РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017Справа №910/16192/17

За позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО"

до Державного підприємства «Державна вугільна компанія»

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський"

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 600 000,00 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Василенко А.С. - представник за довіреністю № 27 від 15.05.17

Пруська Т.А. - представник за довіреністю № 94 від 28.12.2016р.

від відповідача Слюсар С.А. - керівник,

Демещук П.О. - представник за довіреністю № 2 від 11.01.17р.

від третьої особи-1 не з'явився

від третьої особи-2 Сидоренко Ю.А. - представник за довіреністю № 27-18416/17

від 07.09.17

У судовому засіданні 29.11.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (надалі ДПЗД «Укрінтеренерго», позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Державна вугільна компанія» (надалі ДП «Державна вугільна компанія», відповідач) 600 000 грн..

Ухвалою суду від 26.09.2017р. порушено провадження у справі № 910/16192/17, до участі у справі третіми особами, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно, внаслідок порушення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносно незаконного зарахування, були отримані кошти в сумі 600 000 грн., які підлягають поверненню на користь позивача з підстав передбачених ст. 1212 ЦК України.

Відповідачем позову не визнано, у відзиві на позов, з посиланням на встановлені в інших судових спорах між сторонами, обставини, ДП «Державна вугільна компанія» просить відмовити у задоволенні позову, оскільки предмет спору в даній справі, а саме 6000 000 грн. позивачу слід стягувати з третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Від третіх осіб до справи отримані письмові пояснення по суті спору, в яких з посиланням на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначається, що у встановлений законом строк (16.07.2016 - 15.08.2016) відповідач не скористався своїм правом та не звернувся до Уповноваженої особи Фонду з кредиторською вимогою на суму 600 000 грн., а згідно з п. 8 ст. 49 Закону, вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

07.04.2015р. між ДП «Державна вугільна компанія», як продавцем та ДПЗД «Укрінтергенрго», як покупцем укладено договір поставки № 44/1-20 на умовах якого відповідачем на користь позивача здійснено поставку вугільної продукції.

Спір у справі стосується коштів в розмірі 600 000 грн., які були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 1256 від 28.07.2016р. з призначенням платежу «за поставку вугілля у 04.16р. зг. дог. 44/1-20 від 07.04.15, рах. №ДК-СФ-0000293 від 25.04.16, акт № 3 від 25.04.16, без ПДВ, Тендеру не потребує».

Оскільки, при розгляді справи № 910/16967/16 за позовом ДП «Державна вугільна компанія» про стягнення заборгованості ДПЗД «Укрінтеренерго» по договору поставки № 44/1-20 від 07.04.2015р. не було підтверджено факт належного виконання зобов'язань по сплаті боргу згідно вказаного платіжного доручення та стягнуто зазначену суму заборгованості по договору в судовому порядку, позивач вважає, що кошти в сумі 600 000 грн. перераховані 28.07.2016р. на рахунок відповідача відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський» отримані відповідачем безпідставно та підлягають стягненню відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України:

«Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.»

За наявності між сторонами договірних відносин, при перерахуванні коштів за договором який недійсним не визнано, відсутні підстави для застосування ст. 1212 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 07.06.2017р. у справі N 3-189гс17, від 22.01.2013р. у справі № 3-69г12, від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13), відповідно виходячи з предмету та підстав заявленого позову доведенню підлягають обставини безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, що заявлені до стягнення в сумі 600 000 грн..

Заявляючи вимоги про стягнення коштів з відповідача, позивач посилається на судові рішення у справі № 910/16967/16 згідно яких, встановлено неналежне виконанням ДПЗД «Укрінтеренерго» своїх зобов'язань за договором з оплати отриманого товару в частині сплати основного боргу в розмірі 600 000,00 грн..

За висновками позивача, кошти в сумі 600 000 грн., які були перераховані відповідачу та не підтверджені як оплата за товар згідно договору поставки № 44/1-20 від 07.04.2015р. вважаються отриманими ДП «Державна вугільна компанія» безпідставно.

Натомість, враховуючи обставини перерахування вказаних коштів на рахунок у банку після початку процедури ліквідації, виходячи з вимог чинного законодавства, зокрема п. 10 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відсутні підстави вважати що відповідачем набуто вказану суму коштів, і зазначене є підставою для відмови у задоволенні позову про їх стягнення згідно положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016р. № 124-ріш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 48 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку:

- повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Зазначена норма направлена на дотримання банком, що ліквідується, вимог законодавства, оскільки такий банк не має права здійснювати будь-яку банківську діяльність, у тому числі операції з переказу коштів, без наявності відповідної ліцензії (лист ФГВФО від 09.09.2015р. № 12-31488/15 адресований Уповноваженим особам Фонду).

Таким чином, судом відхиляються доводи Уповноваженої особи Фонду, що відповідач ДП «Державна вугільна компанія» є належним отримувачем коштів згідно переказу 28.07.2016р., оскільки, з дня початку процедури ліквідації банку (13.07.2016р.) банк не мав права здійснювати переказ коштів в розмірі 600 000 грн. на рахунок відповідача, а обставини незаконності зазначених дій та бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо неповернення коштів до моменту відкриття накопичувального рахунку у Національному Банку України встановлені під час розгляду справи 910/16529/16 (рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016р.), такі, зокрема, не підлягають доказуванню в силу положень ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Необґрунтованими в цій частині знаходить суд і посилання позивача на положення п. 1.4, 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004р. № 22), оскільки в даному випадку банк не мав права здійснювати переказ коштів, а зарахування на рахунок відповідача сплачених коштів відбулось незаконно.

Ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ст. 2 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно визначення п. 5-4 ст. 2 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитором в розумінні положень закону є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань; натомість повернення коштів, які незаконно були зараховані під час ліквідаційної процедури на поточний рахунок клієнта не свідчить про наявність у банку, чи виникнення для банку, який ліквідується, майнового зобов'язання перед клієнтом, а отже як позивач, так і відповідач не можуть бути кредиторами банку у відношенні суми зарахованої на рахунок банку незаконно, з порушеннями ліквідаційної процедури згідно вимог спеціального закону; і відповідно погашення таких вимог не передбачено в межах процедури ліквідації.

Незаконне отримання на рахунок відповідної суми коштів не може бути підставою для заявлення таким отримувачем до банку кредиторських вимог, тоді як позивачем на лист від 28.07.2016р. № 44/01-1634 про повернення помилково перерахованих коштів отримано відповіді підписані Уповноваженою особою Фонду Ірклієнко Ю.П. за вих. № 03.08.16/07-вих від 03.08.2016р., № 25.08.16/03-вих від 25.08.2016р. в яких зазначалось, що з 28.07.2016р. власником грошових коштів є ДП «Державна вугільна компанія», оскільки банком було проведено платіж, і такий переказ не може вважатись помилковим в розумінні положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» директор - розпорядник Фонду несе персональну відповідальність за діяльність Фонду та виконання покладених на нього завдань; у ч. 3 ст. 16 Закону передбачено, що працівники Фонду не несуть відповідальність за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду; майнова відповідальність Фонду, у тому числі за шкоду, заподіяну внаслідок професійної помилки його працівників, може бути застрахована Фондом.

Відповідно до п. 3.2, 3.3 та 3.4 глави 3 розділу V Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», з метою забезпечення процедури ліквідації Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) ініціює відкриття накопичувального рахунку неплатоспроможного банку у національній валюті та іноземній валюті, а також у банківських металах (за необхідності) в НБУ.

Після відкриття накопичувального рахунку за розпорядженням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку залишок коштів із кореспондентського рахунку банку перераховується на накопичувальний рахунок і вживаються заходи щодо закриття кореспондентського рахунку такого банку та виключення його з учасників системи електронних платежів (СЕП) у порядку, визначеному нормативно-правовим актом НБУ, що визначає порядок міжбанківського переказу грошей в Україні в національній валюті, а також повертаються кредиторам розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини банку, що враховувалися на відповідному позабалансовому рахунку (якщо такий облік вівся в територіальному управлінні НБУ за договором з таким банком).

Уповноважена особа Фонду вживає заходів для підключення банку, що ліквідується, до електронної пошти НБУ.

На накопичувальний рахунок банку зараховуються кошти такого банку і надходження на його користь. З цього рахунку проводяться розрахунки з кредиторами й оплата витрат на здійснення процедури ліквідації.

Накопичувальний рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» в національній валюті відкрито в Національному банку України 08.08.2016р., що відповідно є підставою для перерахування залишку коштів із кореспондентського рахунку банку на накопичувальний для здійснення процедури ліквідації у встановленому законом порядку.

В свою чергу, як правильно зазначено Уповноваженою особою Фонду, чинним законодавством України передбачена можливість використання накопичувального рахунку лише для розрахунків з кредиторами й здійснення оплати витрат на здійснення процедури ліквідації, проте не передбачений механізм перерахування коштів з накопичувального рахунку під час ліквідації банку, що, в свою чергу, не виключає відповідальності в порядку відшкодування шкоди внаслідок неправомірної бездіяльності допущеної під час здійснення ліквідаційної процедури банку.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні при недоведеності набуття відповідачем спірної суми грошових коштів.

Судові витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 9 000 грн. покладаються на позивача згідно положень ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.11. 2017

Суддя Пукшин Л.Г