ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Справа № Б-50/184-10
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Куровського С.В., Поліщука В.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
на ухвалугосподарського суду Харківської області від 18.05.2017
та постановуХарківського апеляційного господарського суду від 04.07.2017
у справі № Б-50/184-10 господарського суду Харківської області
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промисловий дім "Земляни"
провизнання банкрутом

за участю представників сторін: Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" - Гіндрюк Т.С.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2017 року у справі № Б-50/184-10 (суддя Міньковський С.В.) відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промисловий дім "Земляни" (Далі - ТОВ "ТПД "Земляни") арбітражного керуючого Клочко О.М. про витребування з чужого незаконного володіння фізичної особи - підприємця Заярного Андрія Леонідовича на користь ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" нежитлової будівлі з підвалами та ганками літ. "А-2" під літ. "А.Б.а.а1.а1" (цегла) загальною площею 3932,3 кв.м, чотири сараї літ. "В", "Г", "Д", "Б", вимощення-1, огорожа №1, троє воріт №2, №3, №5, хвіртка №4, огорожа №6, приямки №7, 8, що знаходяться за адресою: Черкаська область, місто Умань, вулиця Чорного Рафаїла, № 4 та земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0074, загальною площею 3979 кв.м. надану для обслуговування універмагу, що знаходяться за адресою: Черкаська область, місто Умань, вулиця Чорного Рафаїла, №4.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.07.2017 у справі № Б-50/184-10 (головуючий суддя: Камишева Л.М., суддя Істоміна О.А., суддя Сіверін В.І.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Харківської області від 18.05.2017 року у справі №Б-50/184-10 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", кредитор, банк) звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просило скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 18.05.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 у справі № Б-50/184-10 та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 330, 387, 388 Цивільного кодексу України (Далі ЦК України), ч. 2 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), ст.ст. 12, 24 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Переглянувши у касаційному порядку прийняті у даній справі судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, постановою господарського суду Харківської області від 12.01.2011 ТОВ "ТПД "Земляни" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Пянова С.В., якого зобов'язано відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконати дії, передбачені вказаним Законом, завершити ліквідаційну процедуру та надати суду відповідні документи.

Під час здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що банкруту на дату відкриття ліквідаційної процедури на праві власності належали на підставі свідоцтва про права власності № 759 від 03.07.2002, виданого виконавчим комітетом Уманської міської ради, нежитлова будівля магазину з підвалом загальною площею 3952,9 кв.м, та на підставі державного акта земельна ділянка загальною площею 0,3979 га, що розташовані за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Рафаїла Чорного, 4.

ТОВ "ТПД "Земляни" в особі ліквідатора Пянова С.В. (довіритель) та ТОВ "Ерітаж" (повірений) 08.02.2011 уклали договір доручення № 01-02/11, відповідно п.1.1 якого довіритель доручає, а повірений зобов'язується від імені та за рахунок довірителя здійснити дії, необхідні для продажу майна довірителя на аукціоні протягом п'яти календарних місяців з моменту підписання цього договору, у тому числі укласти з ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" договір на проведення аукціону з продажу майна довірителя.

Аукціон з продажу майна банкрута ТОВ "ТПД "Земляни" відбувся 21.02.2011.

Відповідно протоколу №1 аукціонних торгів ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" за лот №1 - нежитлова будівля універмагу, літ. "А-2", площа 3952, 9 кв.м, у томі числі господарські будівлі (сараї літ. "В", "Г", "Д", огорожа № 1, 2), що розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,3979 га, кадастровий номер: :02:004:0074, за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Рафаїла Чорного, 4. Початкова вартість: 1867300,00грн., учасник № 2165 - ТОВ "Інтер-Строй Інвест", запропонував найвищу ціну та придбав лот № 1 за 1 960 665,00 грн. без ПДВ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.08.2011 у справі №Б-50/184-10 припинено повноваження ліквідатора ТОВ "ТПД "Земляни" Пянова С.В. та призначено нового ліквідатора арбітражного керуючого Мухітдінова Р.Д, скасовано заборону ліквідатору здійснювати будь-які дії щодо відчуження нежитлової будівлі магазину з підвалом загальною площею 3952,9 кв.м та земельної ділянки загальною площею 3979 кв.м, за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Р. Чорного, 4 що належить ТОВ "ТПД "Земляни", накладену ухвалами суду від 22.02.2011 та від 10.03.2011.

ТОВ "Торгово-промисловий дім "Земляни" в особі ліквідатора Мухітдінова Р.Д. (продавець) та ТОВ "Інтер-Строй Інвест" (покупець) 02.09.2011 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі та земельної ділянки, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлову будівлю та земельну ділянку площею 0,3979 га, кадастровий номер: :02:004:0074, що знаходяться за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Рафаїла Чорного, 4. Згідно з технічним паспортом, що є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа, на земельній ділянці кадастровий номер :02:004:0074, площею 0,3979 га, розташовані нежитлова будівля з підвалами та ганками літ. "А-2", під. літ. "А,Б.а,а.1.,а.2 " (цегла), загальною площею 3932,3 кв.м, чотири сараї літ. "В", "Г", "Д", "Б", вимощення -1, огорожа № 1, троє воріт № 2, 3, 5, хвіртка № 4, огорожа № 6, приямки № 7, 8. Вказана земельна ділянка була надана для обслуговування універмагу.

В подальшому, ТОВ "Інтер-Строй Інвест" (іпотекодавець) 22.06.2012 передав фізичній особі Заярному А.Л. (іпотекодержатель) за договором іпотеки нерухоме майно, а саме:

- нежитлову будівлю з підвалами та ганками літ. "А-2", під. літ. "А,Б.а,а.1.,а.2 " (цегла), загальною площею 3932,3 кв.м, чотири сараї літ. "В", "Г", "Д", "Б", вимощення -1, огорожа № 1, троє воріт № 2, 3, 5, хвіртка № 4, огорожа № 6, приямки № 7, 8, що знаходяться за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Рафаїла Чорного, 4, та належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та земельної ділянки від 02 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1149, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О. 02.09.2011р. за №4618154, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О. 02.09.2011 за № 10331699 та Уманським виробничим відділом комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 05.09.2011, реєстраційний номер 3028748, номер запису 276 в книзі 2, згідно витягу №31190610;

- земельну ділянку 0,3979 га, цільове призначення для обслуговування універмагу, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Рафаїла Чорного, 4, та належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та земельної ділянки від 02 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1149, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О. 02.09.2011р. за № 4618154, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О. 02.09.2011р. за № 10331699 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 187592, виданого Міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Умань та Уманського району Черкаської області 31.05.2012р.

Судами встановлено, що станом на 09.09.2013 власником нежитлової будівлі та земельної ділянки за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Рафаїла Чорного, 4, є Заярний А.Л., державна реєстрація права власності - 04.09.2012 на підставі договору іпотеки від 22.06.2012.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 у справі №Б-50/184-10 визнано недійсними результати аукціону від 21.02.2011 з продажу вищевказаного спірного майна банкрута ТОВ "ТПД "Земляни", яке перебувало в іпотеці у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та договір купівлі-продажу, укладений ліквідатором ТОВ "ТПД "Земляни" з переможцем спірного аукціону ТОВ "Інтер-строй інвест".

У вересні 2013 року ліквідатор ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" Клочко О.М. звернувся до господарського суду Черкаської області із віндикаційним позовом до Заярного Андрія Леонідовича.

Господарським судом Черкаської області 30.09.2013 прийнято позовну заяву ліквідатора ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" Клочко О.М. до Заярного Андрія Леонідовича та порушено провадження у справі №925/1565/13.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 02.02.2017 справу №925/1565/13 направлено за виключною підсудністю до господарського суду Харківської області для приєднання до справи про банкрутство ТОВ "ТПД "Земляни" та подальшого її розгляду в межах даної справи про банкрутство.

Господарським судом Харківської області встановлено, що заявлений ліквідатором спір про витребування до ліквідаційної маси банкрута майна з володіння третьої особи, яка його набула за цивільно-правовим договором у переможця аукціону, результати якого було визнано недійсними в судовому порядку, підлягає розгляду господарським судом з врахуванням виключної підсудності суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.02.2017 справу №925/1565/13 приєднано до справи №Б-50/184-10 для подальшого розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ "ТПД "Земляни".

Відмовляючи у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" Клочко О.М. про витребування до ліквідаційної маси банкрута майна з володіння третьої особи, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що Заярний А.Л. є недобросовісним набувачем, на підставі чого можливо застосовувати норму ст. 387 ЦК України, оскільки, аукціон з продажу спірного нерухомого майна проведено 21.02.2011; договір купівлі-продажу зазначеного вище майна між ліквідатором ТОВ "ТПД "Земляни" та ТОВ "Інтер-строй Інвест" укладено 02.09.2011; Заярний А.Л. набув право власності на зазначене спірне нерухоме майно 04.09.2012 і лише 09.02.2015 постановою суду апеляційної інстанції результати аукціону від 21.02.2011 та договір купівлі-продажу від 02.09.2011 визнано недійсними.

Отже, місцевий господарський суд вважає, що заявником не доведено суду: по-перше, факту відсутності у набувача майна Заярного А.Л. правових підстав для володіння майном; по-друге, факту наявності спірного майна у незаконному володінні Заярного А.Л., з огляду на інформацію, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, де власником відчуженої нерухомості ТОВ "ТПД "Земляни" з 25.11.2013 та станом на 28.02.2017 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Лесарк" (Далі - ТОВ "Лесарк") (код 389412254, адреса: Черкаська область, м. Умань, вул. Піонтковського, 10, офіс 2) (т. 2 справи №925/1565/13 а.с.207-212).

Тобто, станом на дату розгляду судом справи, як вважає місцевий господарський суд у оскаржуваній ухвалі від 18.05.2017, заявником (позивачем) взагалі не підтверджено наявність у заявника ТОВ "ТПД "Земляни" суб'єктивного права на витребування майна з чужого незаконного володіння саме у Заярного А.Л.

Клопотання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" щодо заміни неналежного відповідача Заярного А.Л. на належного ТОВ "Лесарк" на підставі ст. 24 ГПК України, місцевий господарський суд відхилив, пославшись на те, що норми Закону України про банкрутство є спеціальними по відношенню до загальних норм ГПК та такої дії не передбачають.

Згідно вимог ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний перегляд відповідно до вимог ст. 101 ГПК України, погодився із висновками місцевого господарського суду про недоведеність недобросовісності набуття права власності Заярним А.Л.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що визнання недійсним аукціону та договору-купівлі продажу свідчить про те, що ТОВ "Інтер-Строй Інвест" не є добросовісним набувачем права власності на спірне майно, однак не підтверджує факту вибуття вказаного майна поза волею власника, у тому числі відсутність у нього свідомо поставленої мети щодо передачі майна у власність іншій особі, невжиття ним будь-яких дій чи заходів для досягнення цієї мети та втрату майна в результаті вчинення іншими особами дій, спрямованих на відчуження майна, без погодження з власником.

Суд другої інстанції відхилив доводи банку щодо відсутності волі власника на відчуження майна у зв'язку з тим, що реалізація майна банкрута здійснювалась ліквідатором ТОВ "ТПД "Земляни", а не особисто товариством, оскільки відповідно до ст. 25 Закону про банкрутство з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута, дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду, зокрема, власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута, а відповідно до ст. 30 вказаного Закону продаж майна банкрута оформлюється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

Разом з тим, суд другої інстанції послався на те, що матеріали справи не містять доказів звернення власника майна банкрута зі скаргою на дії ліквідатора щодо неправомірного, поза його волею, відчуження спірного майна, не зазначено про вказані обставини і під час розгляду заяви ліквідатора про витребування майна.

Водночас, апеляційний господарський суд підтримав висновки місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для залучення до участі у справі іншого відповідача - ТОВ "Лесарк" на підставі ст. 24 ГПК України.

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись із такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Як встановлено під час розгляду справи, постановою господарського суду Харківської області від 12.01.2011 ТОВ "Торгово-промисловий дім "Земляни" визнано банкрутом, реалізація майна банкрута відбувалась до набрання чинності змін згідно із Законом України № 4212-VI від 22.12.2011.

Разом з тим, згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013 внесено доповнення до статті 16 ГПК України частиною такого змісту: "справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство", а також доповнено частину 1 статті 12 пунктом 7 про підвідомчість господарським судам справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено, однак передбачено винятки щодо спорів, пов'язаних з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів) за позовом контролюючих органів, визначених Податковим кодексом України.

Такі зміни щодо виключної підсудності певних спорів судам, у провадженні яких перебуває справа про банкрутство, набрали чинності з 19.01.2013.

Отже, з 19.01.2013 майнові спори про витребування майна до ліквідаційної маси та пов'язані з цим вимоги розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство, незалежно від того, що до боржника можуть застосовуватися окремі положення матеріального та процесуального права, визначені Законом про банкрутство в редакції, яка існувала до набрання чинності Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 з 19.01.2013 та в силу пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень продовжує застосовуватися до окремих боржників.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові №16/047 від 13 квітня 2016 року у справі №908/4804/14, який, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011р.), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Висновки Верховного Суду України у Постанові від 13 квітня 2016 року у справі №908/4804/14 щодо застосування норм процесуального права, відповідно до статті 11128 ГПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують положення статей 12, 16 ГПК України.

Отже, встановивши виключну підсудність майнових спорів до боржника з 19.01.2013 року суду, який здійснює розгляд справи про банкрутство, законодавець тим самим розширив повноваження такого суду на предмет можливості визнання недійсними правочинів із цивільно-правових підстав та повернення майна боржнику в порядку статей 387, 388 ЦК України, оскільки особи, права яких порушено такими правочинами, та власник, майно якого відчужено третім особам без його згоди, вже не може захистити свої права шляхом звернення з відповідними вимогами у позовному провадженні.

Вищезазначене свідчить про те, що заяви про визнання недійсним правочинів (договорів) або спростування майнових дій, розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від суб'єктного складу сторін, враховуючи загальні положення Цивільного кодексу та Господарського кодексу України.

Як було встановлено під час розгляду даної справи і вже зазначалось вище, на момент звернення у вересні 2013 року ліквідатора ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" Клочко О.М. до господарського суду Черкаської області із позовом до Заярного Андрія Леонідовича, останній був власником спірної нерухомості.

ТОВ "Лесарк", як встановили суди, є власником відчуженої ТОВ "ТПД "Земляни" нерухомості з 25.11.2013.

Згідно зі ст.41 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У ст. 24 ГПК України врегульовано питання про можливість розгляду справи у випадках, коли відповідач, що зазначений позивачем у позові, не повинен відповідати за цим позовом.

Так, відповідно ст. 24 ГПК України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Питання про достатність підстав для вчинення відповідної процесуальної дії вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів певної справи і з огляду на те, чи сприятиме залучення іншого відповідача з'ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

У ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що сторонами у справі про банкрутство є кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут); учасниками провадження у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Оскільки, майнові спори про витребування майна до ліквідаційної маси та пов'язані з цим вимоги розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство за правилами, передбаченими ГПК України, висновки судів попередніх інстанцій про неможливість заміни Заярного Андрія Леонідовича, належним власником спірного майна - ТОВ "Лесарк", є безпідставними та такими, що спростовуються наведеними законодавчими положеннями.

Отже, місцевий господарський суд, в порушення приписів згаданої ст. 24 ГПК України, встановивши до прийняття оскаржуваної ухвали, що позов в межах справи про банкрутство подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, тобто за наявності правових підстав, не скористався своїм правом та не залучив до участі у справі іншого учасника у справі про банкрутство - ТОВ "Лесарк".

Апеляційний господарський суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку та користуючись правами, наданими суду першої інстанції, в оскаржуваній постанові від 04.07.2017, в порушення вимог ст.ст. 43, 99, 101 ГПК України, на вищезазначені обставини уваги не звернув та неповноту розгляду справи судом першої інстанції не усунув.

Стосовно висновків попередніх судових інстанцій про те, що ліквідатором ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" Клочко О.М. не доведено факту наявності спірного майна у незаконному володінні Заярного А.Л., що може бути підставою для застосування до спірних правовідносин положень ст. 387 Цивільного кодексу України, слід зазначити таке.

Насамперед слід відзначити, як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" Клочко О.М. у якості правової підстави для задоволення його позову про витребування майна, визначав положення ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України та визначав відповідача добросовісним набувачем спірного майна, отже, висновки судів, у якості підстави для відмови у задоволенні заяви ліквідатора, про те, що останнім не доведено незаконність володіння відповідачем майном, є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та протирічать її обставинам.

Відповідно до ст. ст. 12, 15, 16, 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст. ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Ст. 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, що і було вчинено ліквідатором ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" Клочко О.М.

Ст. 124 Конституції України встановлена обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення. Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

З урахуванням того, що у даній справі було встановлено факт недійсності договору купівлі-продажу з відчуження спірного нерухомого майна в ліквідаційній процедурі, що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника - боржника з порушенням вимог чинного законодавства, та поза його волею, судами попередніх інстанцій під час розгляду даного спору вказані обставини не повинні встановлюватися знову з огляду на приписи ст. 35 ГПК України.

Преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Наведеним спростовується висновок апеляційного господарського суду про те, хоча визнання недійсним аукціону та договору-купівлі продажу у даній справі і свідчить про те, що ТОВ "Інтер-Строй Інвест" не є добросовісним набувачем права власності на спірне майно, однак не підтверджує факту вибуття вказаного майна поза волею власника.

Отже, суди попередніх інстанцій припустились порушень приписів ч. 1 ст. 43, ст.ст. 84 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а також щодо належного правового обґрунтування (мотивування) своїх висновків, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення у справі.

Суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведені обставини та помилковість висновків попередніх судових інстанцій, у даному випадку, щодо застосування ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України; неврахування, в порушення ст. 35 ГПК України, висновків щодо недійсності договору купівлі-продажу з відчуження спірного нерухомого майна, не застосування положень ст. 24 ГПК України щодо залучення відповідної особи-титульного власника спірного майна, суд касаційної інстанції вважає, що оскаржувані судові акти підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, місцевому господарськогму суду належить врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та заперечення сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задовольнити .

Ухвалу господарського суду Харківської області від 18.05.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 у справі № Б-50/184-10 скасувати.

Справу № Б-50/184-10 передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді С.В. Куровський

В.Ю. Поліщук