РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017Справа №910/18026/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Е.М. Плюс»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі»
простягнення 37360 грн. 71 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Черноусов О.А. - керівник;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю «Е.М. Плюс» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» про стягнення 37360 грн. 71 коп., з яких 31133 грн. 93 коп. основного боргу та 6226 грн. 78 коп. штрафу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та положень укладеного між сторонами Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 не у повному обсязі оплатив товар, поставний позивачем за видатковою накладною № 4299 від 11.05.2017 на суму 35370 грн. 84 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 31133 грн. 93 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 6226 грн. 78 коп. (20% від суми заборгованості).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18026/17, розгляд справи призначено на 14.11.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 14.11.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 14.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 752.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань сторін про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 14.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Е.М. Плюс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» (покупець) укладено Договір поставки товару № 2204ШЯ, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується систематично поставляти і передавати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 право власності на товар переходить з моменту підписання представником покупця видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Згідно з п. 2.2 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 постачальник поставляє товар партіями згідно з заявками покупця в асортименті та за цінами, узгодженими сторонами, що фіксується у видаткових накладних, які мають відповідати замовленням покупця.

Відповідно до п. 2.8 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 у всіх випадках підписання покупцем накладної засвідчує факт належного виконання постачальником своїх зобов'язань зі здійснення поставки.

Згідно з п. 4.1 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 ціни на товар узгоджуються сторонами.

Відповідно до п. 4.3 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 постачальник при оформленні накладних і платіжних документів на відвантажений товар обов'язково відображає кількість, ціну і суму ПДВ. Ціна договору складається із сукупності всіх видаткових накладних, які були надані покупцеві за весь термін дії даного договору.

Відповідно до п. 4.5 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару покупцю.

Згідно з п. 5.3 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 факт приймання товару покупцем засвідчується підписанням ним накладної на поставлений товар. З моменту підписання покупцем відповідної накладної поставка вважається належним чином виконаною постачальником.

Згідно з п. 7.1 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015.

Відповідно до п. 7.2 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 у випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір у письмовому вигляді за 14 календарних днів до його закінчення, даний договір вважається автоматично пролонгованим на кожний календарний рік. У будь-якому випадку даний договір діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань у відповідності до умов договору.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів висловлення сторонами договору намірів про розірвання або зміну Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 в порядку п. 7.2 вказаного договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір поставки був чинним у спірний період.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов'язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами шляхом підписання видаткових накладних.

Судом встановлено, що 11.05.2017 позивач поставив відповідачу товар на суму 35370 грн. 84 коп., що підтверджується видатковою накладною № 4299 від 11.05.2017 на суму 35370 грн. 84 коп., в якій міститься посилання на реквізити Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 та яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача (належним чином засвідчена копія накладної долучена позивачем до позовної заяви; оригінал оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2017, про що зазначено протоколі судового засідання від 14.11.2017).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 покупець зобов'язаний проводити розрахунки з продавцем за кожну отриману партію товару протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № 4299 від 11.05.2017 на суму 35370 грн. 84 коп., у строк до 01.06.2017 включно.

Судом встановлено, що після дати поставки позивачем партії товару за видатковою накладною № 4299 від 11.05.2017 на суму 35370 грн. 84 коп. (після 11.05.2017), відповідач сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 38753 грн. 98 коп., а саме, 22.05.2017 - грошові кошти у розмірі 12383 грн. 76 коп.; 30.05.2017 - грошові кошти у розмірі 8000 грн. 00 коп.; 31.05.2017 - грошові кошти у розмірі 2000 грн. 00 коп.; 09.06.2017 - грошові кошти у розмірі 8000 грн. 00 коп.; 13.06.2017 - грошові кошти у розмірі 3370 грн. 22 коп.; 13.06.2017 - грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп. (що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучена позивачем до матеріалів справи 09.11.2017, та які у призначенні платежу містять інформації щодо Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 та відповідних рахунків, виставлених позивачем).

Судом встановлено, що здійснені відповідачем оплати зараховувались позивачем в рахунок погашення найдавнішої заборгованості, про що було зазначено позивачем у письмових поясненнях, поданих до суду 09.11.2017.

За таких обставин, враховуючи, що сплачені відповідачем грошові кошти були зараховані позивачем в рахунок погашення найдавнішої заборгованості, в рахунок оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 4299 від 11.05.2017 на суму 35370 грн. 84 коп. позивачем були зараховані грошові кошти у сумі 4236 грн. 91 коп. (відповідно до пояснень, викладених позивачем у позовній заяві), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість з оплати товару, поставленого за вказаною видатковою накладною у розмірі 31133 грн. 93 коп.

Відповідачем не було надано заперечень щодо здійсненого позивачем порядку зарахування грошових коштів, які сплачувались відповідачем.

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію акту звірки взаєморозрахунків за Договором поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 станом на 10.07.2017, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб позивача і відповідача (оригінал оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2017, про що зазначено у протоколі судового засідання від 14.11.2017), та з якого вбачається, що станом на 10.07.2017 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» за Договором поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 становить 31133 грн. 93 коп.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 31133 грн. 93 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» у розмірі 31133 грн. 93 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Е.М. Плюс» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» суми основного боргу у розмірі 31133 грн. 93 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 6226 грн. 78 коп. (20% від суми заборгованості).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 8.1 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015 у випадку невиконання зобов'язань за договором понад 30 діб винна сторона сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Таким чином, умовами п. 8.1 договору поставки передбачена відповідальність у вигляді штрафу за невиконання будь-якого зобов'язання, в тому числі за невиконання грошового зобов'язання покупцем (відповідачем) з оплати товару.

Отже, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості, нарахованого на підставі п. 8.1 Договору поставки товару № 2204ШЯ від 22.04.2015.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Е.М. Плюс» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» штрафу у розмірі 6226 грн. 78 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1684 грн. 00 коп. (відповідно до платіжного доручення № 1641 від 06.10.2017), в той час як розмір судового збору (враховуючи ціну позову - 37360 грн. 71 коп.) за подання даної позовної заяви становить 1600 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, позивач має право на повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 84 грн. 00 коп., надмірно сплаченого за подання позовної заяви у справі № 910/18026/17, у випадку подання ним відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. Б; ідентифікаційний код: 36470918) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Е.М. Плюс» (02090, м. Київ, вул. Сновська, буд. 20; ідентифікаційний код: 39416303) суму основного боргу у розмірі 31133 (тридцять одна тисяча сто тридцять три) грн. 93 коп., штраф у розмірі 6226 (шість тисяч двісті двадцять шість) грн. 78 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.11.2017

Суддя І.М. Отрош