УХВАЛА

04.12.2017Справа № 911/3309/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Приватного акціонерного товариства "Сільпо Рітейл"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України

про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Білоус Т.А., за довіреністю;

від відповідача: Спєров Д.К., за довіреністю;

від третьої особи-1: не з'явився ;

від третьої особи-2: Цуканова С.Г., за довіреністю;

від третьої особи-3: Ванда С.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.07.2015 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Сільпо Рітейл" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.02.2017 у справі № 911/3309/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2017 у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2017 у справі №911/3309/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича задоволено частково, скасовано рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2017 у справі № 911/3309/15, справу № 911/3309/15 передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2017 матеріали господарської справи №911/3309/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до приватного акціонерного товариства "Сільпо Рітейл" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" про звернення стягнення на предмет іпотеки направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

14.09.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла вказана справа.

За результатами автоматичного розподілу, вищезазначену справу було передано на розгляд судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 справа була прийнята до провадження суддею Грєховою О.А., розгляд справи призначено на 09.10.2017.

05.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

09.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники учасників судового процесу у судове засідання 09.10.2017 з'явились.

У судовому засіданні 09.10.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 30.10.2017.

26.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

27.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано два клопотання про витребування доказів.

30.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову та два клопотання про залучення третіх осіб.

Представники сторін у судове засідання 30.10.2017 з'явились, представник третьої особи не з'явився.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про витребування у позивача:

- копії матеріалів кредитної справи ТОВ «Фоззі-Фуд», які були оформлені ПАТ «Омега Банк» у відповідності до правил встановлених Національним банком України (оригінал для огляду);

- оригінал Кредитного договору № 584 від 05.12.2007;

- оригінали Додаткових договорів № 1- № 24 до Кредитного договору № 584 від 05.12.2007;

- оригінал Іпотечного договору від 16.11.2010 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Тверською І.В. за реєстровим номером 2156;

- оригінал Договору № 1 від 16.03.2011 про внесення змін до Іпотечного договору від 16.11.2010 посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Тверською І.В. за реєстровим номером 2156;

- оригінали письмових звернень ТОВ «Фоззі-Фуд» про надання кредиту (розділ 2 Кредитного договору «Порядок надання кредиту»);

- виписки з рахунків ТОВ «Фоззі-Фуд» відкритих в ПАТ «Омега Банк» станом на 18.06.2013, а саме виписки з рахунків № 5601, № 5601, № 1101, № 1101, № 1131 та № 1131.

Розгляд іншого клопотання відповідача про витребування у позивача доказів та клопотання позивача про залучення третіх осіб відкладено судом до наступного судового засідання.

Враховуючи неявку представника третьої особи в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням учасниками судового процесу вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 та задоволенням клопотання про витребування доказів, розгляд справи було відкладено на 13.11.2017.

09.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 13.11.2017 представники позивача з'явились, надали для огляду витребувані ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 документи.

Представник третьої особи не з'явився.

Представники відповідача у судове засідання 13.11.2017 з'явились, подане ними 27.10.2017 клопотання про витребування доказів не підтримали, в зв'язку з чим, означене клопотання залишається без розгляду.

Розглянувши в судовому засіданні 13.11.2017 подану позивачем заяву, враховуючи, що зміна предмета позову є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує процесуальні права відповідача, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, вищевказана заява про зміну предмета позову прийнята судом до розгляду і спір розглядається з її урахуванням.

За результатами розгляду клопотань представника позивача про залучення до участі у справі третіх осіб, суд дійшов висновку про необхідність їх задоволення.

У судовому засіданні сторони подали спільне клопотання про продовження строків розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене клопотання та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд його задовольнив та продовжив строк вирішення спору у справі №911/3309/15 на п'ятнадцять днів.

Враховуючи неявку представника третьої особи в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням учасниками судового процесу вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 та від 30.10.2017, та залученням до участі у справі третіх осіб, розгляд справи було відкладено на 27.11.2017.

23.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Також, 23.11.2017 представник третьої особи-2 подав письмові пояснення.

27.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів

У судове засідання 27.11.2017 з'явився представник відповідача та подав клопотання про призначення судової експертизи.

Представники позивача та третьої особи-2 з'явились.

Представники третіх осіб 1 та 3 у судове засідання не з'явились.

Розгляд клопотання представника відповідача про призначення судової експертизи відкладено судом до наступного судового засідання.

Враховуючи неявку представників третіх осіб 1 та 3 в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням учасниками судового процесу вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2017, від 30.10.2017 та від 13.11.2017, розгляд справи було відкладено на 04.12.2017.

04.12.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про призначення у справі повторної оціночно-будівельної експертизи.

У судове засідання 04.12.2017 представник третьої особи-1 не з'явився, інші учасники судового процесу з'явились.

Представник відповідача подане клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи підтримав.

В обґрунтування поданого клопотання, відповідач зазначає, що докази наявні в матеріалах справи, а також доводи банку містять невідповідності та суперечності щодо загального розміру вимог, які було передано від ПАТ «Омега Банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» за Договором купівлі-продажу прав вимоги. Також відповідач заперечує проти розрахунку відсотків, зазнаючи, що нараховані банком проценти та порядок їх нарахування потребують перевірки судовим експертом в межах судової економічної експертизи. Також, відповідач зазначає, що розрахунок пені не відповідає нормам чинного законодавства, а тому наявні підстави для здійснення його перевірки судовим експертом в межах судової економічної експертизи.

Так, відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Згідно п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача та призначення судової експертизи, в зв'язку з чим, суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи.

Розглянувши у судовому засіданні 04.12.2017 клопотання представника відповідача про призначення повторної оціночно-будівельної експертизи, суд дійшов наступного висновку.

В обґрунтування заявленого клопотання, відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Київської області від 18.08.2015 було призначено судову оціночно-будівельну експертизу та 26.12.2016 було отримано Висновок експерта № 16152/15-42, який складений на дату складання висновку.

Відповідач зазначає, що не визнає Висновок щодо вартості предмету іпотеки, зроблений за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи, оскільки зазначений висновок було зроблено ще 26.12.2016, тобто більше ніж шість місяців тому. За цей час вартість предмету іпотеки змінилась і, відповідно Висновок судової експертизи не може розглядатись як належний і допустимий доказ вартості предмету іпотеки, оскільки станом на дату розгляду господарського спору визначена висновком вартість предмету іпотеки втратила актуальність та економічну обґрунтованість.

Відтак, відповідач зазначає, що оскільки з моменту проведення у даній справі експертизи сплинув строк понад 6 місяців, та враховуючи наявність інфляційних процесів у економіці держави, для визначення актуальної початкової ціни реалізації предметів іпотеки на публічних торгах у виконавчому провадження необхідно призначити повторну судову оціночно-будівельну експертизу.

Так, за змістом системного аналізу приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи в їх сукупності, що мають значення для її вирішення по суті.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів для всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012р., судову експертизу може бути призначено судом як у порядку підготовки справи до розгляду, так і в процесі розгляду на підставі пункту 5 статті 65 та пункту 1 частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу, користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 ГПК України.

Так, з урахуванням поданої 30.10.2017 заяви про зміну предмету позову, яка прийнята позивачем до розгляду, предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України).

Статтею 582 Цивільного кодексу України унормовано, що оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом. Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом.

Положеннями статті 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Статтею ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому, встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, та визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст.38 Закону "Про іпотеку" (відповідна правова позиція відображена у постанові Верховного суду України від 10.06.2015р. у справі № 6-449цс15).

З урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відстуності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 п. 4.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24.11.2014 р. № 1, з урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Водночас, господарський суд за необхідності може згідно зі статтею 41 ГПК України вирішити питання про призначення у справі відповідної судової експертизи.

Відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав» N 1440 від 10 вересня 2003 р. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства.

Як встановлено судом, наявний в матеріалах справи Висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 16152/15-42 від 26.12.2016 не містить строку його дії, при цьому, дата складання останнього - 26.12.2016.

Поряд з цим, ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" визначено, що у вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи.

Відповідно до положень статті 7 Закону України "Про судовому експертизу", судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України.

За приписами п. 23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.12. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" визначено, що витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, приймаючи до уваги новий предмет позову у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає за необхідне призначити у справі № 911/3309/15 судову експертизу.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Виходячи зі змісту листа №01-8/2651 від 27.11.2006 Вищого господарського суду України, вирішуючи питання про призначення судової експертизи, господарському суду необхідно витребувати у сторін пропозиції стосовно конкретних державних спеціалізованих експертних установ та/або судових експертів, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але має враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення експертного дослідження.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012 питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності.

Згідно з ч. 3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Так, за приписами ст. 10 Закону України "Про судову експертизу" судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 роз'яснено, що за загальним правилом доручати проведення судової експертизи можливо лише тим особам, яких атестовано відповідно до закону і включено до Державного реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України.

З огляду на наведене, з'ясувавши обставини й дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що для об'єктивного та правильного вирішення спору потрібні спеціальні знання, а тому слід призначити у справі експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Витрати, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, покладаються судом згідно з рахунком, виставленим експертною установою для здійснення оплати за проведення експертизи, до початку її проведення на відповідача, і в подальшому підлягають розподілу за правилами ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч. 2 статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 41, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Призначити у даній справі судову оціночну-будівельну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

2. На вирішення експерта поставити наступні питання:

1) Яка дійсна (реальна) ринкова вартість нерухомого майна: (нежитлові приміщення з №1 по №60 (групи приміщень №169) (в літері «А») загальною площею 2228,90 кв.м, розташовані на першому та частково на другому поверхах, які знаходяться за адресою: м. Київ. пр. Петра Григоренка, 23).?

3. Зобов'язати сторін надати експерту усі потрібні для проведення експертизи документи.

4. Витрати за проведення експертизи покласти на Приватне акціонерне товариство "Сільпо Рітейл".

5. Попередити експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, відповідно до статей 384, 385 Кримінального кодексу України.

6. Провадження по справі № 911/3309/15 зупинити до одержання результатів експертиз.

7. Матеріали справи надіслати до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Суддя О.А. Грєхова