ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 листопада 2017 р. Справа № 902/189/15

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., суддів Матвійчука В.В., Тісецького С.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик", м. Київ

до: Приватного підприємства "АРТ Хаус Міленіум", м. Вінниця

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Вінниця, ОСОБА_3, м. Вінниця, ОСОБА_4, м. Вінниця, ОСОБА_5, м. Вінниця, ОСОБА_6, м. Вінниця, ФОП Матохнюка Юрія Леонідовича, м. Вінниця, ПАТ "Терра Банк" м. Київ, ПАТ "Перехідний банк "КРИСТАЛБАНК", м. Київ

про звернення стягнення на предмет застави, сума заборгованості 4 579 660 грн 88 коп.

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: Самойленко Сергій Валерійович, довіреність № 93 від 19.01.17, довіреність дійсна до 31.12.2017 р.; паспорт НОМЕР_5 виданий Ірпінським ГУ МВС України у Київській області 20.05.2003 р.

відповідача: Маланчук Сергій Анатолійович, довіреність № б/н від 10.01.2015 р., паспорт серії НОМЕР_6 виданий Крижопільським РВ УМВС України у Вінницькій області від 04.11.1997 р.

третьої особи ОСОБА_2: ОСОБА_9, довіреність № 146 від 07.03.2017 р., паспорт серії НОМЕР_6 виданий Крижопільським РВ УМВС України в Вінницькій області 04.11.1997 р.

ОСОБА_10, довіреність № 146 від 07.03.2017 р., довіреність дійсна до 07.03.2022 р.; паспорт серії НОМЕР_7 виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 20.10.2001 р.

третя особа ОСОБА_2: паспорт серії НОМЕР_8 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 08.04.1996 р.

Судовий експерт: Кравченко Сергій Вікторович, свідоцтво НОМЕР_9 від 11.04.2014 р.

третіх осіб (ПАТ "КРИСТАЛБАНК, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ФОП Матохнюка Юрія Леонідовича, ПАТ "Терра Банк"): не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" подано позов до Приватного підприємства "АРТ Хаус Міленіум" про звернення стягнення на предмет застави заборгованості в сумі 4 567 965 грн 15 коп. за кредитним договором № 20/09/фо/сі укладеним 25.12.2009 р. з гр. ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 18.02.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/189/15 та призначено до розгляду на 05.03.2015 р.

Цією ж ухвалою від 18.02.2015 р. судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до ухвали суду від 05.03.2015 р. відкладено слухання справи 25.03.2015 р. та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізичну особу-підприємця Матохнюка Юрія Леонідовича та Публічне акціонерне товариство "Терра Банк".

Зважаючи на неявку в судове засідання відповідача та третіх осіб, неподання ними витребуваних доказів по справі, ухвалою суду від 25.03.2015 р. відкладено її слухання до 15.04.2015 р.

Ухвалою суду від 15.04.2015 р. відкладено розгляд справи до 29.04.2015 р. та продовжено передбачений ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

На підставі заяви судді від 29.04.2015 р. розпорядженням керівника апарату суду від 29.04.2015 р. було утворено колегію суддів у складі головуючого судді Банаська О.О., суддів Білоуса В.В., Маслія І.В., яка ухвалою від 29.04.2015 р. прийняла справу до свого провадження з призначенням судового засідання на 03.06.2015 р.

Відповідно до ухвали суду від 03.06.2015 р. у справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту - економісту Луценко Ганні Євгенівні, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

30.11.2015 р. від судового експерта-економіста Луценко Г.Є. надійшов висновок по призначений у справі судової економічної експертизи та матеріали господарської справи № 902/189/15.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що підстави для зупинення провадження у справі відпали, провадження у справі ухвалою від 01.12.2015 р. поновлено, справу призначено до розгляду на 17.12.2015 р.

У зв'язку з неявкою в судове засідання третіх осіб та з метою надання представниками сторін додаткових документів ухвалою суду від 17.12.2015 р. відкладено розгляд справи до 20.01.2016 р. та продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Цією ж ухвалою суду прийнято до розгляду письмові пояснення позивача вих. № 84-12/3012 від 17.12.2015 р. (вх. № 06-52/12909/15 віл 17.12.2015 р.), розцінені судом як заява про збільшення позовних вимог, в яких ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" просить звернути стягнення на предмет застави, де станом на 11.02.2015 р. сума заборгованості по кредитному договору № 20/9/оф/сі від 25.12.2009 р. становить 4 579 660 грн 88 коп., з яких: 2 090 000 грн 00 коп. - сума простроченого кредиту; 1 691 643 грн 83 коп. - заборгованість по відсоткам; 467 358 грн 36 коп. - пені за несвоєчасне погашення кредиту та 330 658 грн 69 коп. - пені за несвоєчасне погашення відсотків.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 20.01.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Мельника П.А. та введено до складу колегії суддю Тварковського А.А., яка ухвалою суду від 20.01.2016 р. прийняла справу до свого провадження.

Ухвалами суду від 22.01.2016 р. слухання справи відкладено до 10.02.2016 р. та залучено до участі у справі в якості третьої особи - ПАТ "Перехідний банк "КРИСТАЛБАНК".

10.02.2016 р. ухвалою суду розгляд справи відкладено до 03.03.2016 р. у зв'язку з неявкою третіх осіб та неподання ними витребуваних судом документів.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.03.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Колбасова Ф.Ф. у зв'язку з його перебуванням у відрядженні та введено до складу колегії суддю ОСОБА_21

Ухвалою суду від 03.03.2016 р. справу новим складом колегії суду прийнято до свого провадження та в подальшому ухвалою від 03.03.2016 р. відкладено її розгляд до 30.03.2016 р.

За заявою головуючого в зв'язку із перебуванням судді Тварковського А.А. у відрядженні з 28.03.2016 р. по 01.04.2016 р. розпорядженням керівника апарату суду від 29.03.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Тварковського А.А. та введено до складу колегії суддю Колбасова Ф.Ф.

Ухвалою суду від 29.03.2016 р. справа 902/189/15 прийнята новим складом колегії до свого провадження.

Відповідно до ухвали суду від 30.03.2016 р. у справі призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи.

03.06.2016 р. до суду надійшов лист № 1064/16-21 від 30.05.2016 р. Вінницького відділення КНДІСЕ за підписом завідувача Криловського В.С. із зазначенням того, що експертиза по справі не проведена в зв'язку з відсутністю оплати експертних послуг.

З метою подальшого розгляду справи ухвалою суду від 06.06.2016 р. провадження у справі № 902/189/15 поновлено та призначено справу до розгляду на 16.06.2016 р.

Ухвалою суду від 16.06.2016 р. судом у справі № 902/189/15 призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено атестованому судовому експерту Вінницької торгово-промислової палати. Провадження у справі було зупинено до отримання висновку експерта.

26.10.2016 р. до суду від Вінницької торгово-промислової палати надійшов лист № 23/05/457 від 26.10.2016 р. разом з матеріалами справи № 902/189/15 у якому експертною установою повідомлено про залишення ухвали суду від 16.06.2016 р. без виконання, в зв'язку з відсутністю об'єктів дослідження.

Згідно службової записки головуючого судді від 26.10.2016 р., розпорядженням керівника апарату суду від 26.10.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю ОСОБА_21 у зв'язку зі звільненням указом Президента України № 424/2016 від 29.09.2016 р. з посади судді та введено до складу колегії суддю Яремчука Ю.О.

Ухвалою суду від 31.10.2016 р. справу №902/189/15 прийнято новим складом колегії до свого провадження, провадження у справі № 902/189/15 поновлено та призначено справу до розгляду на 16.11.2016 р.

З огляду на неподання у повному обсязі сторонами витребуваних доказів, неявку позивача та третіх осіб та необхідність у витребуванні нових доказів ухвалою суду від 16.11.2016 р. відкладено слухання справи до 01.12.2016 р.

Ухвалою суду від 01.12.2016 р. судом у справі № 902/189/15 призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено атестованому судовому експерту Вінницької торгово-промислової палати. Провадження у справі було зупинено до отримання висновку експерта.

04.05.2017 р. матеріали справи надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Згідно службової записки головуючого судді від 05.05.2017 р., розпорядженням керівника апарату суду від 05.05.2017 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Яремчука Ю.О. та введено до складу колегії суддю Нешик О.С.

Ухвалою суду від 05.05.2017 р. справу № 902/189/15 прийнято новим складом колегії до свого провадження, провадження у справі № 902/189/15 поновлено та призначено справу до розгляду на 08.06.2017 р.

Згідно службової записки головуючого судді в зв'язку із перебуванням судді Колбасова Ф.Ф. у відпустці станом на 07.06.2017 р. розпорядженням керівника апарату суду від 07.06.2017 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Колбасова Ф.Ф та введено до складу колегії суддю Білоуса В.В.

Відповідно до ухвали суду від 08.06.2017 р. справу новим складом суду прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.06.2017 р.

З огляду на неявку в судове засідання представника позивача та необхідність витребування нових доказів по справі, необхідних для всебічного, об'єктивного з'ясування всіх її обставин ухвалою суду від 27.06.2017 р. відкладено слухання справи до 19.07.2017 р.

На підставі службової записки головуючого судді від 18.07.2017 р. з огляду на перебування судді Білоуса В.В. у відпустці до складу колегії введено суддю Матвійчука В.В.

Ухвалою суду від 19.07.2017 р. судовою колегією справу № 902/189/15 прийнято до провадження.

19.07.2017 р. ухвалою суду відкладено розгляд справи до 05.09.2017 р.

В зв'язку з перебуванням судді Нешик О.С. у відпустці, на підставі автоматизованої системи авторозподілу її виведено зі складу колегії суддів введено до складу колегії суддю Тісецького С.С.

Ухвалою суду від 04.09.2017 р. дану справу новим складом суду прийнято до свого провадження.

Відповідно до ухвал суду від 05.09.2017 р., 05.10.2017 р. та 06.11.2017 р. розгляд справи відкладався з об'єктивних причин: не поданням витребуваних доказів в повному обсязі, необхідністю виклику в судове засідання заступника директора Вінницької регіональної філії ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", судового експерта Кравченка С.В.. та з метою витребування нових доказів по справі, необхідних для всебічного, об'єктивного з'ясування всіх її обставин. При цьому ухвалою суду відкладено слухання справи до 20.11.2017 р. та продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

В засідання суду 20.11.2017 р. треті особи - ПАТ "КРИСТАЛБАНК, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ФОП Матохнюк Юрій Леонідович, ПАТ "Терра Банк" не з'явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання останні були повідомлені належним чином ухвалою від 06.11.2017 р., яка надсилалася їм рекомендованою кореспонденцією.

Факт належного повідомлення ПАТ "КРИСТАЛБАНК, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення № 278, 788, 284, 099, 889 та 730.

Поряд з цим, надісланні на адресу ОСОБА_6, ФОП Матохнюка Юрія Леонідовича та ПАТ "Терра Банк" ухвали від 06.11.2017 р. поштовим відділення на адресу суду не повертались, в той час як адресовані останнім (ОСОБА_6, ФОП Матохнюк Ю.Л.) попередні ухвали суду від 05.10.2017 р. повернуті до суду віддаленням зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання", відносно чого суд зазначає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третіх осіб належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Беручи до уваги те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, треті особи своїм правом на участь у засіданні суду не скористався, а тому, враховуючи приписи ч.1 ст. 69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду третіх осіб або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні судом оглянуто матеріали кредитної справи (Кредитний договір № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р.) в частині листування стосовно виконання умов кредитного договору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, пояснень вих. № 84-12/478 від 04.03.2015 р. (вх. № 06-52/2070/15 від 04.03.2015 р.), письмових пояснень вих. № 84-12/632 від 30.03.2016 р. (06-52/2886/16 від 30.03.2016 р.), позивач посилається в якості підстави позовних вимог на невиконанням позичальником - гр. ОСОБА_2 умов укладеного з ВАТ КБ "Хрещатик" (правонаступником якого є ПАТ "КБ" Хрещатик") кредитного договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. в частині погашення заборгованості по кредиту та по відсоткам за користування кредитом, у зв'язку з чим, у Банку виникло право на стягнення заборгованості з відповідача - приватного підприємства "Арт Хаус Мілленіум" як заставодавця згідно договору застави від 20.07.2010 р. за виконання зобов'язань, що виникли за вказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави.

З огляду на вказане, позивач, просить суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вих. № 84-12/3012 від 17.12.2015 р. (вх. № 06-52/12909/15 від 17.12.2015 р.) звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №20/9/оф/сі від 25.12.2009 р., яка станом на 11.02.2015 р. становить 4 579 660 грн 88 коп., з яких: 2 090 000 грн 00 коп. - сума простроченого кредиту; 1 691 643 грн 83 коп. - заборгованість по відсоткам; 467 358 грн 36 коп. - пені за несвоєчасне погашення кредиту та 330 658 грн 69 коп. - пені за несвоєчасне погашення відсотків.

Відповідач у поданих до суду відзиві б/н від 15.04.2015 р. (вх. № 06-52/3649/15 від 15.04.2015 р.), заяві про застосування строку позовної давності б/н від 29.04.2015 р. (вх. № 06-52/4261/15 від 29.04.2015 р.), письмовому поясненні б/н від 17.12.2015 р. (вх. № 06-52/12910/16 від 17.12.2015 р.), б/н від 10.02.2016 р. (вх. № 06-52/1151/16 від 10.02.2016 р.), б/н від 02.03.2016 р. (вх. № 06-52/1898/16 від 02.03.2016 р.), б/н від 01.12.2016 р. (вх. № 06-52/11371/16 від 01.12.2016 р.), б/н від 27.06.2017 р. (вх. № 06-52/6333/17 від 27.06.2017 р.), б/н від 19.07.2017 р. (вх. № 06-52/7168/17 від 19.07.2017 р.), б/н від 20.11.2017 р. (вх. № 06-52/11006/17 від 20.11.2017 р.) позовні вимоги ПАТ "КБ" Хрещатик" не визнає в повному обсязі та просить в їх задоволенні відмовити з огляду на безпідставність та необґрунтованість посилаючись на такі обставини:

- зі сторони ПП "Арт Хаус Мілленіум" договір застави підписаний директором, який діяв на підставі статуту про те зі змісту п.п. 5.6. останнього, директор не мав повноважень на укладення та підписання договору застави майна, оскільки такі повноваження є виключною компетенцією засновника підприємства. При цьому у договорі застави відсутні будь-які посилання на існування рішення засновника про передачу майна, належного відповідачу в заставу ПАТ "КБ" Хрещатик" та делегування повноважень на визначення умов такого правочину, його укладення, виконання, а тому вказаний договір застави зі сторони ПП "Арт Хаус Мілленіум" не був підписаний особою, уповноваженою на це установчими документами, довіреністю або будь-який інший встановлений законом спосіб;

- договір застави не вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки під час укладення вказаного договору не була дотримана вимога підписання правочину, що вчиняється юридичною особою уповноваженою на те особою;

- укладений договір застави є нікчемним та не створює жодних юридичних наслідків та на його підставі не виникли правовідносини в яких у позивача виникло право на звернення на заставне майно, належне відповідачу, а у ПП "Арт Хаус Мілленіум" відсутні зустрічні зобов'язання перед банком;

- виходячи із положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту строк давності якого минув у зв'язку з чим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі;

- оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги спливла позовна давність до додаткової вимоги (стягнення неустойки, стягнення на заставне майно, тощо) положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог;

- вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави, в т.ч. пені,, знаходяться за межами строку спеціальної позовної давності;

- 580 000 грн основної суми кредиту є такою щодо якої пропущено трирічний строк позовної давності;

- вимоги банку не підтверджуються первинними документами про що зазначено у висновку експерта;

- позивачем не подано клопотання про поновлення строку на пред'явлення вимоги зі стягнення пені;

- сторонами кредитного договору внесено до зміни до істотних умов договору, що призвело до здороження кредиту без їх погодження з поручителем - заставодавцем;

- позивач свідомо допустив прострочення кредитора у вигляді бездіяльності, мало місце прострочення кредитора, що є підставою для звільнення від відповідальності;

- позивачем не надано доказів, які підтверджують волевиявлення засновника відповідача щодо внесення змін до договору застави, зокрема стосовно продовження строку дії договору;

- відсотки, які банк нараховує на суму кредиту з 25.12.2012 по 11.02.2015 р. не охоплюються договором застави та не покладають на відповідача обов'язку щодо задоволення з вартості заставного майна;

- нарахування відсотків за користування кредитом виходячи із зазначеного кредитним договором розміру відсотків, після настання дати кінцевого повернення кредиту, є неправомірним, оскільки було здійснено поза межами зазначеного у кредитному договорі строку;

- банком щомісячно здійснювалось перерахування на поточний рахунок процентів згідно депозитного договору, однак позивач не здійснив списання грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, що прямо спростовує твердження позивача про належне виконання банком всіх обов'язків по кредитному договору;

- листом-претензією вих. № 84-10/335 від 09.02.2012 р. позивачем в односторонньому порядку змінено дату повернення кредиту на 16.02.2012 р.;

- договором про внесення змін до договору застави б/н від 18.10.2010 р. викладено в новій редакції п. 1.1. договору застави. При цьому змінивши п. 1.1. Договору застави сторони виключили з його умов зобов'язання заставодавця щодо забезпечення договором застави вимог по нарахованих відсотках в продовж всього терміну користування кредитом.

- нарахування відсотків за користування кредитом після настання дати кінцевого повернення кредиту є неправомірним, оскільки здійснено поза межами зазначеного у кредитному договорі строку;

- 02.03.2017 позивачем направлено на адресу ОСОБА_2 лист № 2-2/11/1144 від 02.03.2017 р. про те, що право вимоги за кредитним договором буде виставлено для продажу на відкритих торгах, які відбудуться 20.03.2017 р., а тому є підстави вважати, що право вимоги за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. перейшло до іншої особи відмінної від позивача.

Третя особа - ОСОБА_2 у поданому до суду відзиві на позовну заяву б/н від 15.04.2015 р. (вх. № 06-52/3641/15 від 14.04.2015 р.), та заяві про застосування строків позовної давності б/н від 20.01.2016 р. (вх. № 06-52/454/16 від 20.01.2016 р.), поясненні б/н від 16.06.2016 р. (вх. № 06-52/5660/16 від 16.06.2016 р.), б/н від 01.12.2016 р. (вх. № 06-52/11358/16 від 01.12.2016 р.), б/н від 27.06.2017 р. (вх. № 06-52/6289/17 від 27.06.2017 р.) заперечує щодо заявленого банком позову та просить суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі, з огляду на наступні обставини:

- зі сторони ПП "Арт Хаус Мілленіум" договір застави підписаний директором, який діяв на підставі статуту про те зі змісту п.п. 5.6. останнього, директор не мав повноважень на укладення та підписання договору застави майна, оскільки такі повноваження є виключною компетенцією засновника підприємства. При цьому у договорі застави відсутні будь-які посилання на існування рішення засновника про передачу майна, належного відповідачу в заставу ПАТ "КБ" Хрещатик" та делегування повноважень на визначення умов такого правочину, його укладення, виконання, а тому вказаний договір застави зі сторони ПП "Арт Хаус Мілленіум" не був підписаний особою, уповноваженою на це установчими документами, довіреністю або будь-який інший встановлений законом спосіб;

- договір застави не вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки під час укладення вказаного договору не була дотримана вимога підписання правочину, що вчиняється юридичною особою уповноваженою на те особою;

- укладений договір застави є нікчемним та не створює жодних юридичних наслідків та на його підставі не виникли правовідносини в яких у позивача виникло право на звернення на заставне майно, належне відповідачу, а у ПП "Арт Хаус Мілленіум" відсутні зустрічні зобов'язання перед банком;

- погашення кредиту з урахуванням додаткової угоди № 3 до нього повинно було розпочатись з червня 2011 р. Таким чином платежі по поверненню основної суми кредиту за період з червня 2011 р. по січень 2012 р. є таким, що прострочені понад 3 роки;

- початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення;

- до вимог щодо визначення розміру загальної заборгованості за кредитом ОСОБА_2 в частині всіх сум, які були нараховані банком до лютого 2012 р. підлягають застосуванню строки позовної давності;

- позивач свідомо допустив прострочення кредитора у вигляді бездіяльності, мало місце прострочення кредитора, що є підставою для звільнення від відповідальності;

- у ОСОБА_2 існувало інше зобов'язання за яким частина кредитних коштів була акумульована на вимогу банку на депозиті, свідченням чого є виписка за період з 25.12.2009 р. по 02.06.2015 р. на якому і дотепер розміщено кошти, які позивач в порядку договірного списання не списав чим штучно збільшив розмір боргу;

- нарахування відсотків за користування кредитом виходячи із зазначеного кредитним договором розміру відсотків, після настання дати кінцевого повернення кредиту, є неправомірним, оскільки було здійснено поза межами зазначеного у кредитному договорі строку;

- у березні 2017 на адресу ОСОБА_2 надійшов лист № 2-2/11/1144 від 02.03.2017 р. про те, що право вимоги за кредитним договором буде виставлено для продажу на відкритих торгах, які відбудуться 20.03.2017 р., а тому є підстави вважати, що право вимоги за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. перейшло до іншої особи відмінної від позивача;

- ухвалою Вінницького міського суду від 01.03.2017 р. скасовано заочне рішення Вінницького міського суду від 02.09.2015 р. в цивільній справі № 127/27568/14-ц за позовом ПАТ "Кб "Хрещатик" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості;

- листом-претензією вих. № 84-10/335 від 09.02.2012 р. позивачем в односторонньому порядку змінено дату повернення кредиту на 16.02.2012 р.

Третя особа - ПАТ "Терра Банк" у надісланому на електронну адресу суду поясненні по справі б/н від 20.01.2016 р. (вх. № 06-52/452/16 від 20.01.2016 р.) та в послідуючому на поштову адресу суду поясненні по справі б/н від 20.01.2016 р. (вх. № 06-52/600/16 від 26.01.2016 р.) зазначає, що 22.12.2014 р. ПАТ "Терра Банк" серед інших активів передано ПАТ "Терра Банк" передано ПАТ "Перехідний банк "Кристалбанк" актив, що виник із певного кредитного договору. Також відповідно від ПАТ "Терра Банк" до ПАТ "Перехідний банк "Кристалбанк" було передано права кредитора за усіма угодами про забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі і договір застави № К/10/02/3 від 28.10.2010 р.

Таким чином, після підписання акту приймання-передавання ПАТ "Перехідний банк "Кристалбанк" набуло всіх прав кредитора за кредитним договором та договором застави № К/10/02/3 від 28.10.2010 р.

Третя особа - ПАТ "Перехідний банк "Кристалбанк" у поданому до суду поясненні б/н від 15.06.2016 р. (вх. № 06-52/5651/16 від 15.06.2016 р.) позовні вимоги ПАТ "КБ" Хрещатик" не визнає, оскільки відповідач, являється боржником по іншим зобов'язанням перед ПАТ "Перехідний банк "Кристалбанк", тому у випадку задоволення позову банку буде важче задовольнити свої вимоги до відповідача по справі.

Процесуальних позицій інших учасників щодо заявленого спору матеріали справи не містять.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 25.12.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Хрещатик", правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Хрещатик" (Банк, Кредитор) та громадянином України ОСОБА_2 (Позичальник) укладено кредитний договір № 20/09/фо/сі (Договір) відповідно до п. 1.1. якого банк надає позичальнику в порядку, передбаченому цим договором кредит в сумі 1 650 000 грн 00 коп. строком на 12 (дванадцять) місяців терміном повернення до 25.12.2010 р. зі сплатою за користування кредитом 28 % річних (а.с. 13-16, т. 1).

Згідно із п.п. 1.2., 1.3. Договору Кредит надається позичальнику на поточні потреби. Позичальник зобов'язується використати кредит на цілі передбачені договором, сплатити банку відсотки за користування кредитом і комісії у розмірі та порядку, передбачених цим договором та повернути банку суму кредиту в порядку і строк передбаченні договором.

Загальна орієнтовна вартість кредиту складає 2 022 774 грн 40 коп., в том числі: сума кредиту 1 650 000 грн, сума відсотків 372 764 грн 40 коп., сума комісії 10 грн (п.1.5. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору видача кредиту здійснюється банком одноразово до 31.12.2009 р. при виконанні позичальником наступних умов:

- п.п. 2.1.1. надання банку копії свого паспорта, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки про доходи (свої та працездатних членів сім'ї ), а також на вимогу банку копій інших документів, що можуть свідчити про репутацію позичальника та підтверджувати про його спроможність своєчасно погасити кредит та сплатити відсотки за користування кредитом;

- п.п. 2.1.2. укладення з банком наступних договорів,, що будуть забезпечувати виконання зобов'язань за договором: договору наступної іпотеки 6/25 часток нежитлового приміщення, що належить ОСОБА_2, загальною площею 686,5 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в заставі АКІБ "Укрсиббанк"; договору іпотеки будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та належить майновому поручителю ОСОБА_4 на праві приватної власності; договору іпотеки земельної ділянки, загальною площею 0,0645 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_10 та належить майновому поручителю ОСОБА_4 на праві приватної власності; договору поруки з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1); договору поруки з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2); договору поруки з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3); договору поруки з ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4);

- п.п. 2.1.3. надання банку платіжних документів та листа заявки на видачу кредиту, які повинні відповідати вимогам чинного законодавства та умовам договору;

- п.п 2.1.4. використання позичальником кредитних коштів буде здійснюватися на цілі, зазначені в п. 1.2. Договору, і в порядку передбаченому договором.

Згідно із п. 3.1. Договору виконання зобов'язань позичальника за договором забезпечується в порядку передбаченому п. 2.1.2. договору.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.3. Договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки у розмірі передбаченому п. 1.1. договору. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно, починаючи з дня виникнення позичкової заборгованості, за фактичний термін користування кредитом, з урахуванням суми заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році до дня остаточного погашення кредиту і сплачуються позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого числа поточного місяця, за який нараховуються відсотки наступним чином: на рахунок № НОМЕР_11 в ВФ ВАТ КБ "Хрещатик", МФО 302786 - у разі сплати відсотків в останній робочий день місяця; на рахунок № НОМЕР_12 в ВФ ВАТ КБ "Хрещатик", МФО 302786 - у разі сплати відсотків на протязі поточного місяця. У випадку сплати позичальником відсотків пізніше 30-го числа поточного місяця, за який вони нараховуються, відсотки сплачуються на інші рахунки, відкритті банком для обліку прострочених та сумнівних відсотків.

Погашення кредиту здійснюється не пізніше 25 грудня 2010 р. в сумі 1 650 000 грн 00 коп. відповідно до графіку: щомісячно не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, починаючи з липня 2010 р. по 25 грудня 2010 р. включно 275 000 грн 00 коп., на рахунок № НОМЕР_13 або інші рахунки, відкритті банком для обліку простроченої та сумнівної заборгованості. У разі якщо день платежу по погашенню кредиту припадає на вихідний день, то платіж здійснюється не пізніше першого банківського дня після вихідного дня (п. 4.4. Договору).

У п. 4.4.1. Договору сторони погодили, що уразі здійснення позичальником платежу (шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування) після закінчення операційного часу банку (16 год. 00 хв.), зарахування платежів рахунок погашення кредиту, сплати відсотків та/або інших платежів здійснюється наступного банківського дня.

Згідно із п. 5.1.1. Договору банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі та терміном повернення зазначеним у п. 1.1. договору, в порядку і при виконанні ним умов, передбачених п. 2 договору.

Відповідно до п.п. 5.2.2., 5.2.9. Договору банк має право у випадку недотримання позичальником умов цього договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та відсотків за користування ним; у випадку невиконання позичальником зобов'язань, передбачених договором, задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна (майнових прав)

Згідно із п.п. 5.3.1.-5.3.3. Договору позичальник зобов'язується використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 1.2. договору та повернути його банку в строки і в порядку, передбачених договором; щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірах і в порядку, передбачених договором; сплатити, при видачі кредитних коштів, одноразову комісію за відкриття позичкового рахунку в розмірах, погоджених з банком, терміном на 1 (один) рік, з зобов'язанням позичальника продовжити термін дії страхування до повного виконання умов за кредитним договором.

У випадку прострочення повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом повернути банку основну суму кредиту з урахуванням індексу інфляції, який мав місце у період прострочення, сплатити прострочені відсотки та пеню за прострочку повернення кредиту та сплати відсотків у розмірах та порядку, передбачених договором (п. 5.3.5. Договору).

Відповідно до п. 6.2.1. Договору у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати комісій за розгляд та аналіз кредитного проекту, за відкриття кредитної лінії, за невикористаний залишок кредитних коштів, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов'язань за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобов'язань (п. 9.1. Договору).

19.07.2010 р. між сторонами підписано додатковий договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. відповідно до якого, окрім іншого, викладено п. 1.1.1. в наступній редакції: банк надає позичальнику в порядку, передбаченому договором, кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії в сумі 2 150 000 грн, терміном повернення кредитних коштів до 25.12.2011 р., зі сплатою за користування кредитом 28 % відсотків річних. Крім того п. 2.1.2. розділу 2 доповнено новими абзацами: договору іпотеки двокімнатної квартири загальною площею 65,7 кв.м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_6. Також викладено в новій редакції п. 4.4. розділу 4 Договору "Плата за кредит та порядок його погашення" (а.с. 28, т. 1).

18.10.2010 р. між сторонами підписано додатковий договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р., яким сторонами внесено зміни до п. 1.1. розділу 1 Договору, виклавши його в наступній редакції: "Банк надає позичальнику в порядку, передбаченому договором, кредит в сумі 2 150 000 грн, терміном повернення кредитних коштів до 25.12.2012 р., зі сплатою за користування кредитом 25 % річних". Також п. 2.1.2. розділу 2 Договору доповнено новим абзацом слідуючого змісту: "договору поруки з ПП "АРТ ХАУС МІЛЛЕНІУМ" від 20.07.2010 р., ". Окрім того викладено у новій редакції п. 4.4. розділу 4 Договору "Плата за кредит та порядок його погашення" (а.с. 29, т. 1).

27.12.2010 р. між сторонами підписано додатковий договір про внесення змін № 3 до кредитного договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р., яким, серед іншого, внесено зміни до п. 4.3. розділу 4 Договору, виклавши його в наступній редакції: "відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно, починаючи з дня виникнення позичкової заборгованості за фактичний термін користування кредитом з урахуванням суми заборгованості діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році до дня остаточного погашення кредиту і сплачуються позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого числа поточного місяця, за який нараховуються відсотки по листопад 2010 р. включно. Відсотки нараховані за користування кредитом в термін з 01.12.2010 р. по 31.05.2011 р. Позичальник сплачує не пізніше 30.06.2011 р. Далі, починаючи з 01.06.2011 р. позичальник сплачує відсотки за користування кредитом щомісячно не пізніше останнього робочого числа поточного місяця, за який нараховуються відсотки, наступним чином: на рахунок № НОМЕР_14 у Вінницькій філії ПАТ "КБ "Хрещатик", МФО 302786 - у разі сплати відсотків в останній робочий день місяця; на рахунок № НОМЕР_12 у Вінницькій філії ПАТ "КБ "Хрещатик", МФО 302786 - у разі сплати відсотків на протязі поточного місяця. У випадку сплати позичальником відсотків пізніше строків вказаних вище відсотки сплачуються на інші рахунки відкриті банком для обліку прострочених та сумнівних відсотків. Окрім того викладено у новій редакції п. 4.4. розділу 4 Договору "Плата за кредит та порядок його погашення" визначивши, що погашення кредиту здійснюється не пізніше 25.12.2012 р. в сумі 2 150 000 грн відповідно до графіку на рахунок № 2203.9.48.01.11.335 або інші рахунки, відкритті банком для обліку простроченої та сумнівної заборгованості. У разі якщо день платежу по погашенню кредиту припадає на вихідний день то платіж здійснюється не пізніше першого банківського дня після вихідного дня (а.с. 30, т. 1).

Також судом встановлено, що 20.07.2010 р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Хрещатик" (Заставодержатель) та Приватним підприємством "АРТ Хаус Міленіум" (Заставодавець), що виступає майновим поручителем фізичної особи ОСОБА_2 (Позичальник) укладено договір застави (Договір застави) відповідно до п. 1.1. якого Заставодавець з метою забезпечення зобов'язань Позичальника, що випливають з кредитного договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. та додаткових угод до нього, за умовами якого Позичальник зобов'язаний повернути Заставодержателю в строк до 25.12.2011 р. кредитні кошти в сумі 2 150 000 грн, сплатити щомісячно відсотки за користування кредитом в розмірі 28 % відсотків річних впродовж всього терміну користування кредитом, а також комісії, збитки, можливі штрафні санкції, збитки, що можуть наступити згідно з кредитним договором та цим договором, передає Заставодержателю в заставу обладнання, що обліковується на балансовому рахунку "152 Інвестиції" заставною вартістю 331 106 грн 48 коп. (заставлене майно) (а.с. 17-20, т. 1).

Заставне майно належить Заставодавцю, що підтверджується довідкою виданою Заставодавцем № 1 від 10.06.2010 р. та витягом з балансового рахунку "152 Інвестиції". За домовленістю сторін вартість заставленого майна становить 331 106 грн 48 коп. З описом та оцінкою заставленого майна сторони згодні (п.п. 1.2., 1.4. Договору).

Згідно із п. 1.7. Договору застави у випадку невиконання Позичальником зобов'язань забезпечених цією заставою Заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна у відповідності з Законом України "Про заставу", "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та у відповідності з цим договором.

Відповідно до п. 4.7. Договору застави у випадку невиконання Позичальником зобов'язань забезпечених цією заставою, Заставодержатель має право на свій розсуд звернути стягнення на заставлене майно в порядку, передбаченому чинним законодавством або вимагати від Заставодавця передачі майна у власність в рахунок погашення боргу чи його реалізації чи передачі на реалізацію третім особам.

Заставодержатель набуває права звернення на заставлене майно у випадку, якщо на момент настання строку виконання будь-якого зобов'язання, забезпеченого цією заставою, воно не буде виконане, а також у разі невиконання Заставодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором та недійсності його гарантій і запевнень (п. 5.1. Договору).

За змістом п.п. 5.3., 5.4. Договору застави Заставодержатель в разі невиконання Позичальником будь-якого зобов'язання, забезпеченого цією заставою, а також невиконання будь-яких умов договору, звертає стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, шляхом внесення відомостей про звернення стягнень на предмет обтяження і подальшої реалізації предмету застави. На вимогу Заставодержателя заставлене майно може бути реалізоване без застосування процедури звернення стягнення. Заставодавець погоджується з тим, що за вказівкою Заставодержателя заставлене майно повинно бути реалізоване або передане на реалізацію третім особам, а виручені кошти направлені на погашення заборгованості по кредиту.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (п.6.1. Договору).

Договором № 1 від 18.10.20110 р. про внесення змін до Договору застави б/н від 20.07.2010 р. викладено п. 1.1. Договору застави в новій редакції: "Заставодавець з метою забезпечення зобов'язань Позичальника, що випливають з кредитного договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. за умовами якого Заставодавець зобов'язаний повернути Заставодержателю в строк до 25.12.2012 р. кредитні кошти в сумі 2 150 000 грн, сплатити щомісячно відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25 % річних, а також комісії, збитки, можливі штрафні санкції, збитки відповідно до умов Кредитного договору та цим договором передає Заставодержателю в заставу обладнання, а саме згідно переліку наведеного нижче в таблиці:". Всі інші пункти договору застави залишено без змін (а.с. 31, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи Позичальник на умовах кредитного Договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. зі змінами та доповненнями отримав від Банку 2 150 000 грн, що стверджується відповідними заявами на видачу готівки, заявами на переказ готівки та виписками банку по особовому рахунку Позичальника (ОСОБА_2.).

Натомість Позичальник отримавши кредит здійснив часткове погашення отриманих кредитних коштів в сумі 60 000 грн, що підтверджується наявними у справі відповідними виписками банку по рахунку останнього.

За період з 21.10.2011 р. по 11.02.2015 р. Банком нараховано Позичальнику 1 691 643 грн 83 коп. відсотків за користування кредитом.

В зв'язку з простроченням сплати кредиту та відсотків за користування ним позивачем нараховано до стягнення 463 579 грн 17 коп. пені за прострочення сплати тіла кредиту за період з 03.02.2014 р. по 11.02.2015 р. та 322 742 грн 15 коп. пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період 12.02.2014 р. по 11.02.2015 р.

На підтвердження існування вказаного розміру заборгованості суду надано розрахунки суми боргу, виписки по рахунку позичальника тощо.

У зв'язку з порушення Позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р., позивач, з огляду на забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором на підставі договору застави від 20.07.2010 р., звертався до відповідача з листами-претензією № 84-10/676 від 02.03.2012 р., № 84-10/2186 від 14.08.2012 р. та вимогою № 84-10/2562 від 13.11.2014 р. про погашення заборгованості, штрафу та пені.

Однак, як слідує з матеріалів справи, Позичальником розрахунків по кредитному договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. не проведено, що стало підставою звернення Банку з відповідним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно.

В ході розгляду справи з метою визначення дійсного розміру заборгованості Позичальника за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р., ухвалою суд від 03.06.2015 р. призначено судову економічну експертизу у даній справі.

Відповідно до висновку експерта № 10/4/2015 від 30.11.2015 р. складеного за результатами проведення судової економічної експертизи, документально підтверджується визначена Банком заборгованість ОСОБА_2 по кредиту (тілу кредиту) за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. з урахуванням додаткових договорів укладених до нього, станом на 11.02.2015 р. у сумі 2 090 000 грн, документально підтверджується визначена Банком заборгованість ОСОБА_2 по відсоткам за користування кредитним коштами за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. станом на 11.02.2015 р. у сумі 1 675 897 грн 25 коп.

При цьому згідно висновку за даними проведеного розрахунку заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитним коштами, згідно умов кредитного договору, заборгованість ОСОБА_2 перед Банком станом на 11.02.2015 р. становить 1 691 643 грн 83 коп., що відповідає сумі заборгованості визначеної у розрахунку.

Також у висновку експертом зазначено, що станом на 30.04.2015 р. в зв'язку ненаданням на дослідження виписок банку по рахункам на яких би Банк відображав (обліковував) нарахування пені по кредиту та відсоткам, сплату заборгованості по пені та заборгованість по нарахованій пені за Договором, експерту не вдається за можливе документально підтвердити чи спростувати визначену банком суму заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за кредитом.

Крім того у зв'язку з проведення двох варіантів нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків експертом згідно 1-го варіанту визначено пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 467 358 грн 36 коп. та пеню за несвоєчасне погашення відсотків - 330 658 грн 69 коп. та згідно 2-го варіанту визначено пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 279 945 грн 48 коп. та пеню за несвоєчасне погашення відсотків - 212 270 грн 12 коп.

Окрім того, під час розгляду справи з метою визначення початкової (ринкової) вартості заставного майна, ухвалою суду від 30.03.2016 р. у даній справі судову товарознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта № СД-9 від 16.03.2017 р. Вінницької торгово-промислової палати загальна ринкова вартість на території України за станом цін на березень 2017 р. заставного майна 54 найменування обладнання ресторану в кількості 63 одиниці, що відображено в п. 1.1. договору застави від 20.07.2010 р. складає 236 804 грн 14 коп.

При цьому експертом у даному висновку зазначено, що Кавоварку Санремо мод. Капри де Люкс (кількість 1 шт.), кавомолку QUAMAR - 1 (кількість 1шт), полицю під кавоварку перфоровану (кількість 1 шт.), стола холодильного середньотемпературного без борта (кількість 1 шт.), Фреш-стейшна (ФСЗ) 870х550х900 (кількість 1 шт.), полиці консольної 1800х300х25 (кількість 1 шт.), слайсера Mirra 250 (тефлон) (кількість 1 шт.), стола 2 полиці, обшивка (кількість 1 шт.), Ящик морозильний SB 350 (кількість 1 шт.), Етажерки 12 пред. (3 підноси, 9 ніжок) (кількість 1 шт.) для огляду надано не було, тому їх вартість не визначалась.

З метою визначення ринкової вартості решти об'єктів вартість яких не було визначено при призначені товарознавчої експертизи, ухвалами суду від 06.11.2017 р. та 16.11.2017 р. зобов'язано Вінницьку торгово-промислову палату надати суду інформацію щодо ринкової вартості зазначених об'єктів застави.

Відповідно до висновку експерта № В-610 від 20.11.2017 р. Вінницької торгово-промислової палати загальна ринкова вартість об'єктів дослідження, а саме: Кавоварка Sanremo мод. Capri Deluxe (кількість 1 шт., ринкова вартість 35 131 грн 85 коп.); Кавомолка Fiorenzato мод. F6G - 1 (кількість 1шт., ринкова вартість 9 882 грн 93 коп.); Стіл холодильний середньотемпературний без борта (кількість 1 шт., ринкова вартість 10 836 грн 18 коп.); Фреш-стейшн (ФСЗ) 870х550х900 (кількість 1 шт., ринкова вартість 3 586 грн 24 коп.); Полиця консольна 1800х300х25 (кількість 1 шт., ринкова вартість 891 грн 94 коп.); Cлайсер Sirman мод. Mirra 250 Teflon (кількість 1 шт., ринкова вартість 7 909 грн 96 коп.); Ящик морозильний SB 350 (кількість 1 шт., ринкова вартість 8 300 грн 08 коп.) становить 76 539 грн 17 коп.

Крім того, у висновку також зазначено, що при натурному обстеженні об'єктів дослідження, а саме: полиці під кавоварку перфорованої (кількість 1 шт.), стола 2 полиці, обшивки (кількість 1 шт.), етажерки 12 предметів (3 підноси, 9 ніжок) (кількість 1 шт.) не було надано до огляду в зв'язку з відсутністю, а замість кавомолки QUAMAR було надано кавомолку Fiorenzato мод. F6G.

У письмових поясненнях вих. № 84-12/3012 від 17.12.2015 р. (вх. № 06-52/12909/15 віл 17.12.2015 р.), розцінених судом як заява про збільшення позовних вимог, складеного за результатами проведення судової економічної експертизи, ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" просить звернути стягнення на предмет застави, де станом на 11.02.2015 р. сума заборгованості по кредитному договору № 20/9/оф/сі від 25.12.2009 р. становить 4 579 660 грн 88 коп., з яких: 2 090 000 грн 00 коп. - сума простроченого кредиту; 1 691 643 грн 83 коп. - заборгованість по відсоткам; 467 358 грн 36 коп. - пені за несвоєчасне погашення кредиту та 330 658 грн 69 коп. - пені за несвоєчасне погашення відсотків.

Таким чином спір у даній справі вирішується виходячи із ціни позову визначеної позивачем в поясненнях вих. № 84-12/3012 від 17.12.2015 р. (вх. № 06-52/12909/15 від 17.12.2015 р.).

Беручи до уваги встановлені обставини суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що між позивачем та Позичальником (третя особа - ОСОБА_2.) укладено кредитний договір правовідносини по якому врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема в ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище, умовами Договору (з урахуванням змін внесених Додатковим договором № 3) встановлено остаточну дату повернення кредиту - не пізніше 25.12.2012 р.

Лист-претензія № 84-10/335 від 09.02.2012 р. за підписом директора Вінницького регіонального відділення ПАТ "КБ "Хрещатик" Педоренка А.А. в якому зазначається, що банк змінює дату остаточного повернення кредиту в сторону зменшення, та вважає її такою, що настала починаючи з 16.02.2012 р. наряду з іншими доказами судом оцінюється критично, позаяк з наявних в справі доказів, зокрема із долученого супровідним листом від 20.11.2017 р. листування щодо виконання договору вбачається, що в матеріалах кредитної справи відсутній примірник зазначеного листа, натомість міститься лист-претензія адресований ОСОБА_2 від тієї ж дати та тим же номером за підписом заступника директора ПАТ "КБ "Хрещатик" Лисак О.І. на якому міститься відмітка (підпис та дата) про його отримання зі сторони ОСОБА_2

При цьому ОСОБА_2 в усних поясненнях наданих в судовому засіданні 20.11.2017 р. підтвердив належність йому підпису на оригіналі оглянутого судом листа № 84-10/335 від 09.02.2012 р. за підписом заступника директора ПАТ "КБ "Хрещатик" Лисак О.І.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання Банком листа вказаного змісту за підписом Педоренка А.А. (квитанція, лист з описом вкладення, реєстри вихідної кореспонденції, відмітка про отримання, тощо) на адресу Позичальника (ОСОБА_2.).

Тобто відсутні докази природи виникнення зазначеного листа та його надіслання на адресу Позичальника, враховуючи надіслання в цей же день банком листа іншого змісту та наявність доказів про його надіслання в матеріалах кредитної справи.

Окрім того подальше листування Банку, копії якого супровідним листом від 20.11.2017 р. долучено до матеріалів справи, щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. не свідчить про наявність (відправлення) листа-претензії № 84-10/335 від 09.02.2012 р. за підписом директора Вінницького регіонального відділення ПАТ "КБ "Хрещатик" Педоренка А.А. та зміни строку погашення кредиту позаяк із аналізу змісту наступних листів адресованих Банком Позичальнику вбачається, що Банком в подальшому жодного разу не зазначалось про зміну строку погашення кредиту у відповідності до згаданого вище листа.

Окрім того, позивач в своїх усних поясненнях в ході розгляду справи зазначив, що видана Банком довіреність директору Вінницького регіонального відділення ПАТ "КБ "Хрещатик" Педоренку А.А. містить обмеження на вчинення дій стосовно зміни остаточної дати повернення кредиту, оскільки для вчинення такої дії останньому необхідно було отримати погодження головного офісу банку, якого в матеріалах кредитної справи немає.

Провівши аналіз наведених вище обставин в сукупності лист-претензія № 84-10/335 від 09.02.2012 р. за підписом директора Вінницького регіонального відділення ПАТ "КБ "Хрещатик" Педоренка А.А. судом не береться до уваги, оскільки розцінюється судом як неналежний доказ.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до висновку експерта № 10/4/2015 від 30.11.2015 р. складеного за результатами проведення судової економічної експертизи, призначеної ухвалою від 03.06.2015 р. у даній справі, документально підтверджується визначена Банком заборгованість ОСОБА_2 по кредиту (тілу кредиту) за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. з урахуванням додаткових договорів укладених до нього, станом на 11.02.2015 р. у сумі 2 090 000 грн та по відсоткам за користування кредитним коштами у сумі 1 675 897 грн 25 коп.

При цьому згідно висновку експерта за даними проведеного розрахунку заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитним коштами, згідно умов кредитного договору, заборгованість ОСОБА_2 перед Банком станом на 11.02.2015 р. становить 1 691 643 грн 83 коп., що відповідає сумі заборгованості визначеної у розрахунку.

Зазначений висновок експерта суд вважає таким, що відповідає приписам ст. 42 ГПК України та приймає його як належний та допустимий доказ у даній справі.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2 090 000 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитним коштами в сумі 1 691 643 грн 83 коп. Решта заявлених до стягнення 15 746 грн 58 коп. відсотків є заявленими безпідставно (документально не підтверджені), а тому задоволенню судом не підлягають.

Поряд з цим відповідачем по справі подано клопотання та письмові пояснення про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості по поверненню кредитних коштів, простроченої заборгованості за нарахованим процентами та пені за прострочену заборгованість по відсоткам.

Згідно із п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з умов Договору його сторонами встановлено як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.1. Договору), кінцевий строк повернення кредиту - не пізніше 25.12.2012 р. (пункт 4.4. розділу 4 Договору з урахуванням змін, внесених додатковим договором № 3 від 27.12.2010 р.), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, зокрема щомісяця кожного календарного місяця для основної заборгованості (п. 4.4. розділу 4 Договору зі змінами, внесеними додатковими угодами) та для процентів за користування кредитом щомісяця по 25-те число включно (пункт 4.3. Договору).

Таким чином, поряд з установленням строку дії Договору його сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань зі внесення щомісячних платежів, останній з яких, з урахуванням змін внесених до Договору додатковим договором № 3 від 27.12.2010 р., у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 25.12.2012 р.

Відповідно до частини 3 статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно з статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 Цивільного кодексу України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У пункті 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Оскільки умовами Договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами згідно графіку визначеному в Договорі (з урахуванням внесених до нього змін додатковими договорами № 2 від 18.10.2010 р. та № 3 від 27.12.2010 р.), а відсотків - щомісячно не пізніше останнього робочого числа поточного місяця за який нараховуються відсотки наступним чином: на рахунок № НОМЕР_11 в ВФ ВАТ КБ "Хрещатик", МФО 302786 - у разі сплати відсотків в останній робочий день місяця; на рахунок № НОМЕР_12 в ВФ ВАТ КБ "Хрещатик", МФО 302786 - у разі сплати відсотків на протязі поточного місяця. У випадку сплати позичальником відсотків пізніше 30-го числа поточного місяця, за який вони нараховуються, відсотки сплачуються на інші рахунки, відкритті банком для обліку прострочених та сумнівних відсотків.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України № 6-16цс13 від 06.11.2013 р., № 6-20цс14 від 19.03.2014 р., № 6-331цс15 від 01.07.2015 р., № 6-154цс15 від 30.09.2015 р., № 6-1295цс15 від 07.10.2015 р., № 6-2520цс15 від 06.04.2016 р.

Як слідує з матеріалів справи позовну заяву вих. № 84-12/328 від 13.02.2015 року подано до суду 17.02.2015 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи відбитком штемпеля канцелярії Господарського суду Вінницької області.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Відповідно до ч. 4 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, вимоги про стягнення заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 580 000 грн, які, враховуючи зміни внесені до Договору додатковим договором № 3 від 27.12.2010 р., мали бути погашені у строк до лютого 2012 р. включно, заявлено після спливу трирічного строку позовної давності, тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Решта заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 1 510 000 грн (за період з 17.02.2012 р. по 11.02.2015 р.) є обґрунтованими та такими, що підлягають до стягнення з відповідача.

Щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом, пеня за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 р. по справі № 6-1188цс16.

Таким вимоги позивача про стягнення 548 435 грн 67 коп. відсотків (за період з 21.10.2011 р. по 16.02.2012 р.) заявлено після спливу строку позовної давності, в зв'язку з чим вимоги останнього в цій частинні задоволенню судом не підлягають.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 1 127 461 грн 58 коп. (за період з 17.02.2012 р. по 11.02.2015 р.), які підлягали нарахуванню на суму боргу за кредитом в розмірі 1 510 000,00 грн з урахуванням наведених вище мотивів стосовно пропуску строку позовної давності є обґрунтованими та такими, що заявлені в межах строків позовної давності, а тому підлягають до стягнення з відповідача.

Враховуючи викладене суд відмовляє в задоволенні заявленої позивачем до стягнення заборгованості по відсоткам в загальній сумі 564 182 грн 25 коп. (15 746 грн 58 коп. відсотки заявлені безпідставно (документально не підтвердженні) + 548 435 грн 67 коп. відсотків заявлено після спливу строку позовної давності).

Доводи позивача щодо переривання позовної давності з посиланням на визнання ОСОБА_2 боргу за кредитом у поданих до банку заяві про реструктуризацію боргу, зверненні пропозиції та також рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.20115 р. у справі № 127/27568/14-ц, судом не беруться до уваги, оскільки, як слідує з матеріалів справи у вказаних зверненнях ОСОБА_2, окрім іншого, просив замінити заставне майно, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зменшити відсоткову ставку до 19 % річних, скасувати нараховану пеню та штрафні санкції, зробити реструктуризацію заборгованості за лояльним графіком погашення встановити новий термін для добровільного погашення прострочення зобов'язань, не застосовувати пеню та штрафні санкції за договором. При цьому у вказаних зверненнях до банку відсутнє визнання ОСОБА_2 заборгованостей за договором в тій чи іншій сумі.

Поряд з цим щодо посилання на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/27568/14-ц, суд зазначає, що ухвалою від 01.03.2017 р. у даній справі заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2015 року скасовано.

Відповідно до ухвали суду від 15.06.2017 р. у справі № 127/27568/14-ц позовну заяву публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Вінницького регіонального відділення до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет застави залишено без розгляду.

Стосовно вимог про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиті в сумі 467 358 грн 36 коп. та пені за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 330 658 грн 69 коп. суд враховує наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з п. 6.2.1. Договору у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати комісій за розгляд та аналіз кредитного проекту, за відкриття кредитної лінії, за невикористаний залишок кредитних коштів, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов'язань за кожен день прострочення.

Відповідно до частини другої статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Відтак, у розумінні наведених приписів законодавства стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 р. у справі № 6-1138цс15.

З огляду на правову природу пені, яка нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов'язань, строк позовної давності в один рік, дату звернення позивача з позовом до суду - 17.02.2015 року (відбиток штемпеля поштового зв'язку на конверті, в якому надіслано позовну заяву), враховуючи клопотання та письмові пояснення відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що стягненню підлягає пеня в межах попереднього року до дня подання позову.

При цьому судом при обрахуванні пені взято за основу суму заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам заявлених в межах строку позовної давності (1 510 000,00 грн тіло кредиту, 1 127 461,58 грн відсотки за кредитом).

Здійснивши підрахунок пені за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.5.3" за періоди з 17.02.2014 р. по 11.02.2015 р., за несвоєчасне повернення кредиту та окремо по кожній із сум прострочених процентів, суд встановив розмір пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 334 971 грн 78 коп. та пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 49 575 грн 94 коп. Решта заявленої до стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 132 386 грн 58 коп. та пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 417 782 грн 42 коп. в силу вищенаведеного задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, передбачено можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зокрема, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. (ст. 1 Закону України "Про заставу").

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1-2, 4-5 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

Стаття 19 Закону України "Про заставу" передбачає, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги.

В ч.1, 3, 4, 6, статті 20 Закону України "Про заставу" вказано, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (право), він зберігає право наступного стягнення на інші речі (права), що складають предмет застави. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Пунктом 4.7. Договору застави у випадку невиконання Позичальником зобов'язань запечених цією заставою, на свій розсуд звернути стягнення на заставлене майно в порядку, передбаченому чинним законодавством або вимагати від Заставодавця передачі майна у власність в рахунок погашення боргу чи його реалізації чи передачі на реалізацію третім особам.

Судом встановлено, що кредитне зобов'язання за Договором фізичною особою ОСОБА_2 не виконано, а заборгованість останнього за кредитним договором доведена позивачем отже, можливість банку-кредитора звернути стягнення на заставлене майно не протирічить ні договору застави, ні приписам цивільного законодавства та Закону України "Про заставу".

Зважаючи на вказані норми чинного законодавства та встановлені обставини у справі, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Стаття 1 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Отже, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень").

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином нормами чинного законодавства, а також умовами укладеного між сторонами Договору застави, позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.03.2013 р. у справі № 6-10цс13.

Отже, з урахуванням викладеного суд встановлює спосіб реалізації предмета застави шляхом його продажу на публічних торгах, що кореспондується із обраним позивачем способом захисту у позовній заяві.

Щодо початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації суд зазначає, що Верховний суд України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (в редакції від 01.12.2011 р.) зазначив, що вирішуючи питання про початкову ціну майна, суди мають виходити з того, що ціна предмета застави встановлюється в самому договорі. Якщо при розгляді справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то в суду немає підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору.

Як зазначалось вище, договором застави від 20.07.2010 р., вартість предмета застави за домовленістю сторін складає 331 106 грн 48 коп.

Беручи до уваги те, що оскільки ринкова вартість заставного майна визначена станом на час укладення договору (20.07.2010 р.), в подальшому вона може змінюватись, як в сторону збільшення так і в бік зменшення, а також той факт, що позивач просить визначити спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, ухвалою суду від 30.03.2016 р. у даній справі призначено судову товарознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта № СД-9 від 16.03.2017 р. Вінницької торгово-промислової палати загальна ринкова вартість на території України за станом цін на березень 2017 р. заставного майна 54 найменування обладнання ресторану в кількості 63 одиниці, що відображено в п. 1.1. договору застави від 20.07.2010 р. складає 236 804 грн 14 коп.

При цьому експертом у даному висновку зазначено, що кавоварку Санремо мод. Капри де Люкс (кількість 1 шт.), кавомолку QUAMAR - 1 (кількість 1шт), полицю під кавоварку перфоровану (кількість 1 шт.), стола холодильного середньотемпературного без борта (кількість 1 шт.), Фреш-стейшна (ФСЗ) 870х550х900 (кількість 1 шт.), полиці консольної 1800х300х25 (кількість 1 шт.), слайсера Mirra 250 (тефлон) (кількість 1 шт.), стола 2 полиці, обшивка (кількість 1 шт.), Ящик морозильний SB 350 (кількість 1 шт.), Етажерки 12 пред. (3 підноси, 9 ніжок) (кількість 1 шт.) для огляду надано не було, тому їх вартість не визначалась.

З метою визначення ринкової вартості решти об'єктів вартість яких не було визначено при призначені товарознавчої експертизи, ухвалами суду від 06.11.2017 р. та 16.11.2017 р. зобов'язано Вінницьку торгово-промислову палату надати суду інформацію щодо ринкової вартості зазначених об'єктів застави.

Відповідно до висновку експерта № В-610 від 20.11.2017 р. Вінницької торгово-промислової палати загальна ринкова вартість об'єктів дослідження, а саме: кавоварка Sanremo мод. Capri Deluxe (кількість 1 шт., ринкова вартість 35 131 грн 85 коп.); кавомолка Fiorenzato мод. F6G - 1 (кількість 1шт., ринкова вартість 9 882 грн 93 коп.); стіл холодильний середньотемпературний без борта (кількість 1 шт., ринкова вартість 10 836 грн 18 коп.); фреш-стейшн (ФСЗ) 870х550х900 (кількість 1 шт., ринкова вартість 3 586 грн 24 коп.); полиця консольна 1800х300х25 (кількість 1 шт., ринкова вартість 891 грн 94 коп.); слайсер Sirman мод. Mirra 250 Teflon (кількість 1 шт., ринкова вартість 7 909 грн 96 коп.); Ящик морозильний SB 350 (кількість 1 шт., ринкова вартість 8 300 грн 08 коп.) становить 76 539 грн 17 коп.

Крім того, у висновку також зазначено, що при натурному обстеженні об'єктів дослідження, а саме: полиці під кавоварку перфорованої (кількість 1 шт.), стола 2 полиці, обшивки (кількість 1 шт.), етажерки 12 предметів (3 підноси, 9 ніжок) (кількість 1 шт.) не було надано до огляду в зв'язку з відсутністю, а замість кавомолки QUAMAR було надано кавомолку Fiorenzato мод. F6G.

При цьому у письмових поясненнях судовий експерт Вінницької торгово-промислової палати Кравченко С.В. № б/н від 20.11.2017 р. (вх. № 06-52/11016/17 від 20.11.2017 р.) зазначив, що зазначені об'єкти неможливо було ідентифікувати у зв'язку з відсутністю детального опису та характеристик товару, тому експертом було складено висновок № В-610 від 20.11.2017 р., в якому дані об'єкти були вказані з приміткою - не було надано до огляду.

Також у поданих до суду письмових поясненнях третьою особою - ОСОБА_2 вх. № 06-52/11015/17 від 20.11.2017 р. зазначено, що полиця під кавоварку перфорована (кількість 1 шт.), стіл 2 полиці, обшивка (кількість 1 шт.), етажерка 12 предметів (3 підноси, 9 ніжок) (кількість 1 шт.) були надані експерту для огляду є в наявності але ним не були ідентифіковані.

Враховуючи викладене, беручи неможливість ідентифікувати зазначені об'єкти застави, що безпосередньо слідує із усних та письмових пояснень експерта та третьої особи- ОСОБА_2, останні підлягають включенню до заставного майна на яке слід звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, виходячи із початкової їх ціни, яка погоджена сторонами у договорі застави.

В той же час у зверненні стягнення на кавомолку QUAMAR 16 (кількість 1 шт., початкова вартість 3 910 грн) суд відмовляє, у зв'язку з відсутністю зазначеного предмета застави на момент дослідження, що підтверджується безпосередньо висновками експерта та не заперечується сторонами.

При цьому звернення стягнення на предмет на кавомолку QUAMAR 16 (кількість 1 шт., початкова вартість 3 910 грн) шляхом її заміни кавомолкою Fiorenzato мод. F6G - 1 (кількість 1шт., ринкова вартість 9 882 грн 93 коп.) не є можливим, оскільки заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя (ст.ст. 579, 586 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про заставу").

Натомість зазначена згода заставодержателя в матеріалах справи відсутня. Окрім того відсутність згоди на заміну зазначеного предмета застави на інший підтверджується усними поясненнями позивача в ході розгляду справи. При цьому в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна предметом обтяження, наряду з іншим, значиться саме кавомолка QUAMAR 16.

Вказане не позбавляє позивача в свою чергу можливості звернення до відповідача з вимогами про стягнення збитків, пов'язаних з відсутністю (втратою) зазначеного предмета застави - кавомолки QUAMAR 16 (кількість 1 шт., початкова вартість 3 910 грн)

Таким чином, з огляду на вищевикладене в сукупності, початкова вартість предмета застави для його подальшої реалізації на публічних торгах складає 311 982 грн 87 коп. = 236 804 грн 14 коп. (відповідно до висновку експерта № СД-9 від 16.03.2017 р.) + 66 656 грн 24 коп. (відповідно до висновку експерта № В-610 від 20.11.2017 р. за мінусом вартості кавомолки Fiorenzato мод. F6G, яка не входить до предметів застави) + 8 522 грн 49 коп. (загальна початкова вартість полиці під кавоварку перфорованої 10, стола 2 полиці, обшивка 6 та етажерки 12 предметів (3 підноси, 9 ніжок) 1 погоджена сторонами в договорі застави).

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду належних доказів в спростування позовних вимог, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції тощо).

За вказаних вище обставин позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" підлягають задоволенню судом частково.

Заперечення відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 судом не беруться до уваги, оскільки є юридично неспроможними та спростовуються вище встановленими обставинами справи.

Зокрема, судом залишаються поза увагою доводи відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 стосовно підписання договору застави зі сторони ПП "Арт Хаус Мілленіум" не уповноваженою особою з посиланням на відсутність у директора повноважень на вчинення зазначеного договору та нікчемність правочину, оскільки виходячи зі змісту п. 1.2. Статуту (а.с. 234-245, т. 1) ПП "Арт Хаус Мілленіум" власником підприємства до повноважень якого віднесено прийняття рішення про передачу майна в заставу є гр. ОСОБА_2, який і підписав зазначений договір зі сторони Заставодавця. При цьому докази стосовно того, що гр. ОСОБА_2 зазначений в договорі за стави, Заставодавець, є різною особою з гр. ОСОБА_2 вказаним у Статуті зазначеного підприємства матеріали справи не містять, а тому зазначення в преамбулі договору застави ОСОБА_2 директором, який фактично і є власником підприємства, не змінює правовий статус зазначеної особи від імені якої вчинявся згаданий правочин. При цьому, в матеріалах справи наявне рішення власника ПП "Арт Хаус Мілленіум" щодо передачі майна в заставу з метою забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором № 20/09/фо/сі ві 25.12.2009 р. (а.с. 179, т. 2).

Також судом відхиляються посилання відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 на положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки зазначенні положення не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, позаяк указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (постанови Верховного Суду України від 04.02.2015 р. у справі № 6-239цс14, від 20.11.2013 р. у справі № 6-126цс13).

При цьому, як слідує зі змісту п. 7.3 Договору, Позичальник підтвердив, що він попередньо письмово повідомлений Банком про умови кредитування згідно зі ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів". В той же час, ЗУ "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Такий висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.12.2015 р. у справі № 6-1341цс15.

Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 та клопотання про її застосування до заявлених позивачем вимог судом враховано при прийнятті рішення у даній та застосовано позовну давність до частини вимог з урахуванням встановлених обставин справи. Також взято до уваги висновки експерта в ході дослідження стосовно не підтвердження частини заявлених процентів первинними документами.

Доводи відповідача стосовно того, що позивач свідомо допустив прострочення кредитора у вигляді бездіяльності (мало місце прострочення кредитора) що є підставою для звільнення від відповідальності судом оцінюються критично, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не може слугувати підставою для звільнення від виконання зобов'язання відповідача.

Посилання на лист-претензію вих. № 84-10/335 від 09.02.2012 р., яким за твердженням відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 в односторонньому порядку змінено дату повернення кредиту на 16.02.2012 р., судом відхиляється з огляду на обґрунтування викладені вище в мотивувальній частинні рішення.

Твердження відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 про те, що право вимоги за кредитним договором буде виставлено для продажу на відкритих торгах, а тому є підстави вважати, що право вимоги за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. перейшло до іншої особи відмінної від позивача, судом не береться до уваги доказів протилежного на момент прийняття у даній справі рішення матеріали справи не містять, протилежного сторонами не доведено.

Крім того залишаються поза увагою суду доводи відповідача та третьої особи відносно того, що нарахування відсотків за користування кредитом виходячи із зазначеного кредитним договором розміру відсотків, після настання дати кінцевого повернення кредиту, є неправомірним, враховуючи, що було здійснено поза межами зазначено у кредитному договорі строку, оскільки відсотки сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, разом з тим зобов'язальні правовідносини між сторонами не припинилися та діють згідно п. 9.1. Договору до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №6-37цс15.

Як вказувалось вище умовами кредитного договору (п.4.3. Договору відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно, починаючи з дня виникнення позичкової заборгованості, за фактичний термін користування кредитом, з урахуванням суми заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році до дня остаточного погашення кредиту і сплачуються позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого числа поточного місяця, що свідчить про безпідставність твержень відповідача та Позичальника в цій частині.

Також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, в тому числі в ході проведення призначеної у справі судової економічної експертизи, доводи відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 відносно не врахування банком (не списання) перерахованих коштів в рахунок погашення процентів за Договором.

Щодо доводів відповідача відносно того, що договором про внесення змін до договору застави б/н від 18.10.2010 р. викладено в новій редакції п. 1.1. договору застави (змінивши п. 1.1. Договору застави сторони виключили з його умов зобов'язання заставодавця щодо забезпечення договором застави вимог по нарахованих відсотках в продовж всього терміну користування кредитом) останні також оцінюються критично, оскільки порівняльний зміст п. 1.1. договору застави зазначеного не підтверджує. До того ж відсутність словосполучення "протягом всього терміну" та відсутність зазначення іншого терміну, який обмежував відповідальність певним періодом, не свідчить про відсутність у Заставодавця обов'язку щодо забезпечення вимог по нарахованих відсотках.

З аналогічних підстав судом не беруться до уваги твердження відповідача стосовно того, що відсотки, які банк нараховує на суму кредиту з 25.12.2012 по 11.02.2015 р. не охоплюються договором застави та не покладають на відповідача обов'язку щодо задоволення з вартості заставного майна.

Посилання відповідача на те, що сторонами кредитного договору внесено до зміни до істотних умов договору, які призвели до здороження кредиту без їх погодження з поручителем - заставодавцем судом залишаються поза увагою, оскільки на примірнику кожного із додаткових договір підписаних після укладення договору застави міститься погодження додаткового договору зі сторони ПП ПП "Арт Хаус Мілленіум".

При цьому зазначення додаткових договорах, що їх погоджено директором підприємства ОСОБА_2, який фактично і є власником підприємства, не змінює правовий статус зазначеної особи від імені якої вчинявся згаданий правочин. Поряд з цим, статтями 203, 204, 215 ЦК України встановлено принцип презумпції правомірності правочину відповідно до якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Станом на момент прийняття рішення у даній справі вказані додаткові договори судом не визнано недійсними, окрім того їх недійсність прямо не передбачена законом.

Інші доводи та заперечення відповідача та третьої особи - ОСОБА_2, в контексті вищевикладеного та встановлених обставин справи, судом не беруться до уваги, оскільки є юридично неспроможними та такими, що не спростовують правомірності заявленого ПАТ "Комерційний Банк "Хрещатик" позову про звернення стягнення на предмет застави заборгованості за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р.

Витрати на судовий збір, за проведення судової економічно та судової товарознавчої експертиз, підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, на пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України інші витрати пов'язанні з розглядом справи (витрати на отримання у Вінницькій торгово-промисловій палаті інформації щодо ринкової вартості об'єктів застави).

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У абз. 1 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Як встановлено судом, позивачем згідно акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 01-0610_ВЦ від 20.11.2017 р. сплачено Вінницькій торгово-промисловій палаті 7 920 грн 00 коп. за інформацію необхідну для розгляду даної справи на отримання якої ухвалою суду від 16.11.2017 р. здійснення оплати за яку зобов'язано позивача.

Оскільки вказана інформація витребовувалась судом з метою розгляду справи, встановлення всіх фактичних її обставин, зокрема визначення ринкової вартості об'єктів, які не було надано до огляду при визначенні оцінки вартості об'єктів застави під час проведення судової товарознавчої експертизи, а відтак витрати позивача на отримання витребуваної інформації і є в силу ст. 44 ГПК України за своєю суттю витратами, пов'язаним з розглядом справи з огляду на що підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5 226 грн 22 коп.

20.11.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3,4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 р. в сумі 3 022 009 грн 30 коп., з яких: 1 510 000 грн 00 коп. заборгованості за кредитом, 1 127 461 грн 58 коп. відсотків, 334 971 грн 78 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 49 575 грн 94 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 20.07.2010 р., що належить на праві власності Приватному підприємству "АРТ Хаус Міленіум", вул.Соборна, буд. 91, кв. 23, м. Вінниця (ідентифікаційний код 35996740) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик", вул. Хрещатик, 8-А, м. Київ, 01001 (ідентифікаційний код 19364259), а саме:

- База для проф. барного стiкло (БПБС 2) 5 (кількість - 1 шт., ринкова вартість 1 215 грн 17 коп.);

- База під кавомашину + 5 ящиків + 2 полиці (КС 1) 9 (кількість 1 шт., ринкова вартість 4 609 грн 06 коп.);

- База під пиво з місцем під башню 6 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 431 грн 90 коп.);

- Блендер марки "Наmіltоп Веaсh" моделі "НВВ 908-СЕ" 2 (кількість 1 шт., ринкова вартість 537 грн 68 коп.);

- Бокалонакопичувач настінний лист (БН1) 11 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 314 грн 78 коп.);

- Драйв-стейшн + диспeнсер барний (ДС2) 4 - (кількість 1 шт., ринкова вартість 2 676 грн 66 коп.);

- Льодогенератор марки "Fгіmont", моделі "В 65 АS 230/50/1" 14 (кількість 1 шт., ринкова вартість 20 876 грн 55 коп.);

- Пом'якшувач води марки "DVА" моделі "LТ8" 15 (кількість 1 шт., ринкова вартість 836 грн 80 коп.);

- Соковижималка для цитрусових "МАСАР" 1 (кількість 1 шт., ринкова вартість 5 479 грн 67 коп.);

- Стіл барний виробничий (СТ 1869) 7 (кількість 1 шт., ринкова вартість 3 170 грн 48 коп.;

- Стіл з розсувними дверима + 2 полиці + задня та бічна панелі 8 (кількість 1 шт., ринкова вартість 2 383 грн 05 коп.);

- Стіл холодильний низькотемпературний з рейкою 12 (кількість 1 шт., ринкова вартість 14 387 грн 90 коп.);

- Вага марки "ПромПрилад" моделі "ВН - 150 - 1D-А" (ЖКИ) (400х540) 32 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 097 грн 40 коп.);

- Жарильна поверхня чавунна марки "Коvinastroj-Kogast" 24 (кількість 1 шт., ринкова вартість 4 790 грн 57 коп.);

- Мийка 1-секційна 400х500х300 полиця 8 (кількість 1 шт., ринкова вартість 747 грн 23 коп.);

- Мийка 2х-секційна 400х500х300 полиця 5 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 123 грн 76 коп.);

- Мийка 3х-секційна 400х500х300 полиця 15 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 435 грн);

- М'ясорубка марки "Sirman" моделі "ТСG-12Е1РН" non-СЕ 34 (кількість 1 шт., ринкова вартість 7 723 грн 30 коп.);

- Пароконвекційна піч 7-ми рівнева марки "UNOХ" моделі "ХVС 504 26" (кількість 1 шт., ринкова вартість 57 850 грн);

- Плита 6-конфорочна з духовкою 33 (кількість 1 шт., ринкова вартість 40 274 грн 40 коп.);

- Підставка під пароконвекційну піч ХВ-403 13 (кількість 1 шт., ринкова вартість 2 077 грн);

- Полиця консольна розміром 1360х300х25 19 (кількість 1 шт., ринкова вартість 492 грн 80 коп.);

- Полиця консольна розміром 1400х300х25 7 (кількість 1 шт., ринкова вартість 492 грн 80 коп.);

- Полиця консольна розміром 900х300х25 12 (кількість 1 шт., ринкова вартість 362 грн 27 коп.);

- Полиця консольна розміром 980х300х25 20 (кількість 1 шт., ринкова вартість 385 грн 83 коп.);

- Пом'якшувач води марки "DVA" моделі "LT 8" 27 (кількість 1 шт., ринкова вартість 836 грн 80 коп.);

- Стеллаж 4 полиці 1000х400х1800 23 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 265 грн 40 коп.);

- Стеллаж для сушіння тарілок, 4 касети 22 (кількість 1 шт., ринкова вартість 2 829 грн 04 коп.);

- Стіл виробничий 2 полиці, колеса, 3 борта 21 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 382 грн 39 коп.);

- Стіл виробничий, полиця 1780х700х850 17 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 608 грн 53 коп.);

- Стіл виробничий, полиця, борт 1000х700х850 11 (кількість 1 шт., ринкова вартість 960 грн 08 коп.);

- Стіл виробничий, полиця, борт 1300х700х850 9 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 089 грн 60 коп.);

- Стіл виробничий, полиця, борт 1360х700х850 16 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 203 грн 41 коп.);

- Стіл виробничий, полиця, борт 1360х700х850 18 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 203 грн 41 коп.);

- Стіл виробничий, полиця 1600x600х850 4 (кількість 1 шт., ринкова вартість 1 175 грн 57 коп.);

- Стіл виробничий, полиця, борт 850х600х850 1 (кількість 1 шт., ринкова вартість 821 грн 36 коп.);

- Холодильна шафа Polair ШХ-0,5 ДСУН 29 (кількість 2 шт., ринкова вартість 13 328 грн 80 коп.);

- Холодильна шафа Polair ШХ-1,0 купе УН 30 (кількість 1 шт., ринкова вартість 5 343 грн 47 коп.);

- Етажерка для фруктів 3-ярусна 3 (кількість 3 шт., ринкова вартість 265 грн 08 коп.);

- Набір мармітів 61х36х30 см, 9 л/2 шт. 2 (кількість 2 шт., ринкова вартість 376 грн 48 коп.);

- Підставка для відра з льодом 68 см 4 (кількість 4 шт, ринкова вартість 2 746 грн 40 коп.);

- Фіскальний принтер Мария-301 МТМ (б/ао) Т10(6) 3 (кількість 1 шт., ринкова вартість 2 287 грн 50 коп.);

- Принтер Star TSP 600 2 (кількість 1 шт., ринкова вартість 3 266 грн 67 коп.);

- Станція офіціанта 1 (кількість 2 шт., ринкова вартість 17 042 грн 13 коп.);

- Кавоварка Sanremo мод. Capri Deluxe 17 (кількість 1 шт., ринкова вартість 35 131 грн 85 коп.);

- Стіл холодильний середньотемпературний без борта 13 (кількість 1 шт., ринкова вартість 10 836 грн 18 коп.);

- Фреш-стейшн (ФСЗ) 870х550х900 3 (кількість 1 шт., ринкова вартість 3 586 грн 24 коп.);

- Полиця консольна 1800х300х25 10 (кількість 1 шт., ринкова вартість 891 грн 94 коп.);

- Cлайсер Sirman мод. Mirra 250 (Teflon) 25 (кількість 1 шт., ринкова вартість 7 909 грн 96 коп.);

- Ящик морозильний SB 350 28 (кількість 1 шт., ринкова вартість 8 300 грн 08 коп.);

- Полиця під кавоварку перфорована 10 (кількість 1 шт., початкова вартість 1 560 грн 54 коп.);

- Стіл 2 полиці, обшивка 6 (кількість 1 шт., початкова вартість 3 596 грн 15 коп.);

- Етажерка 12 предметів (3 підноси, 9 ніжок) 1 (кількість 1 шт., початкова вартість 3 365 грн 80 коп.) загальною початковою ціною 311 982 грн 87 коп.

3. Встановити спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною 311 982 грн 87 коп.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення на предмет застави в рахунок погашення 580 000 грн заборгованості за кредитом, 564 182 грн 25 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 132 386 грн 58 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 417 782 грн 42 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів шляхом звернення стягнення не предмет застави - кавомолка QUAMAR 16 (кількість 1 шт., початкова вартість 3 910 грн).

5. Стягнути з Приватного підприємства "АРТ Хаус Міленіум", вул.Соборна, буд. 91, кв. 23, м.Вінниця (ідентифікаційний код 35996740) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик", вул. Хрещатик, 8-А, м. Київ, 01001 (ідентифікаційний код 19364259) - 48 223 грн 75 коп. витрат зі сплати судового збору, 7621 грн 57 коп. витрат на проведення судової економічної експертизи, 19 796 грн 29 коп. витрат на проведення судової товарознавчої експертизи та 5 226 грн 22 коп. інших витрат пов'язаних з розглядом справи.

6. Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

7. Копію рішення надіслати третім особам - ПАТ "КРИСТАЛБАНК, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ФОП Матохнюку Юрію Леонідовичу, ПАТ "Терра Банк" рекомендованим листом з поштовим повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Повне рішення складено 27 листопада 2017 р.

Головуючий суддя О.О. Банасько

Судді В.В. Матвійчук

С.С. Тісецький

віддрук. 9 прим.:

1 - до справи.

2 - ОСОБА_3 - АДРЕСА_4.

3 - ОСОБА_4 - АДРЕСА_5.

4, 5 - ОСОБА_5 - АДРЕСА_6; АДРЕСА_7.

6 - ОСОБА_6 - АДРЕСА_8.

7 - ФОП Матохнюк Юрій Леонідович - АДРЕСА_9.

8 - Публічне акціонерне товариство "Терра Банк" - вул. Глибочицька, 40у, м. Київ, 04053.

9 - ПАТ "Перехідний банк "КРИСТАЛБАНК" - вул.Кудрявський узвіз, 2, м.Київ, 04053; вул.Київська, 10, офіс 405, м.Вінниця, 21000; вул.Київська, 31, кв.26, м.Вінниця, 21000.