ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017р. Справа № 914/1298/17

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: судді Бортник О.Ю. (головуюча), суддів Морозюка А.Я. та Фартушка Т.Б. за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Львівського міського комунального підприємства (надалі ЛМКП) «Львівтеплоенерго», м. Львів,

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Варшавське-407», м. Львів,

про стягнення 44394,36 грн.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 - представник,

від відповідача ОСОБА_3 - представник,

Суть спору: ЛМКП «Львівтеплоенерго», м. Львів, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Львівського комунального підприємства «Варшавське-407», м. Львів, 39130,12 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2015 р. по 31.05.2017 р., 1036,67 грн. трьох процентів річних, 4227,57 грн. інфляційних та судових витрат у справі. Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем умов договору № 1287/Ш від 01.10.2011 про постачання теплової енергії в гарячій воді, а також нормами ст.ст. 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст. 232 ГК України.

Згодом позивачем зменшено розмір позовних вимог до 35207,59 грн. заборгованості, 1036,67 грн. трьох процентів річних, 4227,57 інфляційних нарахувань.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що фактичного споживання теплової енергії у підвальному приміщенні за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, 64, площею 77 м кв. не було, оскільки там відсутні прилади опалення приміщень. Вказане підтверджується відповідним актом від 12 лютого 2016 р. Крім цього, представник відповідача у судових засіданнях не погодилась із розрахунком ціни позову.

Позивач у додаткових поясненнях від 22.09.2017 р. зазначає, що відповідачем здійснено самовільне відключення від мереж централізованого опалення і воно не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Розгляд справи відкладався та строки розгляду справи продовжували з підстав, наведених у наявних в матеріалах справи ухвалах суду. Ухвалою суду від 04.09.2017 р. призначено колегіальний розгляд справи № 914/1298/17. Членами колегії суддів з розгляду справи № 914/1298/17 автоматично визначено суддю Бортник О.Ю. (суддя-доповідач), суддів Фартушка Т.Б. та Морозюка А.Я. Ухвалою колегії суддів від 28.09.2017 р. продовжено строк розгляду справи. У судовому засіданні 08.11.2017 р. за клопотанням відповідача оголошувалась перерва до 20.11.2017 р.

Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 22.09.2017 р., підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 625, 629 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання не допускається. Договір є обовязковим до виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до норм ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний, зокрема оплатити прийняту енергію. Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Між позивачем та відповідачем 01 жовтня 2011 р. укладено договір № 1287/Ш про постачання теплової енергії в гарячій воді з додатками. Згідно з умовами цього Договору позивач зобов»язувався постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних відповідачу обсягах у приміщення, розташовані по вулицях Варшавська, 64, Окуневського, 1, Масарика, 3, у м. Львові. Відповідно до вимог п. 6.3. Договору відповідач зобовязувався до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати позивачу вартість фактично спожитої теплової енергії. Згідно з п. 6.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Як вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості до неї, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за фактично спожиту теплову енергію за період з жовтня 2015 р. по травень 2017 р. включно. Загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача за вищезгаданий період часу, становить 35207,59 грн. Факт постачання позивачем відповідачу теплової енергії в гарячій воді в опалювальному сезоні 2015/2016, 2016/2017 років у приміщення, за вказаними у договорі адресами, підтверджується Актами про включення системи теплоспоживання від 9 жовтня 2015 р., від 12 жовтня 2016 р., від 2016 р. та підтверджується представником відповідача. Нарахування вартості спожитої теплової енергії, у тому числі в гарячій воді, та приєднаного теплового навантаження за період з жовтня 2015 р. по травень 2017 р. включно, здійснено позивачем відповідно до кількості спожитої відповідачем теплової енергії, вказаної у актах зняття показів лічильника.

З долучених відповідачем рахунків позивача на оплату поставленої ним теплової енергії та приєднаного теплового навантаження за період з жовтня 2015 р. по травень 2017 р. вбачається, що їхня вартість за згаданий період часу становила 117966,09 грн. Відповідач платіжними дорученнями № 779 від 25.11.2015 р., № 855 від 29.12.2015 р., № 37 від 29.01.2016 р., № 96 від 29.02.2016 р., № 158 від 31.03.2016 р., № 223 від 29.04.2016 р., № 271 від 31.05.2016 р., № 342 від 30.06.2016 р., № 81 від 29 липня 2016 р., № 468 від 31.08.2016 р., № 534 від 30.09.2016 р., № 599 від 31.10.2016 р., № 679 від 30.11.2016 р., № 727 від 29.12.2016 р., № 43 від 31.01.2017 р., № 102 від 06.03.2017 р., № 132 від 30.03.2017 р., № 127 від 31.05.2017 р., № 250 від 14.06.2017 р., № 362 від 28.07.2017 р. сплатив позивачу 89268,9 грн. вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2015 р. по травень 2017 р. Таким чином, станом на день вирішення справи судом заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту протягом жовтня 2015 р. травня 2017 р. по Договору № 1287/Ш теплову енергію становить 28697,19 грн. і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги в частині стягнення решти заборгованості за вищезгаданий період часу необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Суд дійшов висновку, що за наявності чіткого призначення здійснених відповідачем платежів, а саме: погашення заборгованості за теплову енергію, позивач не мав права самостійно змінювати призначення цих платежів та спрямовувати їх на погашення пені. Такий висновок суду відповідає висновкам Львівського апеляційного господарського суду, викладеним у його постанові від 07 вересня 2016 р. у справі № 914/333/16.

Враховуючи викладене, позивачем обґрунтовано, відповідно до норм ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення при поданні позову лише 671,25 грн. трьох процентів річних за період з 25.11.2015 р. по 15.06.2017 р. Позовні вимоги щодо решти трьох процентів річних задоволенню не підлягають, оскільки першим днем порушення відповідачем зобов»язання з оплати теплової енергії спожитої з жовтня 2015 р. по травень 2017 р., є 25.11.2015 р. (п. 6.3. Договору), позивачем при обчисленні трьох процентів річних не враховувались усі, здійснені відповідачем, оплати. Суд також виходить з того, що грошові суми, сплачені відповідачем платіжними дорученнями № 37 від 29.01.2016 р. та № 132 від 30.03.2017 р. без зазначення у них, оплата заборгованості за який місяць здійснюється, підлягають зарахуванню в рахунок оплати заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення. Позивачем також обґрунтовано заявлено до стягнення 2934,49 грн. інфляційних за час прострочення виконання грошового зобов»язання з грудня 2015 р. по травень 2017 р. включно. Решта позовних вимог в цій частині заявлені до стягнення не обґрунтовано та задоволенню не підлягають. При цьому суд виходить з того, що середній індекс інфляції за період прострочення підлягає заокругленню до цілої та однієї десятої числа. Крім цього, грошові суми, сплачені відповідачем платіжними дорученнями № 37 від 29.01.2016 р. та № 132 від 30.03.2017 р. без зазначення у них, оплата заборгованості за який місяць здійснюється, підлягають зарахуванню в рахунок оплати заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення. Суд бере до уваги й те, що відповідно до Листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 р. для визначення індексу інфляції за будь-який період часу необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

Суд не бере до уваги заперечень відповідача щодо відключення частини приміщень від системи теплоспоживання, оскільки таке відключення носило самовільний характер і не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11.11.2015 р. у справі № 6-170цс15. Крім цього, зазначені у Договорі приміщення відповідача, до яких позивачем подавалась теплова енергія, обладнані тепловими лічильниками. За таких обставин, відповідачу нараховано плату за фактично спожиту ним теплову енергію у цих приміщеннях.

Судові витрати у справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Варшавське-407» (79020, м. Львів, вул. Варшавська, будинок 64, ) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ) 28697,19 грн. заборгованості, 671,25 грн. трьох процентів річних, 2934,49 грн. інфляційних та 1277,05 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 28.11.2017 р., в зв»язку з перебуванням судді члена колегії суддів 27.11.2017р. на семінарі.

Суддя Бортник О.Ю.

Суддя Морозюк А.Я.

Суддя Фартушок Т.Б.