ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Справа №46/193-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №14-74 від 14.04.2017 року;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №38-2072/470 від 10.05.2012 року;

Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, за довіреністю №117 від 29.12.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м.Харків, (вх.№3497Х/1-40) на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.10.2017 року по справі №46/193-06,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз», м.Київ,

до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м.Харків,

про стягнення 8327901,85 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.10.2017 року у справі №46/193-06 (суддя Добреля Н.С.) задоволено скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вх.№213 від 14.08.2017 року на дії Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №15572599.

Визнано незаконними дії Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №15572599.

Визнано недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №15572599, яку було винесено 14.07.2017 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Панюковою О.О.

Відповідач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 18.10.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на дії Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження», зупинення виконавчих дій по виконавчих провадженнях відносно КП «Харківські теплові мережі» здійснюється не тільки у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та енергетичної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, це застереження відноситься тільки до виконавчих проваджень по стягненню заборгованості за природний газ; зупинення виконавчих дій здійснюється й по іншим виконавчим провадженням, де стягувачем є НАК «Нафтогаз України», ДК «Газ України», ПАТ «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії. Отже, вважає дії Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області по зупиненню виконавчого провадження №15572599 законними.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

10.11.2017 апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№12309), вважає, що суб'єктний склад стягувачів, передбачений пунктом 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є ширшим, ніж передбачений Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», за таких підстав, вважає, що виконавче провадження, де стягувачем є НАК «Нафтогаз України», а боржником КП «Харківські теплові мережі» підлягає зупиненню.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 30.11.2017 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить оскаржувану ухвалу суду від 18.10.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ПАТ «НАК Нафтогаз України» на дії Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №15572599.

Представник стягувача НАК «Нафтогаз України» проти апеляційної скарги заперечує, просить ухвалу місцевого господарського суду від 18.10.2017 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Головного територіального управління юстиції у Харківській області також не згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її незаконною та необґрунтованою з тих мотивів, що на його думку, судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм чинного законодавства, просить ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа за позовом ВАТ «Харківська ТЕЦ-5» до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за договором №792 від 30.09.2005 року в жовтні 2005 року березні 2006 року теплової енергії в сумі 8117743,43 грн., 155900,60 грн. інфляційних втрат та 257,82 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.05.2006 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь Відкритого акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» 7129843,99 грн. заборгованості за договором №492 від 30.09.2005 року. Надано розстрочку виконання рішення суду на 6 місяців рівними частинами 1188307,33 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь Відкритого акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» 25500,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

09.06.2006 року на виконання вищезазначеного рішення видано відповідний наказ.

Ухвалою суду від 17.03.2014 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» про заміну сторони правонаступником; замінено Публічне акціонерне товариство «Харківська ТЕЦ-5» на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у виконавчому провадженні №15572599 по примусовому виконанню наказу господарського суду Харківської області від 09.06.2006 року.

14.08.2017 до господарського суду Харківської області від Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» надійшла скарга на дії органу ДВС в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої скаржник просив визнати незаконними дії Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №15572599; визнати недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №15572599, яку було винесено 14.07.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3

Скарга стягувача мотивована тим, що для прийняття рішення про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець мав встановити, чи стягується за рішенням суду заборгованість за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води перед постачальником природного газу, проте, у даному випадку заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі рішення суду у даній справі, виникла не у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків останнього за спожитий природний газ, а у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків за теплову енергію.

18.10.2017 року господарським судом Харківської області винесено оскаржувану ухвалу, яка мотивована тим, що правова природа виникнення заборгованості боржника у даних правовідносинах не пов'язана з постачанням останньому природного газу, відповідно на дані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав для зупинення вчинення державним виконавцем виконавчих дій.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 115 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими для виконання на усій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, який, з урахуванням пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, підлягає застосуванню при розгляді спірних правовідносин, оскільки зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області №46/193-06 від 09.06.2006 року у межах виконавчого провадження №15572599 здійснено головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон №1730-VIII) частину 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, доповнено пунктом 10, а також доповнено вказану статтю частиною четвертою.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 34 вказаного Закону, підставою для зупинення вчинення виконавчих дій є включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

У той же час, частиною 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи та поданої скарги, причиною виникнення спірних правовідносин при виконання судового рішення стало різне тлумачення правових норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

При цьому одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність, згідно з якою юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування та не виключає необмеженості трактування у право застосовній практиці.

На це звертав увагу і Конституційний Суд України у відповідних рішеннях від 22.09.2005 року №5-рп, 29.06.2010 року №17-рп, 11.10.2011 року №10-рп.

З огляду на викладене, є помилковим тлумачення правових норм у відриві від дійсних цілей їх прийняття законодавцем.

Закон України «Про виконавче провадження» було доповнено пунктом 10 частини 1 статті 34 та частиною 4 статті 34 у звязку з прийняттям Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016, тому для дійсного тлумачення вказаних норм та їх правильного застосування необхідним є звернення до прийнятого закону і зясування кола відносин, на врегулювання яких він поширюється та цілей, для досягнення яких його було прийнято.

У Законі №1730-VIII зазначається, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №1730-VIII, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1730-VIII, реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - це державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.06.2017 №152 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» включене до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Стягувачем за наказом №46/193-06 від 09.06.2006 року, з урахуванням ухвали господарського суду Харківської області від 17.03.2014 року у справі №46/193-06 про заміну сторони у виконавчому провадженні, є Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»; боржником є Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Разом з тим, сфера дії Закону №1730-VIII визначена в статті 2 Закону, відовідно до якої дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1730-VIII під терміном «спожиті енергоносії» розуміється спожиті природний газ, електрична енергія.

Відповідно до абзацу 5, 8 частини 1 статті 1 цього Закону, заборгованість, що підлягає врегулюванню, є, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та її Дочірня компанія «Газ України».

Із системного аналізу викладених положень Закону №1730-VIII можна зробити висновок, що частина 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є деталізуючою нормою щодо застосування пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосовуючи пункт 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно враховувати, що ними було доповнено статтю 34 Закону України «Про виконавче провадження» з метою виконання завдань та досягнення цілей, які обумовлені прийняттям Закону №1730-VIII, який, в свою чергу, поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті природний газ та електричну енергію.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції зазначив наступне: Між Відкритим акціонерним товариством «Харківська ТЕЦ-5» (надалі - позивач) і Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (надалі - відповідач) 30.09.2005 року було укладено договір №492 про надання послуг з переробки палива (природного газу) в теплову енергію (надалі - договір №492), за яким позивач зобов'язався виконувати роботу з переробки природного газу, наданого відповідачем, в теплову енергію та передати її відповідачу, а відповідач зобов'язався забезпечити позивача природним газом для виробітку теплової енергії, приймати теплову енергію та сплачувати позивачу вартість переробки газу в теплову енергію. Тобто, предметом спору визначено стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію за договором від 30.09.2005 року №492, нарахованих відсотків річних та інфляційних втрат.

Таким чином, правова природа виникнення заборгованості боржника у вказаних правовідносинах - це послуги з постачання теплової енергії, а не постачання останньому енергоносіїв, визначення яких надано в Законі №1730-VIII, отже, у державного виконавця не було підстав для зупинення виконавчого провадження №15572599 з примусового виконання судового рішення.

При цьому, субєктний склад сторін у договірних правовідносинах, які виникли на підставі договору від 30.09.2005 року №492, було змінено вже в процесі виконання судового рішення, шляхом заміни ВАТ «Харківська ТЕЦ-5» на її правонаступника Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на підставі договору про відступлення права вимоги від 27.12.2013 року №14/6339/13.

Як свідчать матеріали справи, заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на підставі судових рішень у даній справі виникла не у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за спожитий природний газ, а у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків за вироблену теплову енергію з ВАТ «Харківська ТЕЦ-5» відповідно до договору про надання послуг з переробки палива (природного газу) в теплову енергію №492, отже, наявність такого боргу не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Згідно пункту 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції обґрунтовано визнано скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії державного виконавця такою, що підлягає задоволенню щодо визнання незаконними дій Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №15572599 та визнано недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №15572599, яку було винесено 14.07.2017 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Панюковою О.О.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги вчинені з довільним тлумаченням норм права і не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 18.10.2017 року по справі №46/193-06 має бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 18.10.2017 року по справі №46/193-06 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.