донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

29.11.2017р. справа № 905/3017/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Татенко В. М. Чернота Л. Ф., Стойка О. В.,

за участю представників сторін:
від позивача:Дем'янець Я. В. - за довіреністю
від відповідача:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», м. Київ
на рішення Господарського суду Донецької області
від30.10.2017р.
по справі№ 905/3017/16 (суддя Матюхін В. І.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», м. Київ
до Спільного українсько-британського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Ріво-Моторс», м. Донецьк
простягнення 10' 127,65 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», м. Київ (далі - «Позивач») звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення зі Спільного українсько-британського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Ріво-Моторс», м. Донецьк (далі - «Відповідач») суми авансу 10' 127,65 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.12.2016р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017р., у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.08.2017р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017р. та рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2016р. скасовано, а справу передано до місцевого господарського суду на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.10.2017р. по справі № 905/3017/16, прийнятим за результатами повторного розгляду справи, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишено без задоволення.

Відмовляючи, у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не було належним чином доведено, що взяті за договором зобов'язання щодо технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів банку не були виконані саме з вини відповідача, тому правових підстав для задоволення позову і повернення перерахованих відповідачу коштів, як передоплата - не існує.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги - покласти на відповідача.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення Господарського суду Донецької області у цій справі не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки останнє ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що виконання зобов'язання відповідачем в частині виконання ремонтних робіт згідно виставлених останнім рахунків - фактур, втратило актуальність для позивача, що є підставою для повернення, сплачених на ремонт автомобілів коштів. Втім, зазначені обставини, на думку позивача, не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення спірного рішення, що є підставою для скасування останнього.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Татенко В. М., судді - Чернота Л. Ф., Стойка О. В.

Судом апеляційної інстанції, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення були створені необхідні умови для всебічного та повного розгляду справи в суді, а саме: повідомлення належним чином про час та місце судового розгляду та витребування у сторін необхідних доказів та пояснень для правильного вирішення спору.

Фіксація судового процесу апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, з тих мотивів, що в ній викладені.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, поважність причин неявки апеляційному суду не повідомив.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника відповідача, адже наявних матеріалів і витребуваних додатково відомостей достатньо для надання належної правової оцінки правовідносинам у цій справі.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду ухваленим з дотриманням норм чинного законодавства, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - «Замовник») та Спільним Українсько-Британським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріво-Мотор»" (далі - «Виконавець») був укладений договір на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 24.11.2011р. № 673 (далі - «Договір»), відповідно до п. 1.1. якого Виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи по ремонту та/або сервісного обслуговування автомобілів Замовника, а Замовник прийме і оплатить їх вартість в строки і на умовах, визначених в Договорі.

Згідно п. 1.2. Договору, технічне обслуговування та ремонт автотранспорту Замовника проводиться на авторизованій сервісній станції Виконавця, що має все необхідне обладнання і спец. інструмент для проведення ремонтних робіт.

Приписами п. 4.3 Договору встановлено, що за згодою сторін можливе дострокове розірвання Договору. Сторона, яка ініціює розірвання Договору, зобов'язана письмово повідомити другу сторону про це за 14 (чотирнадцять) календарних днів до його розірвання.

Відповідно до 5.3. Договору, Замовник проводить розрахунки шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця в такому порядку і терміни: Після погодження з Виконавцем кількості і вартості робіт Замовник протягом 3-х банківських днів оплачує виконавцю вартість позначених робіт, запасних частин, паливно-мастильних матеріалів на підставі виставленого рахунку. Виконавець зобов'язаний видати Замовнику податкову накладну після отримання передоплати (п.5.3.2. Договору).

Остаточний розрахунок за виконані роботи Замовник здійснює протягом 3-х банківських днів з моменту отримання наряд-замовлення і додаткового рахунку. (п.5.3.3. Договору).

Згідно п. 4.1 Договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 02.01.2014р. до Договору на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 24.11.2011р. № 673), Договір набирає чинності з 24.11.2011р. і діє до 31.12.2014р. включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Таким чином, судова колегія констатує, що Сторони обумовили у Договорі певний порядок оплати вартості робіт (запасних частин), не зазначивши жодним чином про те, що сума попередньої оплати вартості робот (запасних частин) є авансом у контексті приписів ст. 570 Цивільного кодексу України.

На виконання умов Договору відповідачем були виставлені позивачу рахунки - фактури:

- № 1213 від 22.04.2014р. на суму 9' 911,65 грн, в т.ч. ПДВ 1' 651,94 грн;

- № 1311 від 29.04.2014р. на суму 216,00 грн, в т.ч. ПДВ 36,00 грн.

В свою чергу, позивачем на виконання своїх зобов'язань за Договором, була здійснена передоплата за виставленими рахунками - фактури, що підтверджується, наявними в матеріалах справи, платіжним дорученням:

- № від 28.04.2014р. (призначення платежу: передплата за ремонт інкасат. Авто АН79-63М Згідно Рах. № 1213 від 22.04.2014р. на суму 9' 911,65 грн, в т.ч. ПДВ;

- № від 07.05.2014р. (призначення платежу: передплата за ТО інкасат. Авто АН54-96НХ Згідно Рах. № 1311 від 29.04.2014р. на суму 216,00 грн, в т.ч. ПДВ.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач звертався до відповідача з листом б/н від 08.10.2014р., в якому Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», у зв'язку з обставинами, що унеможливлюють виконати заплановані роботи по ремонту авто АН79-63ИМ в Донецькій області, просить відповідача повернути суму 9' 911,65 грн, а також суму по ремонту авто АН54-96НХ у сумі 216,00 грн.

У відповідь на вказаний вище лист, відповідач зазначив, що у зв'язку з обстановкою, що склалась у країні та проведенням АТО, повернення вказаних грошових коштів поки не виявляється можливим, та у разі зміни становища на території Донецької області, відповідач виконає свої зобов'язання щодо обслуговування автомобілів АН79-63ИМ и АН54-96НХ за рахунок сплачених грошових коштів.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи у їх сукупності та наявним у останній матеріалам, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що укладений між сторонами договір № 673 від 24.11.2011р. на час розгляду справи є чинним (строк його дії не скінчився), а отже, правових підстав для повернення перерахованих відповідачеві коштів немає.

Донецький апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір підряду є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з підряду.

Як встановлено ч.1 ст.318 Господарського кодексу України та ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу, тоді як до обов'язків підрядника віднесено виконання робіт на свій ризик за завданням замовника.

Відповідно до ч.1 ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч.2 ст.852 Цивільного кодексу України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов'язань між сторонами. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст.653 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, в той же час, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору, відповідно до ч. 5 ст. 653 Цивільного кодексу України.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, посилання позивача на неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору, є безпідставним, оскільки відсутність у позивача автомобілів, технічне обслуговування і ремонт яких, мав здійснити відповідач, не впливає на розгляд справи по суті, оскільки відповідно до ст.652 ЦК України істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, є підставою для зміни або розірвання договору за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання або за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони, а не для повернення коштів, перерахованих як передоплата, на чому наполягає позивач.

Окрім вищенаведеного, судова колегія наголошує, що вимога скаржника про стягнення спірної суми, саме як авансу (предмет позовних вимог позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції не змінювався) з посиланням на приписи ст. 570 ЦК України є безпідставною з огляду на таке.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частина 2 цієї ж статті встановлює, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Завдаток, є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України). Частиною 2 ст. 546 визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Таким чином, аванс, про який йдеться у ст. 570 ЦК України, поряд із завдатком також може бути заходом із забезпечення виконання зобов'язання у разі зазначення про це у відповідному договорі. Укладений сторонами Договір не містить приписів щодо забезпечення його виконання авансом.

Втім, скаржник як у позові, так і в апеляційній скарзі плутає «аванс», як суму, що має надається у рахунок належних за договором платежів з «попередньою оплатою» вартості робіт за договором підряду, яким є укладений Сторонами Договір.

З огляду на викладене, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволені позову в повному обсязі.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 30.10.2017р. по справі № 905/3017/16 - без змін.

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: Л. Ф. Чернота

О. В. Стойка

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - до справи;

1 - ГСДО;

Логвіненко І. Г. тел.: 702-01-54