АП СЕК'ЮРІТІЗ» (надалі Відповідач) є депозитарною установою, якій 09.09.2013р. була видана ліцензія на провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності серії АЕ №286999 з необмеженим строком дії.

21 листопада 2013 року Компанія «ФОЇЛ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД» (надалі Позивач) уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОЇЛ СЕК'ЮРІТІЗ НЬЮ ЮРОП», який є зберігачем цінних паперів і правонаступником якого є відповідач, договір про обслуговування рахунку у цінних паперах №003000 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 цього договору відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу послуги щодо відкриття та обслуговування рахунку у цінних паперах.

Відповідно до п. 2.1.5 вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати обслуговування обігу цінних паперів та рахунку в цінних паперах шляхом проведення депозитарних дій на рахунку у цінних паперах.

Відповідачем відповідно до умов цього договору позивачу було відкрито рахунок у цінних паперах (депозитарний код рахунку 400952 - CY2000300) відповідно до вказівок позивача були зараховані цінні папери.

Відповідно до виписки про стан рахунку в цінних паперах на 22.09.2014р. на вказаному рахунку у цінних паперах, серед інших, зберігалися визначені у позовній заяві.

У вересні 2014 року позивач вирішив здійснити переказ цінних паперів з рахунку відповідача на рахунок в цінних паперах в іншій установі - №401836- CY20700020 в депозитарній установі ТОВ «Універ Капітал», , код депозитарної в ПАТ Національний депозитарій України 100024-UA40401836.

Відповідно до розділу 4 Договору на брокерське обслуговування Відповідачу Позивачем було надіслано разове замовлення. Проте, Відповідач відповідних дій не вчинив, пояснень не надав. Пізніше позивачу стало відомо, що Відповідач фактично припинив свою ліцензійну діяльність і за місцем реєстрації не знаходиться.

Відповідно до п. 2.1.14 договору на обслуговування рахунку в цінних паперах відповідач у разі початку процедури припинення нею провадження депозитарної діяльності на фондовому ринку зобов'язаний на протязі трьох днів повідомити рекомендованим листом про необхідність закриття рахунку в цінних паперах протягом 60 днів.

Про припинення діяльності у т.ч. у зв'язку з анулюванням ліцензії серії АЕ№286999 від 09.09.2014 року на здійснення професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності (депозитарна діяльність депозитарної установи Відповідач не повідомляв Позивача. Крім того, в порушення вимог договору про обслуговування рахунку в цінних паперах та чинного законодавства Відповідач ухиляється від списання прав позивача на цінні папери з рахунку в цінних паперах в цій депозитарній установі, обраній депонентом (Позивачем):401836- CY20700020 в депозитарній установі ТОВ «Універ Капітал».

Вартість цінних паперів, відповідно до відомостей щодо біржової вартості цінних паперів, яка розміщена на сайті Фондової біржи ПФТС за посиланням http://pfts.ua/lastguote?n_id=14462 станом на 14 липня складає 115 484,06 тис грн. За вказаним посиланням зазначається ціна спірних цінних паперів станом на останню торгівельну сесію шляхом визначення середньозваженої ціна за поточну торгівельну сесію. Ціни біржових контрактів, укладених на підставі адресних заявок, а також біржових контрактів, укладених під час аукціонних торгів, не включалися до розрахунку ООК (Останньої Офіційної Котировки).

Крім того, між Позивачем та Відповідачем було укладено договір на брокерське обслуговування рахунку в цінних паперах №Б-02 14 жовтня 2013 року, предметом якого є брокерське обслуговування Відповідачем (Торговцем) Клієнта - Позивача на фондовому ринку шляхом надання послуг цивільно - правових договорів щодо купівлі - продажу цінних паперів та їхніх похідних (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2.8 вказаного Договору Торговець має право має право відкривати Клієнту рахунок на біржі.

Відповідно до п. 2.3.7 цього ж Договору Торговець призначається Клієнтом керуючим рахунком у цінних паперах у Зберігача з усіма повноваженнями щодо проведення облікових, адміністративних та інформаційних операцій по рахунку клієнта в тому числі проведення перерахування, зарахування, блокування, розблокування коштів та цінних паперів Клієнта.

Відповідно до п. 4.5.4. Договору на брокерське обслуговування кошти повертаються клієнту за окремим розпорядженням Клієнта протягом трьох банківських днів з моменту подання такого розпорядження.

Позивач вказує, що наведені умови Договору на брокерське обслуговування свідчить, що кошти Клієнта - Позивача на рахунку біржі належить Позивачу, а на Відповідача покладено зобов'язання здійснювати керування цим рахунком за вказівкою та в інтересах Клієнта (Позивача). На даний час на рахунку біржі, відкритому Відповідачем для акумулювання грошових коштів від здійснення операцій з цінними паперами і управителем якого він є, знаходиться 37 200 грн., які підлягають поверненню Позивачу шляхом перерахування на визначений Позивачем шляхом перерахування на визначений Позивачем поточний рахунок в установі банку.

Аналогічні положення містяться у Договорі про обслуговування рахунку в цінних паперах №003000 від 21 листопада 2013р. (п.8.3 Договору).

Позивач вказує, що Відповідач не виконав свої зобов'язання за Договором, чим порушив права Позивача внаслідок неможливості вільно володіти належними Позивачу цінними паперами, що зберігаються на рахунку в цінних паперах у Відповідача, а на даний час зберігаються у уповноваженій особі - Національному депозитарію України, а також грошовими коштами належними Позивачу, що зберігаються на рахунку Позивача в Розрахунковому центрі, яким керував Відповідач в сумі 37 773,19грн.

З огляду на викладені обставини, позивач просить суд списати з рахунку у цінних паперах на ім'я Компанії «ФОЇЛ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД», відкритого в ТОВ «АП СЕКЮРІТІЗ» на рахунок №401836 - CY20700020 в депозитарній установі ТОВ «Універ Капітал», код депозитарної установи в ПАТ «НДУ» 100024 - UA40401836 та повернути позивачу грошові кошти за реалізовані цінні папери, що зберігаються на рахунку відкритому ТОВ «АП СЕКЮРІТЕЗ» у ПАТ «Розрахунковий центр» в сумі 37 773,19 грн для розрахунків з Компанією «ФОЇЛ КЕПІТАЛ ЛІМІТЕД».

Третьою особою -2 були надані письмові пояснення по справі, в яких було наведено, що станом 28.09.2017 ТОВ «АП СЕК'ЮРІТІЗ» не передавало до Центрального депозитарію як уповноваженого на зберігання документи та інформацію на виконання вимог Положення про припинення депозитарною установою провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 08.04.2014 №431.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 р. № 18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (частина 2 статті 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України та статтею 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа, передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Зазначений у ст. 16 ЦК України перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси, разом з тим, такий спосіб захисту як списання цінних паперів та повернення коштів не спричинить реального захисту прав.

Враховуючи зміст вказаних норм чинного законодавства України, суд зазначає, що вимога про списання з рахунку цінних паперів в депозитарній установі та повернення коштів за реалізовані цінні папери не є способом захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України.

Позивачем необґрунтовано, яким чином обраний ним спосіб захисту шляхом списання з рахунку цінних паперів в депозитарній установі та повернення коштів за реалізовані цінні папери зможе забезпечити реальний та ефективний захист його порушеного (невизнаного) права.

Отже, виходячи з предмету та підстав позову, встановлених обставин справи не вбачається, що відповідач будь-яким чином порушив, не визнає або оспорює якесь право або охоронюваний законом інтерес позивача. Між тим, законом надано право на звернення за захистом до суду саме у випадку порушення певних прав і законних інтересів, їх невизнання або оспорювання.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог.

За таких підстав, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно з приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.11.2017.

Суддя М.Є. Літвінова