РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017№910/16523/17

За позовом Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 33 707,57 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Ткаченко М.М. - довіреність б/н від 24.10.2017;

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 13 листопада 2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Міський магазин" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 33 707,57 грн., в тому числі 22 000,00 грн. основного боргу, 7 546,97 грн. пені, 3 375,13 грн. інфляційних втрат, 785,47 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором щодо розміщення об'єкту сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі № ДН-С-00256/0934 від 06.05.2016 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати за облаштування та утримання місця торгівлі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.09.2017 порушено провадження у справі № 910/16523/17, її розгляд призначено на 23.10.2017 року.

Представник позивача в судове засідання 23.10.2017 року не з'явився, проте 20.10.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав додаткові документи для долучення матеріалів справи та клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання 23.10.2017 року не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.10.2017 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 13.11.2017 року.

У судовому засіданні 13.11.2017 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 13.11.2017 року не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02218, АДРЕСА_1 на яку було відправлено ухвали суду підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказана в позові.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2016 року між Комунальним підприємством "Міський магазин" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в особі виконуючого обов'язки директора, Тихомирова Олександра Борисовича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони (надалі - Позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) було укладено Договір щодо розміщення об'єкту сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі № ДН-С-00256/0934 (надалі - Договір).

У п. 1.1. Договору вказано, що Відповідач отримує можливість провадити підприємницьку діяльність в об'єкті сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, який розміщується у визначеному згідно з пунктами 1.2 та 1.3 Договору місці та отримує послуги з облаштування і утримання місця, а Позивач надає послуги з облаштування та утримання місця на умовах, визначених Договором.

Плата за облаштування та утримання місця торгівлі зазначена в п. 2.1. Договору, та складає суму в розмірі 27 498,95 грн., в тому числі ПДВ 4 583,16 грн.

Згідно п. 2.4. Договору, плата за облаштування та утримання місця у розмірі, зазначеному в пункті 2.1 Договору, сплачується Відповідачем на рахунок Позивача повною сумою єдиним платежем протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання Договору.

В п. 2.5. зазначено, що гарантійний внесок, який був внесений Відповідачем для участі в торгах, зараховується як частина плати за цим Договором та складає суму в розмірі три тисячі гривень 00 копійок.

12.04.2016 року, згідно платіжного доручення № PS22561729, Відповідачем було здійснено проплату гарантійного внеску в розмірі 3 000,00 грн. на розрахунковий рахунок Позивача.

20.05.2016 року, згідно платіжного доручення № PS22876128, Відповідачем було здійснено проплату в розмірі 2 498,95 грн. на розрахунковий рахунок Позивача.

Однак, відповідач не виконав належним чином умови договору щодо розміщення об'єкту сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в частині плати за облаштування та утримання місця торгівлі, в порядку та на умовах передбачених п. 2 Договору, не сплативши остаточну грошову суму коштів у розмірі 22 000,00 грн., починаючи з 23.05.2016 року по день звернення з цим позовом до суду, що потягло за собою не виконання грошового зобов'язання відповідачем.

В п. 4 Договору вказано, що він набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє з "06" травня 2016 року до "15" жовтня 2016 року, а в частині сплати Відповідачем плати за облаштування та утримання місця - до повного виконання своїх зобов'язань. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

Позивач зазначає, що відповідач своїх зобов'язань за Договором щодо розміщення об'єкту сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі № ДН-С-00256/0934 від 06.05.2016 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати за облаштування та утримання місця торгівлі не виконав.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 22 000,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг, у відповідності до Договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 22 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 7 546,97 грн. пені, 3 375,13 грн. інфляційних втрат, 785,47 грн. 3 % річних.

Згідно п. 5.1 Договору за несвоєчасну сплату платежів за облаштування та утримання місця Відповідач сплачує на користь Позивача пеню в розмірі 0.5% від розміру несплачених платежів за облаштування та утримання місця за кожний день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 3 517,64 грн. за розрахунком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 375,13 грн. інфляційних втрат та 785,47 грн. 3 % річних нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів в спростування обставин, викладених у позові.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню в розмірі 22 000,00 грн. основного боргу, 3 517,64 грн. пені, 3 375,13 грн. інфляційних втрат, 785,47 грн. 3 % річних.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02218, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01004, м. Київ, вулиця Басейна, будинок 1/2А, ідентифікаційний код 36927573) 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 3 517 (три тисячі п'ятсот сімнадцять) грн. 64 коп. пені, 3 375 (три тисячі триста сімдесят п'ять) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 785 (сімсот вісімдесят п'ять) грн. 47 коп. 3 % річних, 1 408 (одну тисячу чотириста вісім) грн. 74 коп. судового збору.

3. У іншій частині позову - відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.11.2017

Суддя М.Є. Літвінова