РІШЕННЯ

28.11.2017Справа №910/17010/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/17010/17

за позовом фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича, смт Мангуш Донецької області,

до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ, та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

про стягнення 5 036 423,83 грн.,

за участю представників:

позивача - Саєнка В.В. (особисто; паспорт серія НОМЕР_2); Мельника М.М. (довіреність від 13.11.2017 № б/н);

відповідача-1 - Окостня С.М. (довіреність від 31.08.2017 № 992/03);

відповідача-2 - Сидоренко Ю.А. (довіреність від 07.09.2017 № 27-18416/17).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Саєнко Володимир Володимирович (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - Банк) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про стягнення солідарно: 4 782 514,30 грн. основної заборгованості, що утворилася в зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання юридичних послуг від 13.05.2015 №1 (далі - Договір); 64 965,47 грн. 3 % річних та 188 944,06 грн. втрат від інфляції, а всього 5 036 423,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2017 було порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 14.11.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 14.11.2017 подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

14.11.2017 Банк та Фонд подали суду відзиви на позовну заяву, в яких просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 розгляд справи було відкладено на 28.11.2017.

27.11.2017 позивач подав суду письмові пояснення щодо тлумачень положень пункту 5.2 Договору.

28.11.2017 відповідач-1 подав суду додаткові пояснення на позовну заяву, зокрема, щодо тлумачення пункту 5.2 Договору.

28.11.2017 відповідач-2 подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача та Підприємець у судовому засіданні 28.11.2017 надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні надали пояснення по суті спору та проти задоволення позовних вимог заперечили повністю.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.05.2015 Банком (замовник) і Підприємцем (виконавець) було укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає, а виконавець бере на себе обов'язки за плату надавати замовнику послуги із стягнення заборгованості за кредитними договорами (пункт 2.1 Договору);

- завершенням надання послуг із стягнення заборгованості з боржника вважається: день зарахування коштів на рахунок замовника в повному обсязі; підписання сторонами відповідного додаткового договору про завершення надання послуг по відповідному боржнику (пункт 3.5 Договору);

- вартість послуг із стягнення заборгованості визначена у додатку 4 до Договору (пункт 5.1 Договору);

- сума винагороди виконавця розраховується у відсотках від всієї суми заборгованості боржника, що в повному обсязі надійшла на рахунок замовника, і сплачується лише по факту надходження всієї суми заборгованості боржника на відповідний рахунок замовника (пункт 5.2 Договору);

- замовник не сплачує виконавцю жодної винагороди за надання послуг згідно пунктів 5.1 - 5.2 Договору і разі відступлення замовником своїх прав за договором з боржником третій особі при відсутності рішення суду першої інстанції/рішення суду, яке набрало законної сили, про задоволення позовних вимог у частині стягнення боргу/звернення стягнення на предмет іпотеки та/або заставне майно (пункт 5.4 Договору в редакції додаткового договору від 16.06.2016 № 3);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.06.2016. Якщо за 5 календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії Договору, дія Договору вважається продовженою за згодою обох сторін на 6 місяців (пункт 9.1 Договору в редакції додаткового договору від 03.11.2015 № 1).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, позивачем особисто, та від відповідача-1 - уповноваженою особою Куреним О.В., який діяв на підставі рішення Фонду від 11.06.2014 № 45, та скріплено печатками сторін.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором з надання послуг.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач вказує, що надав відповідачу-1 послуги, які не були оплачені останнім у сумі 4 782 514,30 грн.

Банк повідомив Підприємця (лист від 31.03.2017 № 2133) про здійснення остаточного розрахунку за Договором, термін дії якого закінчився на думку відповідача-1 з 01.04.2017, та необхідність повернення документів.

У свою чергу, позивач вважає, що Договір припинив свою дію з огляду на вказаний лист з 30.04.2017.

Суд не знаходить підстав для такого висновку, оскільки, враховуючи пункт 9.2 Договору, останній було пролонговано до 01.06.2017, а тому, з огляду на лист Банку та приписи пункту 9.2 Договору, останній припинив свою дію з 01.06.2017.

Факт надання позивачем відповідачу-1 послуг на суму 4 782 514,30 грн. підтверджується такими документами:

- додатковими договорами про завершення надання послуг: від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 14.04.2017 № б/н;

- актами про завершення надання послуг: від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 14.04.2017 № б/н.

Вказані документи підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками без зауважень.

Акти та додаткові договори містять вказівки, що грошові кошти на рахунок Банку надійшли, винагорода визначена чітко, а акти є підставою для її виплати.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зокрема посилалися на те, що відповідно до пункту 5.2 Договору сума винагороди виконавця розраховується у відсотках від всієї суми заборгованості боржника, і сплачується лише по факту надходження всієї суми заборгованості боржника на відповідний рахунок замовника.

Проте, як зазначає Банк, в жодному із п'яти кредитів, які наводяться позивачем не відбулося повного погашення кредитної заборгованості визначеної судовим рішенням.

Разом з тим, застосування лише пункт 5.2 Договору, при визначенні умов та порядку оплати послуг є недоречним, оскільки відповідно до пункту 3.5, підпункту 4.1.2 пункту 4.1 Договору, умовам додаткових договорів про завершення надання послуг і змісту актів, замовник зобов'язався оплатити надані виконавцем послуги на підставі підписаних актів.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач звертався до відповідачів з вимогами погасити заборгованість за Договором, які були залишені без відповіді та належного реагування.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення боргу у сумі 4 782 514,30 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення саме з відповідача-1.

Що ж до заявленого позивачем солідарного стягнення заборгованості і з відповідача-2, то слід вказати таке.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Суд погоджується з доводами Фонду про відсутність солідарного обов'язку із виконання відповідачем-2 умов Договору.

Фонд не є стороною Договору і жодним правочином не взяв на себе обов'язку з оплати наданих позивачем відповідачу-1 послуг.

Що ж до посилань Підприємця на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то вказаний нормативно-правовий акт не містить жодної норми, яка б надавала підстави вважати, що у даному випадку Фонд виступає солідарним боржником за Договором.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути 64 965,47 грн. 3% річних і 188 944,06 грн. втрат від інфляції.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач-1 не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача-1, а у позові до відповідача-2 слід відмовити повністю.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача-1.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, проспект Перемоги, 41; ідентифікаційний код: 19357489) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича (місцезнаходження: 87400, АДРЕСА_1; адреса для листування: АДРЕСА_2; паспорт серія НОМЕР_3; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_1): 4 782 514 (чотири мільйони сімсот вісімдесят дві тисячі п'ятсот чотирнадцять) грн. 30 коп. боргу; 64 965 (шістдесят чотири тисячі дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 47 коп. 3 % річних; 188 944 (сто вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок чотири) грн. 06 коп. втрат від інфляції та 75 546 (сімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок шість) грн. 36 коп. судового збору.

3. У задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 05.12.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук