ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" листопада 2017 р. Справа № 917/737/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І., суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 23.11.2017 року;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 21.08.2017 року №4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м.Гадяч, Полтавська область (вх.3283П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017р.

у справі № 917/737/17

за позовом Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей", м. Київ в особі філії "Менський сир", м. Мена, Чернігівська область

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м.Гадяч, Полтавська область

про стягнення 7 142 978,62 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.10.2017р. у справі №917/737/17 (суддя Іванко Л.А.) позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" в особі філії "Менський сир" 4368207,33 грн. основного боргу, 476416,89 грн. пені, 702177,11 грн. інфляційних, 154345,13 грн. - 3% річних, 85517,20 грн. витрат з оплати судового збору; в іншій частині - у позові відмовлено.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м.Гадяч, Полтавська область з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017р. у справі №917/737/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2017 року, суддею доповідачем у справі №917/737/17 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 27.11.2017 року.

27.11.2017 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№12117), який долучений до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник відповідача заявив письмове клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, яке долучено до матеріалів справи, на вирішення якої просив поставити наступні питання:

«Чи підтверджується документально (якщо так, то у якій сумі) зазначена ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в позовній заяві сума заборгованості ТОВ «Гадячсир» за товар, поставлений за договором поставки від 01.09.2015 року №0109-4?»;

«Чи відповідає матеріалам справи, умовам укладених правочинів, законодавства України та правилам арифметичних дій сума пені, інфляційних втрат та 3% річних, що нараховані ПП «Консалтингова фірма «Прометей»?»;

«Якщо подані ПП «Консалтингова фірма «Прометей» розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних проведені невірно, з помилками, то навести правильний розрахунок».

Проведення судової економічної експертизи відповідач просить доручити Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4 та провадження у справі на час проведення експертизи зупинити.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2015 року між Приватним підприємством Консалтингова фірма Прометей в особі філії Менський сир та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" укладено договір поставки товарів №0109-4.

Відповідно до п. 1.1. договору, позивач (постачальник) зобов'язався передати у власність відповідачу (покупцю) продукти ферментації молока (сирне зерно), вироблені згідно Технічними умовами (вперше) ТУ У 10.5-6:2015 Продукти ферментації молока, а відповідач (покупець) - приймати товар та оплачувати його на умовах та в порядку, визначеному цим договором.

У відповідності до п. 1.2 договору, кількість, асортимент, найменування, ціна та загальна вартість відповідної партії товару обумовлюється у видаткових накладних, що мають силу специфікації і є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п.1.4 договору орієнтовна ціна договору становить 30000000 гривень. Фактична ціна договору визначається, як вартість всіх поставок, здійснених за цим договором та підтверджених відповідними документами.

Відповідно до п.2.2 договору, постачальник здійснює поставку товару на наступних умовах: DAP (IНKOTEPMC - 2010) - вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область. Навантаження, доставка (транспортні затрати) здійснюються силами та за рахунок постачальника. Розвантаження товару здійснюється силами та за рахунок покупця.

У п.2.3 договору сторони погодили, що датою поставки товару є дата, що зазначається покупцем у видатковій накладній при отриманні товару.

Покупець здійснює оплату вартості товару за ціною у видатковій накладній (п.3.1 договору).

Згідно п. 3.3 договору, оплата товару здійснюється покупцем на підставі видаткової накладної, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 100 (сто) календарних днів з дня отримання покупцем товару та належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

У відповідності до п.3.5 договору, ціна договору становить суму вартості товару, що зазначена у всіх видаткових накладних на товар, оформлених між сторонами протягом строку дії цього Договору.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору позивач протягом вересня - грудня 2015 року поставив відповідачу товару вагою 436 000 000,00 кг на загальну суму 32 579 926 грн. 18 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, проте відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати отриманого товару виконав частково, сплативши 28 211 718,85 грн., що підтверджується довідками ПАТ Укрсоцбанк №06.1-186/1405 від 23.02.2016 року та №06.1-186/2110 від 22.03.2016 року.

Позивач в обґрунтування своєї правової позиції зазначає про те, що що відповідач, фактично, розрахувався за товар, отриманий по наступних видаткових накладних: №3355 від 10.09.2015 року на суму 1 336 650,00 грн.; №3360 від 11.09.2015 року на суму 1 293 520,00 грн.; №3388 від 17.09.2015 року на суму 1 358 500,00 грн.; №3396 від 18.09.2015 року на суму 1 358 500,00 грн.; №3398 від 19.09.2015 року на суму 1311 000,00 грн.; №3445 від 24.09.2015 року на суму 1 352 800,00 грн.; №3451 від 25.09.2015 року на суму 1 349 570,00 грн.; №3453 від 26.09.2015 року на суму 1 349 570,00 грн.; №3492 від 01.10.2015 року на суму 1 345 200,00 грн.; №3496 від 02.10.2015 року на суму 1 345 200,00 грн.; №3508 від 03.10.2015 року на суму 1311 336,18 грн.; №3537 від 08.10.2015 року на суму 1 539 000,00 грн.; №3553 від 09.10.2015 року на суму 1 539 000,00 грн.; №3579 від 15.10.2015 року на суму 1 482 760,00 грн.; №3621 від 22.10.2015 року на суму 1 566 550,00 грн.; №3672 від 30.10.2015 року на суму 1 542 990,00 грн.; №3712 від 06.11.2015 року на суму 1 510 500,00 грн.; №3714 від 08.11.2015 року на суму 1 510 500,00 грн.; №3741 від 12.11.2015 року на суму 1 387 000,00 грн.; №3756 від 15.11.2015 року на суму 1 339 500,00 грн. частково по видатковій накладній №3801 від 24.11.2015 року на суму 1 539 000,00 грн., а саме, в розмірі 82 072 грн. 67 коп.

Залишок заборгованості у сумі 4 368 207,33 грн. відповідачем не сплачено, а саме частково по видатковій накладній №3801 від 24.11.2015 року на суму 1 539 000,00 грн. - в розмірі 1 456 927 грн. 33 коп. та по видатковим накладним №3823 від 29.11.2015року на суму 1 463 000,00 грн.; №5695 від 16.12.2015року на суму 1 448 280,00 грн.

Позивач, також, вказує на те, що граничний термін повної оплати відповідачем видаткової накладної №3801 від 24.11.2015 року на суму 1 539 000,00 грн. настав 03.03.2016 року, а, оскільки, дана видаткова накладна оплачена відповідачем лише в розмірі в розмірі 82 072 грн. 67 коп., то з 04.03.2016 року, залишок суми по цій видатковій накладній в розмірі 1 456 927 грн. 33 коп. (1 539 000,00 грн. - 82 072,67 грн.) рахується останнім, як прострочена заборгованість.

Граничний термін повної оплати відповідачем вищезазначених накладних, у відповідності із п.3.3. договору, закінчився: по видатковій накладній №3823 від 29.11.2015 року на суму 1 463 000,00 грн. - 08.03.2016 року; по видатковій накладній №5695 від 16.12.2015 року на суму 1 448 280,00 грн. - 25.03.2016 року.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Жук проти України" (Заява № 45783/05) від 21.10.2010р. (пункт 25) Суд нагадує, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони. Це, в принципі, означає надання сторонам судового процесу можливості ознайомитись з усіма пред'явленими доказами і зауваженнями та прокоментувати їх, навіть якщо вони надані незалежним представником державної юридичної служби з метою здійснення впливу на рішення суду.

Як визначив Європейський Суд з прав людини у справі Ноймайстер проти Австрії (1968 рік) кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості та жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом.

Європейський Суд з прав людини визнав порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у випадках, коли національні суди ухвалювали рішення, коли було відмовлено у можливості представити певні докази (справа Мантованеллі проти Франції 1997 рік), зокрема, висновки експертів (справа Бьоніш проти Австрії (п.32 рішення від 6 травня 1985 року).

Ключовим у принципі рівних можливостей є те, що суди мають довести готовність забезпечувати ефективне здійснення прав, гарантованих у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Приписами частини 1 статті 1 Закону України Про судову експертизу передбачено, що судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Отже, оскільки для проведення експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи, у цей період часу неможливо проводити процесуальні дії.

Відповідно до норм ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 43 ГПК України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Системний аналіз положень ст.ст. 32-34 ГПК України дає підстави зробити висновок про те, що для вирішення господарського спору та прийняття рішення у справі господарський суд на підставі доказів, що відповідають вимогам ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України (мають бути належними, допустимими та відповідати вимогам щодо певного засобу доказування) має враховувати лише ті встановлені та досліджені обставини справи, що мають значення для справи. Збір же господарським судом доказів (у тому числі у порядку ст.ст. 38, 41 ГПК України), що мають підтверджувати або підтверджують обставини, що не мають значення для справи, не відповідає вимогам ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України та може призвести до зайвих процесуальних дій у справі та, як наслідок, затягування розгляду справи. Тобто суд, збираючи докази у справі та вирішуючи питання щодо обставин, які підтверджуються цими доказами та мають значення для справи, має виходити із предмету доказування та, на підставі норм діючого законодавства, визначати межі доказування у конкретному спорі.

Між тим, особа набуває прав та несе обовязки експерта після оголошення (вручення) їй ухвали про призначення експертизи та попередження про відповідальність. Тільки за цих умов висновок експерта набуває доказової сили. Невиконання цих вимог унеможливлює використання висновку експерта як доказу у справі.

Також, у пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи зазначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування.

Відповідно до пункту 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики призначення судової експертизи від 23.03.2012р. №4, визначаючись з експертною установою, яка проводитиме судову експертизу, господарський суд має враховувати положення пункту 1.5 Інструкції, згідно з якими експертизи проводяться, як правило, за зонами регіонального обслуговування.

Предметом спору у даній справі є стягнення 4368207,33 грн. основного боргу 1882834,07 грн. пені, 737472,18 грн. інфляційних втрат, 154465,04 грн. 3% річних за договором поставки товарів від 01.09.2015 року №0109-4,

Так, відповідач, обґрунтовуючи необхідність проведення у даній справі судової економічної експертизи, зазначає, що позивачем до стягнення заявлено 4368207,33 грн. і саме з цієї суми позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Однак, на думку апелянта, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено детальним розрахунком вказану суму, оскільки у позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем було сплачено 28 211 718,85 грн. на виконання умов договору, що також, не відповідає дійсності, оскільки за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Гадячсир», останнім було сплачено 28 611 718,86 грн.

Вказане, на думку апелянта, свідчить про наявність розбіжностей у даних бухгалтерської звітності сторін за сумою основного зобовязання.

Крім того, апелянт вважає, що під час виконання розрахунку ціни позову позивачем застосовано розмір пені, що перевищує встановлений чинним законодавством України максимальний її розмір (подвійна облікова ставка НБУ), а також позивачем не враховано граничний розмір її нарахування (шість місяців) та спливу строку позовної давності щодо більшої її частини.

Також, апелянт зазначає, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат позивачем порушено приписи п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», у якому, зокрема, вказано, що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Розглянувши зазначене клопотання представника апелянта про призначення у справі судової економічної експертизи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, враховуючи те, що призначення судової експертизи у справі є правом суду та є одним із способів збору доказів у господарській справі, дійшла висновку про наявність підстав для призначення у даній справі судової економічної експертизи.

Так, враховуючи що, встановлення обставин, що мають значення для справи щодо правомірності проведених позивачем розрахунків основного боргу, розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних може бути підтверджена виключно належним чином здійсненим розрахунком на підставі дослідження всіх документів та підстав нарахування зазначених сум, а також те, що встановлення належних періодів та строків нарахування зазначених сум потребує спеціальних знань, беручи до уваги те, що докази у справі взаємно суперечливі, та для створення сторонам у справі необхідних умов щодо встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, колегія суддів вважає за доцільне вказане клопотання відповідача задовольнити та для роз'яснення цих питань призначити у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручити Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4.

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постановах від 16.09.2015р. у справі №910/24356/14, від 09.03.2016р. у справі №922/5305/15, від 30.05.2016р. у справі №922/4991/15.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках, зокрема, призначення господарським судом судової експертизи.

У звязку з призначенням судової економічної експертизи провадження у справі підлягає зупиненню до одержання висновку судового експерта відповідно до пункту 1 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України, копії висновку судового експерту слід надіслати сторонам.

Крім того, колегія суддів зазначає, що 07.09.2017р. відповідач звертався до господарського суду Полтавської області з клопотанням про призначення у справі судової економічної експертизи, однак, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання та дійшов висновку про можливість вирішення спору за наявними у справі документами.

Відмова місцевого господарського суду в задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 79, 86, 99 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

1. Клопотання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про призначення судової економічної експертизи задовольнити.

2.Призначити у справі №917/737/17 судову економічну експертизу.

3. Проведення експертизи доручити Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4.

4.На вирішення експерта поставити питання:

«Чи підтверджується документально (якщо так то у якій сумі) зазначена ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в позовній заяві сума заборгованості ТОВ «Гадячсир» за товар, поставлений за договором поставки від 01.09.2015 року №0109-4?»;

«Чи відповідає матеріалам справи, умовам укладених правочинів, законодавства України та правилам арифметичних дій сума пені, інфляційних втрат та 3% річних, що нараховані ПП «Консалтингова фірма «Прометей»?»;

«Якщо подані ПП «Консалтингова фірма «Прометей» розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних проведені невірно, з помилками, то навести правильний розрахунок».

(Якщо експерт під час проведення експертизи виявить факти, що мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання, він може включити до висновку свої міркування про ці обставини).

Суд попереджає експертів про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 384 Кримінального кодексу України.

5. Надіслати Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4 (вул. Чураївни, 1/1, м. Полтава, 36004) справу в 4-х томах.

6. Зобовязати ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" провести оплату судової економічної експертизи, докази оплати надати експерту та суду.

7.Висновок експертизи надати Харківському апеляційному господарському суду та сторонам не пізніше строку визначеного п.1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

8. Провадження у справі зупинити до одержання висновку судової експертизи.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.