РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Справа № 906/728/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Дочірнього підприємства "Будпослуги №2" приватного підприємства "Будпослуги №1" на рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.17 р.

у справі № 906/728/17 (суддя Маріщенко Л.О. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж"

відповідач ОСОБА_2 підприємство "Будпослуги №2" приватного підприємства "Будпослуги №1"

про стягнення 40 927,05 грн

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність б/н від 20.02.2017р.);

відповідача - ОСОБА_4 - директор.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомрської області від 17.10.2017 року у справі № 906/728/17 позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" до Дочірнього підприємства "Будпослуги №2" приватного підприємства "Будпослуги №1" про стягнення 40 927,05 грн. задоволено.

Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства "Будпослуги №2" приватного підприємства "Будпослуги №1 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" 40 927,05 грн боргу, 1 600,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.06.2015 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Олевське орендне підприємство теплових мереж" (виконавець/позивач) та ОСОБА_2 підприємством "Будпослуги №2" (споживач/відповідач) був укладений договір на постачання води з комунального водопроводу та приймання стічних вод в комунальну каналізацію № 34 (далі - договір, а.с. 13-15), згідно якого виконавець зобов'язувався постачати споживачу воду із комунального водопроводу, а також приймати стічні води від споживача у комунальну каналізацію. Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно п.7.1 договору розрахунки з водопостачання і водовідведення проводяться, згідно показів засобів обліку відповідно затвердженим тарифам 11,93 грн за 1 куб.м. води і 3,90 грн за 1 куб.м. прийнятих стоків. У разі зміни тарифів діючих на час укладання цього договору, оплати споживачем наданих послуг здійснюється за новими тарифами без зміни інших умов договору.

Відповідно п.7.6 договору, розрахунковий період за послуги виконавця встановлюється в один календарний місяць, з першого календарного дня по останній календарний день місяця, в якому споживач користувався послугами виконавця.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору за період з липня 2013 по червень 2017 року було надано відповідачу послуг на загальну суму 40927,05 грн., що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками-фактурами та актами прийому-передачі комунальних послуг на водопостачання та водовідведення (а.с. 113-146).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за надані послуги не здійснив, внаслідок чого останнім створена заборгованість в розмірі 40927,05 грн.

На претензії №44 від 15.02.2015р. та №97 від 26.07.2016р. з вимогою в добровільному порядку ліквідувати наявний борг, відповідач відповіді не дав, розрахунків не здійснив (а.с. 16-17).

При цьому, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості відповідачем не подано; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 40927,05 грн. обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 625 ч.1 ЦК України.

При цьому, посилання скаржника на те, що розрахунки позивача за послуги водопостачання та водовідведення в період з лютого 2017 року по червень 2017 року є направомірними, оскільки позивач 26.07.2016 року відключив споживача (відповідача) від водопостачання є безпідставними, оскільки згідно акту відключення споживача від послуг з водопостачання (водовідведення) від 26.07.2016 року представниками виконавця - ТОВ "Олевське орендне підприємство теплових мереж" об'єкт споживача - ДП "Будпослуги №2" був відключений від системи водопостачання шляхом видимого розриву труби вводу із встановленням заглушки (а.с.50). Згідно акту відключення споживача від послуг з водовідведення від 07.06.2016 року відключення від системи водовідведення не було здійснене через неможливість перекрити доступ зливу каналізаційних відходів в зв'язку з недопуском на територію (а.с.79).

При цьому слід зазначити, що нарахування заборгованості за надані послуги з лютого 2017 року по червень 2017 року здійснено позивачем лише за водовідведення по встановленому в договорі ліміті, що не суперечить умовам договору.

Також безпідставними є посилання скаржника, що відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог з огляду на ч.1 ст.601 ЦК України з огляду на таке.

Так, між ДП "Будпослуги №2" та ТОВ "Олевське орендне підприємство теплових мереж" були укладені договори про надання послуг із вивезення та розміщення побутових відходів за №97 від 03.01.2008р., №5 від 04.01.2011р., №79/52 в ід 03.01.2013р. (а.с. 29-33).

Згідно акту звірки взаєморозрахунків від 30.08.2017 року заборгованість ТОВ "Олевське орендне підприємство теплових мереж" перед ДП "Будпослуги №2" станом на 01.08.2017 року становить 35169,69 грн (а.с. 48-49).

Таким чином, відповідач зазначає, що відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ст.601 ЦК України, зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.203 ГК України господарське зобовязання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, за змістом статей 203 ГК України, 601 ЦК України зарахування являє собою спосіб припинення зобовязання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобовязання, а також відсутності спору відносно характеру зобовязання, його змісту, умов виконання тощо.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобовязанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобовязанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог проводиться на підставі відповідної заяви сторони, яка ініціює таке припинення, відповідно друга сторона для проведення взаємозаліку має таку заяву від ініціатора отримати.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину законодавством не передбачено. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано належних та допустимих доказів направлення на адресу позивача заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому, акт звірки взаєморозрахунків від 30.08.2017 року та листи №15 від 08.06.2016р., №17 від 22.06.2016р., №19 від 25.07.2016р., на які посилається апелянт, не є заявою про залік зустрічних однорідних вимог в розумінні ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України.

Крім того, акти звіряння взаєморозрахунків відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є зведеними обліковими документам, які відображають лише загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами, у зв'язку із чим, апелянтом помилково ототожнюється даний акт із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, яке проводиться за окремою заявою сторони. Водночас слід зазначити, що даний акт звірки взаєморозрахунків від 30.08.2017 року не підписаний позивачем.

Слід також зазначити, що умовою, за наявності якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання. Якщо ж одна зі сторін звернулась із заявою про зарахування, а інша сторона зобов'язання звернулась до суду з позовом про стягнення тієї суми, на яку проводиться зарахування зустрічної вимоги, тобто фактично наявним є протиставлення цій вимозі заперечення відносно характеру, терміну, розміру виконання тощо, то в такому випадку спір підлягає судовому розгляду.

Разом з тим, як вже зазначалося, сума заборгованості позивача перед відповідачем не узгоджена (є предметом розгляду у даній справі), тобто між сторонами існує спір з даного приводу, а відтак відсутні підстави для припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Олевське орендне підприємство теплових мереж" заборгованості згідно договорів про надання послуг із вивезення та розміщення побутових відходів за №97 від 03.01.2008р., №5 від 04.01.2011р., №79/52 в ід 03.01.2013р.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Будпослуги №2" приватного підприємства "Будпослуги №1" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.2017 року у справі №906/728/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Дужич С.П.