УХВАЛА

22.11.2017Справа № 910/19011/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпейсервіс»

до Комунального підприємства «Київський метрополітен»

про зобов'язання виконати умови Договору

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Тоцька А.О. за довіреністю від 03.05.2017;

від відповідача: Акімова А.В. за довіреністю № 171 від 26.12.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київпейсервіс» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київський метрополітен» (далі - відповідач) про зобов'язання виконати умови Договору.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19011/17, її розгляд призначено на 22.11.2017 року.

22.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київську міську раду та Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Також, 22.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення у справі № 910/7506/17, що розглядається Київським апеляційним господарським судом.

В судовому засіданні 22.11.2017 року судом розглянуто клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову та вирішено відмовити в його задоволенні, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом вищезазначеної статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як на тому наголошено в п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду, адже інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.09.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилається на те, що у відповідності до ч. 1, п. 15.2 Протоколу № 61 Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 05.09.2017 року було вирішено доручити КП «Київський метрополітен» із пропозицією виконати рішення Постійної комісії від 06.12.2016 року у добровільному порядку протягом 10 календарних днів з моменту звернення, а також здійснити заходи, щодо припинення електропостачання та звільнення майна територіальної громади міста Києва від об`єктів, встановлених ТОВ «Київпейсервіс» на території КП «Київський Метрополітен» за договором оренди « 13-УНД-09 від 27.08.2009 року, дія якого припинена з 01.09.2017 року у разі невиконання рішення постійної комісії у добровільному порядку протягом 10 календарних днів.

Таким, чином, як зазначає позивач, уповноважений структурний підрозділ Київради своїм рішенням доручив відповідачу вчинити дії, які унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у випадку його задоволення. Така неможливість зумовлена тим, що у випадку здійснення відповідачем дій з припинення правовідносин за Договором, що буде полягати, зокрема, у звільненні території метрополітену від майна позивача, повторне встановлення терміналів, їх підключення до електропостачання та телекомунікаційних мереж потребуватиме розробки та погодження значного обсягу технічної та дозвільної документації, що вже оформлювалась позивачем при укладенні Договору.

Дослідивши подане позивачем клопотання, враховуючи те, що забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, суд дійшов висновку висновку, що у відомостях, які подані позивачем відсутні достатні підстави вважати, що невжиття заходів до забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі з урахуванням заявлених позовних вимог, а отже підстави для його застосування у суду також відсутні.

При цьому, суд зазначає, що в поданому позивачем листи № 646-713 від 02.10.2017 року КП «Київський метрополітен» пропонує позивачу, (а не вимагає чи зобов`язує) протягом 10 календарних днів з моменту звернення, звільнити у добровільному порядку майно територіальної громади м Києва від об`єктів (терміналів), встановлених ТОВ «Київпейсервіс» на території КП «Київський метрополітен».

Також, слід звернути увагу, що КП «Київський метрополітен» не вчиняє будь-яких заборонених дій щодо майна позивача, а виконує свої обов`язки, які останньому було доручено відповідно до протоколу № 61 Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 05.09.2017 року.

За висновком суду, саме лише посилання позивача в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення, а тому заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та базується лише на його власних міркуваннях та припущеннях.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Водночас, розглянувши подане відповідачем клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київську міську раду та Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), суд вирішив задовольнити його, враховуючи наступне.

Частинами 1-3 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Відповідно до пункту 1.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Слід зазначити, що метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини.

Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. (пункт 1.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з п. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Судом встановлено, що згідно з п. 5.2 статуту КП «Київський метрополітен» майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплене за ним на праві господарського відання.

Статтею 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, що місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Згідно з п. 5.1. рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 уповноважено Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) виступати орендодавцями майна територіальної громади міста Києва щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств територіальної громади міста Києва, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), а також нерухомого майна, що передається в оренду районним в місті Києві державним адміністраціям.

На переконання суду, вирішення спору у даній справі безпосередньо може вплинути на права та обов'язки Київської міської ради та Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) як на органи місцевого самоврядування (виконавчі органи), які від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, зокрема, майном КП «Київський метрополітен».

Враховуючи викладені вище обставини справи та наведені положення чинного законодавства України, суд вважає за доцільне залучити в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Київську міську раду та Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

При цьому, розгляд поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі судом відкладено до встановлення фактичних обставин справи.

Так, потрібно враховувати, що процесуальний закон не містить положень щодо обов'язку суду негайно після подання відповідного клопотання вирішити питання про його задоволення чи відхилення. Заявлені клопотання мають бути відображені в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 ГПК України), а суд відповідно, якщо виходячи з суті клопотання та стадії розгляду справи, неможливо визначитись щодо його відповідності обставинам справи, - не позбавлений права відкласти його розгляд до встановлення фактичних обставин, достатніх для з'ясування обґрунтованості клопотання, але в будь-якому випадку воно має бути розглянуто до прийняття рішення у справі.

За таких обставин, з метою створення учасникам судового процесу необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 27, 66, 67, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпейсервіс» про вжиття заходів до забезпечення позову залишити без задоволення.

2. На підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київську міську раду.

3. На підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

4. Розгляд справи № 910/19011/17 відкласти на 18.12.2017 р. о 10:00 год. Викликати для участі у судовому засіданні представників учасників судового процесу. Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького 44-Б, зал судових засідань № 2.

5. Позивачу надати суду:

- документально підтверджені письмові пояснення щодо обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву;

- докази направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами на адресу третіх осіб;

- оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви для огляду в судовому засіданні.

6. Третім особам надати суду:

- документально підтверджені письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог.

7. Учасникам судового процесу оформити письмові докази відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

8. Учасникам судового процесу завчасно подати витребувані судом докази з супровідним листом через відділ діловодства господарського суду міста Києва (пункт 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

9. Явку повноважних представників учасників судового процесу для дачі пояснень з витребуваними ухвалою суду документами визнати обов'язковою.

10. Попередити сторони, що за ухилення від вчинення дій, покладених на них господарським судом, можуть бути застосовані санкції, встановлені приписами пункту 5 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

11. Попередити позивача про передбачені пунктом 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України правові наслідки.

12. Учасникам судового процесу направити в судове засідання своїх повноважних представників, надавши їм відповідні довіреності, які будуть залучені до матеріалів справи.

Суддя М.Є. Літвінова