КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2017 р. Справа№ 910/5800/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Тищенко О.В.

Коротун О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 29.11.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 (повне рішення складено 19.07.2017)

у справі №910/5800/17 (головуючий суддя Демидов В.О., судді Пукшин Л.Г., Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С.

2) Публічного акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання припиненим договору поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 у справі №910/7449/17 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Стахановський вагонобудівний завод" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Чорна Л.В., Тищенко О.В. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/5800/17 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

23.10.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

Справа розглядалась різними складами суду. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.10.2017, у зв'язку з перебуванням судді Cуліма В.В. на лікарняному, для розгляду справи №910/5800/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Тищенко О.В., Коротун О.М.

Вказана судова колегія розпочала розгляд справи спочатку і прийняла постанову у даній справі.

В судовому засіданні 29.11.2017 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній, просив позовні вимоги задовольнити та припинити договір поруки №337 від 25.03.2015.

Представники відповідача-1 та третьої особи заперечували проти доводів наведених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача-2 29.11.2017 участь в судовому засіданні не приймав, своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України не скористався. Про день та час розгляду справи сторона була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення стороні ухвали суду від 25.10.2017, яке знаходиться в матеріалах справи. Однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки відповідач -2, який не з'явився в судове засідання, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-2.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII ГПК України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.11.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є AT "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - відповідач-1, банк) та Відкритим акціонерним товариством "Гемопласт", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт" (далі - позичальник, відповідач-2) було укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію №1210-01-07 (далі - кредитний договір).

За умовами кредитного договору, банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 106 380 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отриманні в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно графіку погашення кредитної лінії (додаток №1 до цього договору) з кінцевим строком погашення до 19.11.2012 і оплатити за користування кредитними коштами проценти в розмірі, указаному в п. 3.1. цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: а) за період з дня видачі до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.4 цього договору: 15% річних по кредиту, який обліковується на рахунку № 2063 4000 1763 01; 12% річних за кредитом, який обліковується на рахунку № 2063 4000 1763 02; б) в разі порушення позичальником термінів погашення, згідно з графіком - 30% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання по кредиту відповідно до вищевказаного графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї позичкової (основної) заборгованості; в) 30% річних за період з 20.11.2012 до дня фактичного погашення позичкової (основної) заборгованості.

В подальшому між сторонами (банком та позичальником) неодноразово вносилися зміни до договору про невідновлювальну кредитну лінію №1210-01-07, зокрема, змінено назву договору на договір про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 та визначено, що надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами "траншами" на умовах визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 426 100 000,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди від 24.03.2015 до договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 позичальник зобов'язується повернути всі отримані кредитні кошти у валютній заборгованості по кожному траншу до 19.12.2016 згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток №31 до цього договору) шляхом переказу грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості за кожним траншем здійснюється у тій самій валюті, у якій були надані кредитні кошти.

25.03.2015 між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - відповідач-1, кредитор) , ПАТ "Стахановський вагонобудівний завод" (далі - позивач, поручитель) та ПАТ "Гемопласт" (далі - відповідач-2, боржник) укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань у розмірі 80 000 000,00 грн. за договором про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007, укладеним між кредитором та боржником, про надання боржнику кредиту в розмірі 425 800 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, зазначених у п. 3.1 кредитного договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором та згоден з його умовами.

За умовами п. п. 2.1, 2.2 договору поруки у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у т.ч. за основним боргом, щомісячними процентами та підвищеними процентами, за оплату комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та процентам, а також за відшкодування всіх збитків.

Внесення змін і доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем (п. 4.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 6.2 договору поруки).

Додатковими угодами від 14.04.2015 та від 13.05.2015 до договору мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007, кредитор та боржник погодили змінити та викласти у іншій редакції п. 1.2 договору, зокрема: b) за управління кредитною лінією - комісія в розмірі 70 000,00 грн, починаючи з жовтня 2014 року по грудень 2014 року. Нарахування комісійної винагороди за управління кредитною лінією здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією в термін з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця.

З матеріалів справи вбачається, позичальник сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією, яка нарахова по 31.03.2015 включно в сумі 210 000,00 грн., за наступним графіком: до 31.05.2015 включно - 50000,00 грн., до 30.06.2015 включно - 50000,00 грн., до 30.09.2015 включно - 50000,00 грн., до 31.12.2015 включно - 50000,00 грн та до 31.03.2016 включно - 100000,00 грн.

Також додатковими угодами від 14.04.2015, від 13.05.2015, від 02.07.2015 до договору мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 кредитором та боржником було погоджено Графіки зниження ліміту кредитної лінії.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 14.04.2015, нарахування процентів за користування кредитними коштами відбувається щомісячно, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щоквартально, позичальник сплачує проценти у строк до 19.12.2016 включно, за умови погашення у строк до 30.04.2015 процентів у сумі не менше 250 000,00 грн., позичальник зобов'язується, починаючи з 01.05.2015 щомісячно погашати проценти у розмірі не менше 250 000,00 грн.

Додатковою угодою від 13.05.2015 сторони змінили п. 3.4 кредитного договору, зазначивши, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у наступному порядку: позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, які підлягають оплаті до 31.03.2015 у сумі не менше 250 000,00 грн., і у подальшому - відповідно до вказаного графіку: до 19.12.2016 включно - у сумі, не менше 250 000,00 щомісяця.

Додатковою угодою від 02.07.2015 сторони виклали п. 2.5 кредитного договору у новій редакції, вказавши, що позичальник зобов'язується повернути всі отримані кредитні кошти у валютній заборгованості по кожному траншу до 19.12.2016 згідно графіку зниження ліміту кредитної лінії (додаток №34 до цього договору) тощо.

Додатковою угодою від 09.07.2015 сторони виклали п. 3.4 кредитного договору у наступній редакції, вказавши первісний термін сплати процентів - 30.09.2015, а також встановивши мінімальний платіж процентів - не менше 100 000,00 грн.

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Стахановський вагонобудівний завод" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С. та Публічного акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт" про визнання припиненим договору поруки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у зв'язку із відстроченням строку повернення відповідачем-2 (боржником) процентів та комісійної винагороди, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя - позивача, оскільки відстрочення повернення кредиту призводить до збільшення періоду нарахування процентів і комісійної винагороди за кредитним договором, а тому враховуючи, що збільшення обсягу відповідальності поручителя відбулось без його згоди, позивач вважає поруку припиненою відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того позивач вказує, що прострочення боржника зі сплати заборгованості утворилася з травня 2015 року, проте відповідачем-1 жодних вимог як поручителю про погашення заборгованості не заявлялося. Також, позивач вважає порушеним право відповідача-1 як кредитора з моменту недотримання боржником (відповідачем-2) строку погашення чергового траншу у вересні 2015 року (погашення процентів, нарахованих в період 01.04.2015 по 30.06.2015), а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а саме з жовтня 2015 року. Посилаючись на те, що а ні письмових вимог до позивача, як до поручителя за кредитним договором, а ні позовів до позивача про стягнення заборгованості до грудня 2016 року відповідачем-1 не пред'явлено, позивач вважає поруку припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод" не підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Стахановський вагонобудівний завод" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт зазначає, що порука за договором поруки припинена у зв'язку із зміною основного кредитного зобов'язання без згоди поручителя, а також відсутністю вимоги до поручителя в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Таким чином, існує дві підстави для припинення поруки Публічного акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод", перша - за ч. 1 ст. 559 ЦК України, друга - за ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду міста Києва слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору (аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15 та від 21.05.2012 у справах №6-18цс11, №6-69цс11).

Таким чином, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що закон пов'язує припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною основного зобов'язання збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

Тобто, на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-160цс13).

Крім того, як вже зазначалось вище, апелянт посилається на те, що у зв'язку із відстроченням строку повернення відповідачем-2 (боржником) процентів та комісійної винагороди, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя - позивача, оскільки відстрочення повернення кредиту призводить до збільшення періоду нарахування процентів і комісійної винагороди за кредитним договором, а тому враховуючи, що збільшення обсягу відповідальності поручителя відбулось без його згоди, позивач вважав поруку припиненою відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Як вбачається з умов договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань у розмірі 80000000,00 грн. за договором про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007, укладеним між кредитором та боржником, про надання боржнику кредиту в розмірі 425800000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, зазначених у п. 3.1 кредитного договору.

Тобто, відповідальність поручителя за виконання зобов'язання боржника за кредитним договором є частковою, обмеженою сумою боргу у розмірі 80000000,00 грн. та, як встановлено судом першої інстанції, у подальшому вказана сума не змінювалася.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на збільшення обсягу відповідальності внаслідок відстрочення строку повернення відповідачем-2 (боржником) процентів та комісійної винагороди є безпідставними, оскільки таке відстрочення не свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя, порука якого є частковою, тобто обмеженою виключно сумою боргу у розмірі 80000000,00 грн.

Враховуючи наведене, а також те що, на час укладання договору поруки діяла нова редакція п. 2.5. вказаного договору (з яким поручитель був ознайомлений), місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що твердження поручителя про припинення договору поруки внаслідок збільшення обсягу його відповідальності є необґрунтованими, а зазначені ним підстави для такого припинення - відсутні.

Стосовно посилання апелянта на ч. 4 ст. 559 ЦК України, як підставу для припинення поруки Публічного акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод", колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, прострочення сплати заборгованості відповідачем -2 розпочалося з 01.10.2015.

Частиною 1 статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Нормами ч. 1 ст. 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає такі випадки визначення строку дії поруки:

- протягом строку, встановленого договором поруки;

- протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя;

- протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Таким чином, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Пунктом 5.1 договору поруки сторонами погоджено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя.

Оскільки сторони погодили строк дії поруки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на шестимісячний строк щодо пред'явлення вимоги до поручителя, передбачений ч. 4 статті 559 ЦК України, є безпідставними, оскільки дана норма застосовується у разі, якщо строк поруки у договорі не визначений. Таким чином, підстави для визнання поруки припиненою, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України - відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/5800/17 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/5800/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод"- без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/5800/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/5800/17- залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5800/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинними законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.В. Тищенко

О.М. Коротун