ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа № 911/2628/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Буланової Надії Ігорівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРДЕН"

про стягнення 54869,36 грн.

секретар судового засідання: Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: Буланова Н.І. (особисто); Кузнєцов Д.О. (довіреність б/н від 21.09.2017 р.);

від відповідача: Степанченко А.В. (довіреність № 19 від 20.09.2017 р.).

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець Буланова Надія Ігорівна (далі - ФОП Буланова Н.І., позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРДЕН" (далі - ТОВ "ФОРДЕН", відповідач) про стягнення 54869,36 грн.

Позивач обґрунтовує вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 011 від 03.08.2015 р. про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях, додатком до нього № 1 від 12.02.2016 р. та заявкою на перевезення вантажу № 115 від 22.03.2017 р., згідно з якими ФОП Буланова Н.І. як експедитор взяла на себе зобов'язання з надання послуг щодо перевезення вантажу за маршрутом, зазначеним у заявці на перевезення вантажу, а ТОВ "ФОРДЕН" зобов'язалось оплатити зазначене перевезення.

Оскільки вказане перевезення вантажу відповідачем оплачене не було, ФОП Буланова Н.І. просила суд стягнути з відповідача 51992,00 грн. основного боргу, 192,30 грн. пені, 576,90 грн. 3% відсотків річних, 2108,16 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

21.09.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 20.09.2017 р. (вх. № 19843/17 від 21.09.2017 р.) на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що після спливу терміну дії договору, а саме - після 12.02.2017 р., ТОВ "ФОРДЕН" не підписувало та не надсилало позивачу жодних заявок на перевезення вантажу, не замовляло такої послуги у позивача та не приймало від останнього таких послуг, оскільки не мало намірів продовжувати договірні відносини із позивачем через незадовільне виконання ним обов'язків при попередніх перевезеннях в період дії договору, у зв'язку з чим відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

21.09.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання б/н від 20.09.2017 р. (вх. № 19844/17 від 21.09.2017 р.) про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладався.

23.10.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення б/н від 23.10.2017 р. (вх. № 22210/17 від 23.10.2017 р.) щодо поданого відповідачем відзиву.

23.10.2017 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подане клопотання б/н від 23.10.2017 р. (вх. № 22254/17 від 23.10.2017 р.) про продовження строку вирішення справи на 15 днів, яке ухвалою суду від 23.10.2017 р. було задоволено.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні 16.11.2017 р. позовні вимоги підтримували, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 16.11.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

03.08.2015 р. між Фізичною особою-підприємцем Булановою Надією Ігорівною (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРДЕН" (замовник) було укладено договір № 011 про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а експедитор зобов'язується, діючи за рахунок замовника, надати послуги з організації доставки вантажу автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях.

Згідно з пунктом 2.3 договору сторони домовились, що конкретні умови по кожному замовленню обумовлюються у заявці замовника та підтверджуються експедитором. Допускається отримання заявки факсимільним зв'язком чи електронною поштою з обов'язковим наданням оригіналу у майбутньому.

Згідно з пунктом 2.4 договору сторони домовились вважати, що підтвердженою вважається заявка, передана факсом і завірена підписами та скріплена печатками обох сторін. Підтверджена сторонами заявка є обов'язковою для виконання сторонами та є невід'ємною частиною договору.

У відповідності до пункту 4.1 договору експедитор зобов'язаний письмово підтвердити прийняття заявки на перевезення вантажів у міському, міжміському та міжнародному сполученнях.

Пунктом 10.1 договору сторони погодили, що договір вступає у дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 р. Договір може бути пролонгований за угодою сторін (п. 10.4 договору).

12.02.2016 р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони погодили п. 10.1 договору № 011 від 03.08.2015 р. викласти в наступній редакції: «Термін дії договору встановлюється з моменту підписання і діє до 12.02.2017 р.».

Як стверджує позивач, ФОП Булановою Н.І. була отримана від ТОВ «ФОРДЕН» заявка на перевезення вантажу в міжнародному сполученні, а саме - заявка № 115 від 22.03.2017 р. на суму 51992,00 грн.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору № 011 від 03.08.2015 р. нею були надані відповідачеві послуги з перевезення вантажу на загальну суму 51992,00 грн. На підтвердження даного факту позивачем до матеріалів справи додано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 115 від 05.04.2017 р. на суму 51992,00 грн., а також транспортну накладну - документ міжнародного зразка СМR № 23850 від 28.03.2017 р.

За надані позивачем транспортні та експедиційні послуги ФОП Булановою Н.І. було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 115 від 05.04.2017 р. на загальну суму 51992,00 грн.

Вказані вище документи були направлені позивачем ТОВ «ФОРДЕН» для підписання і проведення оплати та були вручені представнику відповідача, про що свідчать додані до матеріалів справи копії опису вкладення у цінний лист ф. 107 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом про отримання від 13.07.2017 р.

Однак ТОВ «ФОРДЕН» не розрахувалось з ФОП Булановою Н.І. за надані останньою, за її твердженням, послуги з експедирування та перевезення вантажу згідно договору № 011 про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях від 03.08.2015 р.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням замовником своїх зобов'язань за договором № 011 від 03.08.2015 р. ФОП Булановою Н.І. було надіслано на адресу ТОВ «ФОРДЕН» претензію № 29/05 від 29.05.2017 р. на суму 51992,00 грн. Відповідь на претензію отримано не було. Отже, відповідачем залишилися не оплаченими надані позивачем послуги в розмірі 51992,00 грн., у зв'язку з чим останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 3 ст. 929 ЦК України встановлено, що умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 930 ЦК України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ст. 931 ЦК України).

Поряд з цим, згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, ФОП Буланова Н.І. посилається на те, що між нею як експедитором та ТОВ «ФОРДЕН» як замовником був укладений договір № 011 від 03.08.2015 р. про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях та додаток до нього № 1 від 12.02.2016 р., на виконання умов якого позивачем було надано відповідачу послуги на суму 51992,00 грн., які ТОВ «ФОРДЕН» було замовлено, прийнято, проте не оплачено.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, вивчивши позиції сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як зазначено вище, частиною 3 ст. 929 ЦК України встановлено, що умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Водночас, статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначені істотні умови договору транспортного експедирування. Ними, зокрема, є відомості про сторони договору, вид послуги експедитора, вид та найменування вантажу, права, обов'язки сторін, відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили, розмір плати експедитору, порядок розрахунків, пункти відправлення та призначення вантажу, порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта, строк (термін) виконання договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обумовлення вказаних умов у договорі транспортного експедирування є необхідним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як зазначалося вище, статтею 930 ЦК України встановлено, що договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Поряд з цим слід зазначити, що приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається з відзиву та поданих додаткових пояснень до нього, відповідач проти позову заперечував, водночас зазначаючи, що ТОВ «ФОРДЕН» визнає укладання між сторонами договору № 011 від 03.08.2015 р., а також факт надання транспортно-експедиторських послуг за даним договором позивачем протягом строку його дії та підтверджує факт оплати таких послуг зі свого боку. При цьому, за твердженням відповідача, після укладання додаткової угоди до договору сторони також мали взаємовідносини за договором, відповідач проводив розрахунки із позивачем, однак з певних причин вирішив не продовжувати на майбутнє співробітництво із позивачем та не продовжувати дію договору на новий термін.

При цьому відповідач наголошував, що після спливу терміну дії договору, а саме - після 12.02.2017 р., не підписував та не надсилав позивачу заявок на перевезення вантажу, не замовляв такої послуги у позивача та не приймав від останнього таких послуг.

Як зазначалося вище, 12.02.2016 р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони погодили п. 10.1 договору № 011 від 03.08.2015 р. викласти в наступній редакції: «Термін дії договору встановлюється з моменту підписання і діє до 12.02.2017 р.».

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що договір № 011 від 03.08.2015 р. про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях припинив свою дію в лютому 2017 р.

Відтак, посилання позивача на те, що між сторонами продовжувалися відносини за договором транспортного експедирування у березні - квітні 2017 року не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

При цьому судом залишається поза увагою посилання позивача на те, що продовження строку дії договору випливає зі змісту п. 10.2 договору № 011 від 03.08.2015 р., оскільки зазначений пункт договору містить умови щодо його розірвання в односторонньому порядку.

Натомість, згідно з п. 10.4 договору він може бути пролонгований за угодою сторін, що і було зроблено сторонами в додатковій угоді № 1 від 12.02.2016 р. до договору.

Окрім того, до матеріалів справи позивачем надано, зокрема, копію заявки № 115 від 22.03.2017 р. та акту здачі-приймання робіт № 115 від 05.04.2017 р., які не підписані зі сторони відповідача, а відтак не можуть бути доказом замовлення послуги відповідачем та її надання позивачем.

Що ж до рахунку-фактури № 115 від 05.04.2017 р., на який посилається позивач, слід зауважити, що даний документ складений позивачем в односторонньому порядку.

Стосовно транспортної накладної - документу міжнародного зразка СМR № 23850 від 28.03.2017 р., на який позивач посилається, як на доказ надання нею послуги з організації перевезення вантажу та отримання такої послуги відповідачем, слід зазначити, що даний документ підтверджує перевезення вантажу в міжнародному сполученні з боку компанії-перевізника - Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Євротрейд» і не містить жодних даних щодо участі позивача у наданні послуги з міжнародного перевезення вантажу відповідача компанією-перевізником.

Враховуючи зазначене, судом критично оцінюється посилання позивача на міжнародну транспортну накладну - документ міжнародного зразка СМR № 23850 від 28.03.2017 р., оскільки між відповідачем та позивачем був укладений договір транспортного експедирування, а не договір автомобільного перевезення вантажу, у зв'язку з чим СМR № 23850 від 28.03.2017 р., на яку позивач посилається на підтвердження надання ним послуги та її отримання відповідачем, не може розглядатись як доказ, що підтверджує такі факти, оскільки цей документ регулює взаємовідносини перевізника з замовником (отримувачем вантажу), і стороною цих відносин не є позивач.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 32-34 ГПК України надання відповідачеві послуг за договором транспортного експедирування, і, відповідно, наявності у відповідача обов'язку їх оплатити, позаяк матеріали справи не містять доказів погодження сторонами істотних умов договору транспортного експедирування у встановленій законом формі.

Відтак, позовні вимоги ФОП Буланової Н.І. про стягнення з ТОВ «ФОРДЕН» 51992,00 грн. заборгованості за заявленими позивачем підставами є недоведеними та необґрунтованими, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

При цьому, оскільки вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, в задоволенні якої судом відмовлено, суд дійшов висновку, що похідні вимоги про стягнення з ТОВ «ФОРДЕН» 192,30 грн. пені, 576,90 грн. 3% відсотків річних, 2108,16 грн. інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, у задоволенні позову у даній справі слід відмовити у повному обсязі.

Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників учасників процесу, у тому числі - щодо якості послуг, що надавалися позивачем під час дії договору, а також щодо мотивів відповідача стосовно не продовження строку дії договору, були досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Відповідно до приписів ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 27.11.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна