РІШЕННЯ

29 листопада 2017 рокуСправа № 921/630/17-г/14
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" вул.Молодіжна,65, смт. Власівка, Світловодський район, Кіровоградська область, 27552

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Ролікс-Транс" вул. Подільська, 46 оф.306, м. Тернопіль, 46001 (поштова адреса: вул. Гоголя, 5, м. Тернопіль, 46001)

про cтягнення заборгованості в сумі 39 173,95 грн.

представники сторін не з'явились.

Суть справи:

ТОВ "Гідросенд" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 підприємства "Ролікс-Транс" про cтягнення заборгованості в сумі 39 173,95 грн.

Ухвалою від 06.11.2017р. суд визнав подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви і, як наслідок, порушив провадження по справі та розгляд останньої призначив на 29.11.2017р.

В обґрунтування заявлених вимог господарське товариство посилається на неналежне виконання його контрагентом умов договору поставки №15091504, в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість, сума якої, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився. Разом з тим, від нього 15.11.2017 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у ній матеріалами.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, відзиву на позов, не подав, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в порядку ст.ст.64, 87 ГПК України та п.3.9.1 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. Так, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за номером №470 (ухвала про порушення провадження по справі) вручене 16.11.2017 його представнику за довіреністю.

За таких обставин, враховуючи що участь представників у судовому засіданні обов'язковою не визнавалась, даний спір вирішується судом згідно до ст.75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

За відсутності відповідного клопотання, в порядку ст.81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як слідує із матеріалів справи, 15 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" (Постачальник) та ОСОБА_1 підприємством "Ролікс-Транс" (Покупець) було укладено договір поставки №15091504, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобовязується передати у власність Покупця паливні пілети (товар) за ціною, кількістю та на умовах, узгоджених з Покупцем у даному договорі, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар Постачальнику на умовах даного договору.

Постачальник зобов'язується передати товар на умовах FCA (Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 52) за попередньою домовленістю сторін. Умови поставки визначаються відповідно до міжнародних правил "Інкотермс 2010" в редакції 2010 року. При поставці товару Постачальник повинен надати Покупцю: рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну, товарно-транспортну накладну. З моменту відмітки Базису поставки на товарно-транспортних накладних Продавця, товар вважається власністю Покупця (п.п.2.1., 2.2., 2.3. Договору).

Згідно п.п.3.4., 3.5. угоди Покупець сплачує 100% передоплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Продавця та/або шляхом внесення готівки в касу підприємства. Зобов'язання Покупця по сплаті товару вважається виконаним в момент зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника, відповідно до реквізитів, вказаних Постачальником у рахунку.

У п.7.1. правочину сторони визначили, що даний Договір вступає в силу з моменту його підписання ними і діє до 31.12.2015, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором.

На виконання своїх договірних зобов'язань, господарським товариством поставлено товар Покупцю на загальну суму 29 712 грн., що підтверджується: рахунком-фактурою №ГС-0001565 від 26.09.2015, видатковою накладною №ГС-0001565 від 26.09.2015, товарно-транспортною накладною №1565 від 26.09.2015 та податковою накладною №155 від 26.09.2015.

Вищезазначений первинний документ бухгалтерського обігу, зокрема видаткова накладна, підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень. Як наслідок, суд вважає належним чином підтвердженим факт поставки відповідачу товару на загальну суму 29 712 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, умовами укладеного правочину передбачено 100% передоплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Продавця.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу свого контрагента надіслано претензію із вимогою про сплату існуючої заборгованості (претензія №205 від 07.09.2017р.). Однак, така вимога залишена відповідачем без реагування та належного виконання.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на 20.10.2017 становить 29 712 грн., яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Разом з тим, відповідач не провів розрахунок за поставлений товар у погоджені договором строки оплати, а тому у господарського товариства виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання умов договору приватному підприємству за період з 01.10.2015 по 30.09.2017 нараховані 3 % річних в сумі 1834 грн. та інфляційні втрати в сумі 7627,95 грн.

Пунктом 1.12. постанови Пленуму ВГСУ № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. встановлено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням дати виникнення зобов'язання та в межах періодів існування заборгованості, суд вважає, що до стягнення підлягають 3% річних у розмірі 1782,72 грн. та інфляційні втрати в сумі 7591,02 грн. В решті позовних вимог у цій частині суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

З наведеного в сукупності, позов підлягає до задоволення лише частково.

У відповідності до ст.ст. 44,49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, зайво сплачений позивачем судовий збір в розмірі 84 грн. може бути повернуто за правилами, які визначені ст.7 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Ролікс-Транс" (вул. Подільська, 46 оф.306, м. Тернопіль, 46001 (поштова адреса: вул. Гоголя, 5, м. Тернопіль, 46001), ідент. код 14045466) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" (вул.Молодіжна,65, смт. Власівка, Світловодський район, Кіровоградська область, 27552, ід. код 34996776) 29 712 (двадцять дев'ять тисяч сімсот дванадцять) грн. заборгованості за отриманий товар, 1782 (одну тисячу сімсот вісімдесят дві) грн. 72 коп. - 3% річних, 7591 (сім тисяч п'ятсот дев'яносто одну) грн. 02 коп. інфляційний витрат та 1596 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто шість) грн. 40 коп. в рахунок повернення судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 30.11.2017 р.

Суддя О.В. Руденко