РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017Справа №910/16658/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ ГРУП Україна»

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Барістор»;

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Украгрозакупівля»

про стягнення коштів.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Собко Л.В. (представник за довіреністю);

від відповідача-1 - не з'явилися;

від відповідача-2 - Глова Н.Ю., Кулаков В.А. (представники за довіреностями).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано вимоги указаного позову, з урахуванням прийнятої судом в порядку ст. 22 ГПК України заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення з Відповідача-1 основного боргу в розмірі 500 грн., а з Відповідача-2: основного боргу - 573460,50 грн., 3 % річних - 18705,70 грн., інфляційних втрат - 335015,62 грн. та пені - 37160,23 грн. Позовні вимоги мотивовані порушенням Відповідачем-2 взятих на себе зобов'язань щодо оплати за надані послуги за договором на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів № 23-ЗТЕ від 13.02.2013, та порушенням Відповідачем-1 умов договору поруки №03-03 від 13.01.2013 щодо виконання зобов'язань за Відповідача-2.

Відповідач-2 вимоги позову не визнає з підстав, наведених у відзиві та наданих суду інших письмових запереченнях, та зокрема зазначає, що спірні перевезення ним не замовлялися та їх вартість із Відповідачем не погоджувалася, тоді як умови Договору передбачають попереднє погодження як перевезення, так і його 100% передплату, а не оплату по факту без замовлення обсягів та погодження вартості перевезення, на що посилається Позивач.

Відповідач-1 обґрунтованих заперечень проти позову не подав, у засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача-1 про призначення справи до розгляду - ухвали суду надсилалися на адресу його місцезнаходження згідно відомостей з ЄДР, тому будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення представників у судове засіданні покладаються на Відповідача відповідно.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-2, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

13.02.2013 між Позивачем, як експедитором, та Відповідачем-2, як замовником, було укладено договір №23-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів (далі - Договір), за умовами якого замовник доручає, а експедитор бере на себе зобов'язання від свого імені і за рахунок замовника здійснити транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів залізничним транспортом по території України, країн СНД та інших держав.

При цьому, судом враховано пояснення представника Позивача щодо допущення у позові описки у даті Договору, де зазначено « 13.01.2013», тоді як правильна дата Договору « 13.02.2013», що підтверджується матеріалами справи: наявним у справі текстом Договору, а також відсутністю у матеріалах справи іншого договору датованого 13.01.2013.

За умовами Договору експедитор взяв на себе обов'язок, зокрема, на підставі письмового запиту (пропозиції) про перевезення вантажу, надісланого замовником за допомогою факсимільного зв'язку (електронною поштою), погоджувати із замовником маршрут і умови перевезення вантажу (п. 2.1.1), а замовник - завчасно подавати заявки на планові перевезення.

Відповідно до п. 2.1.4 Договору експедитор зобов'язаний інформувати замовника про вартість перевезення вантажів по території України, країн СНД та інших держав, повідомляти замовнику про зміну вартості, а також про зміни щодо заповнення документів на перевезення.

Заявка повинна містити таку інформацію: маршрут перевезення; країна відправлення; країна призначення; найменування вантажу із зазначенням його коду і розмірів (якщо необхідно); рід і приналежність рухомого складу; завантаження вагона; загальний обсяг і період перевезення (п. 2.2.1).

Згідно з п. 3.1 Договору замовник здійснює 100% попередню оплату у розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків упродовж 5-ти банківських днів з дня виставлення рахунку. Банківські витрати несе замовник.

За п. 3.2 Договору, у дорученні банку на перерахування грошових коштів замовник зазначає, за які перевезення здійснена оплата, номер договору, рахунки.

Відповідно до п. 3.4 Договору за прострочення платежу замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Також, між Позивачем, як кредитором, та Відповідачем-1, як поручителем, було укладено Договір поруки №03-03 від 13.01.2013 з Додатковою угодою №1 від 14.02.2013, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання обов'язку боржником (Відповідачем-2) щодо виконання грошового зобов'язання зі сплати розміру річних та інфляційних втрат у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання за Договором відповідно до ст. 625 ЦК України.

У матеріалах справи містяться акти приймання-передачі за період з лютого 2013 року по березень 2014 року підписані з боку експедитора та частково підписані з боку замовника.

Позивач виставляв замовнику для оплати рахунки, які останній частково оплачував, зазначаючи в призначенні платежу: «за транспортно-експед. послуги зг-но договора від 13.02.2013 №23-ЗТЕ» з посиланням на дати та номери рахунків. При цьому, Позивачем суми переплат за надані послуги враховувалися у рахунок оплати інших неоплачених рахунків в хронологічному порядку, відповідно до виникнення заборгованості та періодичності надання послуг.

Предметом даного судового розгляду є вимоги експедитора (Позивача) до замовника (Відповідача-2) про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних сум у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання з оплати наданих послуг на підставі Договору, та вимоги до поручителя (Відповідача-1) про стягнення заборгованості на підставі договору поруки.

Так, згідно зі ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути також встановлено інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

За змістом ч. 2 ст. 316 ГК України плата за договором транспортного експедирування здійснюється за цінами, що визначаються відповідно до глави 21 цього Кодексу, тобто, до загального порядку ціноутворення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» визначено, що клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, зокрема, сплатити належну плату експедитору.

Так, умовами Договору визначено певний алгоритм дій сторін з замовлення та оплати послуги, а саме: оформлення замовником заявок на кожне перевезення - надання експедитором рахунку на оплату - проведення замовником 100% попередньої оплати - перевезення вантажу.

Судом встановлено, що у Договорі щодо його ціни (суми вартостей наданих послуг) та обсягу послуг (переліку перевезень) сторони домовилися, що по кожному перевезенню обсяг послуг та їх ціна визначаються та погоджуються окремо, а саме - на підставі письмового запиту (пропозиції) про перевезення вантажу замовника, експедитор погоджує із замовником маршрут і умови (у т.ч. обсяги) перевезення вантажу (п. 2.1.1 Договору) шляхом інформування замовника про вартість перевезення (п. 2.1.4 Договору) та виставлення йому рахунку на оплату замовленого перевезення (п. 3.1 Договору), і якщо замовник акцептує оферту експедитора щодо ціни перевезення за заявлений обсяг перевезення, то він здійснює його 100% попередню оплату шляхом оплати виставленого експедитором рахунку за конкретне замовлене перевезення.

При цьому, за умовами п. 3.2 Договору, у дорученні банку на перерахування грошових коштів замовник повинен обов'язково зазначити, за які перевезення здійснена оплата, номер договору, рахунки - тобто ясно та зрозуміло вказати, по яким замовленим перевезенням від акцептував оферту Позивача щодо ціни перевезення, здійснивши його оплату, тобто які з запропонованих Відповідачем-2 Позивачу обсягів перевезень останній погодився виконати за запропонованою Позивачем ціною, а Відповідач-2 погодився на цю ціну за заявлені обсяги перевезень, а отже, і на виконання цих перевезення Позивачем за запропонованою ним ціною.

Отже, усупереч твердженням Позивача, умови Договору не передбачали оплату вже здійсненого обсягу перевезень на підставі виставленого ним рахунку, натомість передбачали 100% попередню оплату перевезення Відповідачем-2, яка є згодою з виставленою у рахунку ціною замовленого обсягу перевезення.

Відтак підстави для стягнення на підставі Договору заявленої Позивачем вартості виконаних для Відповідача-2, але не передплачених ним перевезень, у суду відсутні, оскільки за умовами Договору Відповідач-2 не погоджував вартості спірних перевезень та одночасно не зобов'язувався їх оплачувати по факту виконання за виставленими Відповідачем-2 цінами.

При цьому, не знайшли свого документального підтвердження посилання Позивача, що Відповідач-2 замовляв перевезення, заборгованість по яким є спірною у межах даного спору, оскільки у справі відсутні докази, що Відповідач-2 надавав передбачені Договором письмові запити (пропозиції) про перевезення вантажу та/або заявки на планові перевезення.

Щодо обставини протиправного не підписання Відповідачем-2 актів виконаних робіт, на що посилається Позивач, то суд у таких діях Відповідача-2 протиправності не вбачає, позаяк ціни та обсяги перевезення, вказані Позивачем у актах, Відповідач-2 не замовляв та попередньо не погоджував, а отже акти є такими, що суперечать Договору, тому не є обов'язковими для підписання для Відповідача-2; матеріали справи не містять доказів протилежного.

Також Позивачем неправомірно, при переплатах Відповідачем-2 за надані послуги по конкретних рахунках, враховувалися кошти, що надходили від Відповідача-2, у оплату інших неоплачених рахунків в хронологічному порядку, відповідно до виникнення заборгованості та періодичності надання послуг, оскільки умови Договору такого порядку зарахування коштів не передбачають, натомість передбачають протилежне - зарахування відповідно до посилання на конкретний рахунок.

Тому також судом відхиляються і твердження Позивача, що Відповідачем-2 були частково оплачені таким «зарахуванням» перевезення, по яким не підписувані акти виконаних робіт, та не було погоджено ціну і обсяги перевезень у встановленому Договором порядку (шляхом виставлення замовлення та потім здійснення 100% оплати замовленого перевезення по конкретному рахунку).

При цьому, посилання Позивача на те, що Відповідачу-2 послуги перевезення, вартість яких є спірною у межах даного спору, фактично надавалися, і зауваження по якості відсутні, а тому ці послуги повинні бути оплачені саме за виставленими Позивачем цінами, оскільки Відповідач-2 передав йому товар на перевезення, судом відхиляється, так як Відповідач-2 заявок на перевезення на виставляв та на вартість перевезення не погоджувався, а отже оплачувати перевезення саме за виставленою Позивачем ціною не зобов'язаний, інакше це б суперечило Договору, який передбачав обов'язкове погодження між сторонами обсягів та ціни перевезення, як обов'язкових умов, які передували виникненню у Відповідача-2 обов'язку таке перевезення оплати.

При цьому, передача товару на перевезення усупереч встановленому Договором порядку (без надання заявки) не доводить здійснення перевезення саме на замовлення Відповідача-2 у межах правовідносин за Договором, а не за іншим правочином, у тому числі простим шляхом прийняття замовлення до виконання.

Одночасно суд зауважує, що предметом даного спору не є стягнення збитків, завданих Позивачу тим, що він приймав до перевезення та перевозив вантажі без погодження обсягу, вартості такого перевезення та без попередньої оплати вартості перевезення, однак, якщо Позивач вважає, що такими діями йому було завдано збитків, або що такі послуги надавалися не у межах Договору, а шляхом прийняття замовлення до виконання, то це може бути заявлено ним як предмет окремого спору в судовому порядку.

Судом досліджено залучені до матеріалів справи відомості про здійснення Відповідачем-2 оплати послуг по Договору, а також досліджені підписані з обох сторін акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) по Договору, та судом встановлено, що заявлена Позивачем заборгованість по замовленим та передплаченим ним послугам, по яким потім були двосторонньо підписані акти виконаних робіт - відсутня, натомість має місце передплата, що також підтверджується висновками експерта, викладеними у висновку судової експертизи, проведеної у межах даного спору, № 637/17-45 від 04.08.2017.

З огляду на наведене, оскільки Позивачем усупереч ст. 33 ГПК України не доведено замовлення Відповідачем-2 послуг перевезення, заборгованість по оплаті яких є спірною у межах даного спору, а також оскільки не надано доказів, що сторони дійшли згоди про обсяги таких перевезень та їх вартість, то не доведено перед судом виникнення у Відповідача-2 обов'язку за Договором ці послуги оплачувати, тому підстави для задоволення позову про стягнення 573460,50 грн. основного боргу у суду відсутні.

Також, оскільки Позивачем не доведено прострочення Відповідачем-2 виконання грошового зобов'язання, то у суду відсутні підстави для застосування правових наслідків та таке порушення, тому у позові про стягнення 3 % річних - 18705,70 грн., інфляційних втрат - 335015,62 грн. та пені - 37160,23 грн. суд також відмовляє.

Крім того, у зв'язку з відсутністю доведення порушення з боку боржника за Договором, Відповідача-2, суд не вбачає підстав для покладення обов'язку на поручителя, Відповідача-1. Окрім того, за договором поруки Відповідач-1 зобов'язався щодо виконання грошового зобов'язання зі сплати розміру річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України, тоді як Позивач просить стягнути з нього 500 грн. основного боргу, за що Відповідач-1 не поручався, що також є підставою для відмови у позові до нього.

У зв'язку з відмовою у позові судовий збір за подання позову та витрати по оплаті експертизи за ст. 49 ГПК України Позивачу не відшкодовуються. Клопотання про повернення частини судового збору у зв'язку зі зменшенням позовних вимог Позивачем не заявлялося. Витрати Відповідача-2 по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг відшкодовуються Відповідачу-2 за рахунок Позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Барістор» відмовити.

У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгрозакупівля» відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ ГРУП Україна» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Украгрозакупівля» 16985,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 24233,88 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.12.2017

Суддя Сташків Р.Б.