ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р.Справа № 916/2114/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) до Приватного підприємства „СВ про стягнення заборгованості в загальній сумі 687588,92 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданні суду 10.11.2017 р. оголошувалась перерва до 13.11.2017 р. в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства „СВ про стягнення заборгованості за договором № 20-П-БДФ-16 від 08.11.2016 р. про забезпечення доступу портового оператору до причалу (ів) в загальній сумі 687588,92 грн., у т.ч. 641214,70 грн. основного боргу, 31930,11 грн. пені, 10655,69 грн. інфляції, 3788,42 грн. 3% річних, посилаючись на наступне.

08.11.2016 р. між ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) та ПП «СВ» (портовий оператор) укладено договір про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) № 20-П-БДФ-16, відповідно до п. 1.1 якого Адміністрація зобовязується забезпечити доступ портового оператора до причалу(ів) №№ 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, що перебуває у господарському віданні Адміністрації, а портовий оператор зобовязується сплатити Адміністрації за доступ до причалу(ів).

Як вказує позивач, за надані послуги із забезпечення доступу портового оператору до причалу (ів) відповідно до договору Білгород-Дністровська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» виставила портовому оператору наступні рахунки: № 65 від 04.01.2017 р., № 451 від 10.03.2017 р., № 493 від 21.03.2017 р., № 521 від 24.03.2017 р., № 522 від 25.03.2017 р., № 586 від 30.03.2017 р., № 685 від 05.04.2017 р., № 701 від 11.04.2017 р., № 716 від 17.04.2017 р., № 783 від 29.04.2017 р., № 786 від 29.04.2017 р., № 914 від 06.05.2017 р., № 919 від 13.05.2017 р., № 916 від 16.05.2017 р., № 920 від 16.05.2017 р., № 924 від 16.05.2017 р., № 963 від 19.05.2017 р., № 982 від 28.05.2017 р., №1107 від 01.06.2017 р., № 1110 від 09.06.2017 р., № 1112 від 14.06.2017 р., №1143 від 17.06.2017 р., № 1145 від 20.06.2017 р., № 1249 від 30.06.2017 р., № 1286 від 03.07.2017 р., № 1346 від 12.07.2017 р., № 1348 від 13.07.2017 р., № 1345 від 18.07.2017 р., № 1344 від 19.07.2017 р.

Згідно п. 3.4 договору оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 15 банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату послуг.

Проте, як стверджує позивач, портовим оператором вищезазначені рахунки так і не сплачені.

Відповідно до п. 6.4 договору за порушення портовим оператором термінів оплати, вказаних у договорі, Адміністрація має право стягнути з портового оператора пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день сплати. Оплата пені і штрафу не звільняє портового оператора від обовязку сплатити суму заборгованості.

Так, у звязку з несплатою рахунків позивачем здійснено нарахування пені.

Як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання даного питання філією на адресу портового оператора надіслано претензію від 20.04.2017 р. № 12/09-23/730/17, в якій філія просила ПП «СВ» сплатити заборгованість по договору. Вказана претензія була отримана портовим оператором 21.04.2017 р. (що підтверджується підписом представника ПП «СВ» на претензії), але відповідь на вказану претензію не надійшла, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом про стягнення з ПП „СВ заборгованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.08.2017 р. позовну заяву ДП „Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/2114/17, при цьому справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Відповідач суму основного боргу визнав, про що зазначено у відзиві на позов (а.с. 147). Зокрема, відповідач вказує, що ПП «СВ» здійснює поступове погашення заборгованості, що виникла при виконанні спірного договору № 20-П-БДФ-16 від 01.05.2017 р. Також відповідач зазначив, що у звязку з простроченням грошових зобовязань контрагентами, щодо яких підприємство здійснює зберігання та перевалку вантажів, ПП «СВ» не змогло сплатити дані кошти та погасити перед позивачем відповідну заборгованість у строки, визначені договором.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

08.11.2016 р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі в.о. начальника Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) та Приватним підприємством „СВ (портовий оператор) укладено договір про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) № 20-П-БДФ-16, відповідно до п. 1.1 якого Адміністрація зобовязується забезпечити доступ портового оператора до причалу(ів) №№ 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, що перебуває у господарському віданні Адміністрації, а портовий оператор зобовязується сплатити Адміністрації за доступ до причалу(ів). Послуга надається з метою забезпечення виконання портовим оператором навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням причалу(ів) у межах його(їх) паспортних довжини та ширини.

Згідно п. 1.2 договору технічні характеристики, загальний розмір, довжина та ширина, цільове призначення та режим експлуатації причалу(ів) зазначено у довіднику допустимих навантажень на причали, викопіювання з якого наведені у додатку № 1 до цього договору та Обовязкових постановах по морському порту Білгород-Дністровський. Межі причалу(ів), у який(і) забезпечується доступ портового оператора, наведений(і) у додатку № 3 до цього договору.

В п. 1.3 договору встановлено, що надання Адміністрацією послуги, зазначеної в п. 1.1 цього договору, не позбавляє Адміністрацію права володіння користування та розпорядження причалом(ами), до яких надано доступ.

Відповідно до п. 1.4 договору господарська діяльність портового оператора здійснюється з обовязковим дотриманням вимог Зводу звичаїв морського порту, Обовязкових постанов по морському порту Білгород-Дністровський, Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд, інших документів щодо експлуатації (використання) та технічної експлуатації гідротехнічних споруд та вимог чинного законодавства України. Використання портовим оператором причалу(ів) для інших потреб, ніж передбачені в п. 1.1 цього договору, та/або отримання інших послуг від Адміністрації є предметом іншого договору та/або здійснюється за заявками за вільними цінами (тарифами).

За умовами п. 3.1 договору нарахування плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів), що перебуває у господарському віданні Адміністрації, здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 р. № 541. Для нарахування плати портовий оператор надає Адміністрації протягом 2 робочих днів після завершення обробки суднової партії інформацію та документи, передбачені додатком № 2 до цього договору. Адміністрація здійснює виставлення рахунку по кожній судновій партії протягом 3 робочих днів з дати отримання від портового оператора документів та інформації, передбачених додатком до цього договору.

Згідно п. 3.2 договору, якщо портовий оператор є резидентом України, формування рахунків для оплати за надані послуги здійснюється у національній валюті. Перерахунок доларів США в валюту України здійснюється по курсу НБУ на дату надання послуг. Для вантажів, що вибувають морем, датою надання послуг є дата коносаменту або іншого документу (за відсутності коносаментів та маніфестів), виданого морським або річковим перевізником як доказ прийняття вантажу на борт до перевезення. Для вантажів, що прибувають орем, датою надання послуг є дата оформлення генерального акта або іншого документа.

В п. 3.3 договору встановлено, що нарахування ПДВ здійснюється згідно з чинним податковим законодавством України.

Згідно п. 3.4 договору оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 15 банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату послуг. Датою надання послуг вважається дата оформлення документів визначених у додатку № 2.

Відповідно до п. 3.5 договору акт наданих послуг складається на підставі документів, зазначених в наказі Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 р. № 541.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що нарахування плати за додаткові послуги (роботи) Адміністрації здійснюється відповідно до затверджених та діючих вільний тарифів (цін) Адміністрації на дату надання (виконання) такої послуги (роботи). Додаткові роботи (послуги), виконані (надані) Адміністрацією за заявкою портового оператора, сплачуються портовим оператором на підставі рахунків, виставлених Адміністрацією відповідно до затверджених вільних тарифів (цін) Адміністрації та нарядів, довідок або Актів наданих послуг (виконаних робіт), підписаних сторонами.

Відповідно до п. 3.7 договору при порушенні термінів оплати, до моменту сплати портовим оператором Адміністрації встановлених зборів, штрафів та інших платежів, до яких відносяться плата за доступ портового оператора до причалу(ів), плата за завдану шкоду, плата за надані послуги і тому подібне, Адміністрація залишає за собою право не приймати наступне судно портового оператора до обробки, з віднесенням відповідальності за простій судна на портового оператора.

Згідно п. 3.8 договору оплата банківських витрат, пов'язаних з переведенням Адміністрації платежів за цим договором, включаючи комісію банку - кореспондента, проводиться портовим оператором за свій рахунок, тобто сума платежу, зарахованого на рахунок Адміністрації, повинна відповідати сумі, зазначеної в рахунках Адміністрації.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором на умовах, викладених у цьому договорі, і відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що сторони зобовязані зберігати сувору конфіденційність про умови цього договору та застосувати усі можливі заходи для запобігання розголошення одержаної інформації. У разі порушення конфіденційності однією із сторін, сторона, яка порушила такі вимоги, у повному обсязі відшкодовує іншій стороні збитки, що виникли внаслідок такого порушення.

Згідно п. 6.3 договору Адміністрація має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку у разі невиконання або неналежного виконання портовим оператором своїх зобов'язань за цим договором з письмовим повідомленням про це портового оператора не пізніше ніж за 30 календарних днів до фактичної дати розірвання договору. У такому разі протягом зазначеного 30-денного терміну Адміністрація зобовязується надати фактично замовлені портовим оператором послуги (роботи) за договором, після чого припинити надання робіт (послуг). Портовий оператор зобовязується сплатити рахунки за ці послуги (роботи), виставлені Адміністрацією. Протягом зазначеного терміну сторони проводять звірення взаєморозрахунків за договором.

Відповідно до п. 6.4 договору за порушення портовим оператором термінів оплати, вказаних у договорі, Адміністрація має право стягнути з портового оператора пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день сплати. Оплата пені і штрафу не звільняє портового оператора від обовязку сплатити суму заборгованості.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що всі суперечки, що виникають з цього договору або повязані з ним, сторони за можливості вирішуватимуть шляхом переговорів. За неможливості вирішення суперечок шляхом переговорів, усі спори вирішуються в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що у випадку накладення на Адміністрацію штрафних санкцій, відповідно до законодавства України, повязаних із простроченням оплати портового оператору, що належать Адміністрації платежів, портовий оператор компенсує Адміністрації понесені витрати.

Відповідно до п. 7.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.12.2016 року включно.

За умовами п. 7.2 договору закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Згідно п. 7.3 договору, якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору. Зміни у цей договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або чинним законодавством України.

30.12.2016 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) № 20-П-БДФ-16, відповідно до якої сторони домовились внести зміни до п. 7.1 договору та викласти його в наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.01.2017 р. включно».

Також 24.01.2017 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) № 20-П-БДФ-16, відповідно до якої сторони домовились внести зміни до п. 7.1 договору та викласти його в наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.12.2017 р. включно».

Додатковою угодою від 14.07.2017 р. до договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) № 20-П-БДФ-16 були змінені реквізити Адміністрації.

За ствердженнями позивача, відповідачем не в повному обсязі були сплачені надані послуги за договором № 20-П-БДФ-16 від 08.11.2016 р. згідно виставлених рахунків, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом про стягнення з ПП „СВ заборгованості в розмірі 641214,70 грн. з метою захисту своїх порушених прав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Так, укладений між сторонами по справі договір про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) є підставою для виникнення у сторін договору зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України). В свою чергу згідно ст. 629 ЦК України вказаний договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 згідно ч. 2 ст. 901 цього ж Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зясовано судом, на виконання умов зазначеного договору № 20-П-БДФ-16 від 08.11.2016 р. позивачем надавались послуги із забезпечення доступу відповідачу до причалу(ів) відповідно до договору. За надані послуги позивач виставив портовому оператору наступні рахунки: № 65 від 04.01.2017 р., № 451 від 10.03.2017 р., № 493 від 21.03.2017 р., № 521 від 24.03.2017 р., № 522 від 25.03.2017 р., № 586 від 30.03.2017 р., № 685 від 05.04.2017 р., № 701 від 11.04.2017 р., № 716 від 17.04.2017 р., № 783 від 29.04.2017 р., № 786 від 29.04.2017 р., № 914 від 06.05.2017 р., № 919 від 13.05.2017 р., № 916 від 16.05.2017 р., № 920 від 16.05.2017 р., № 924 від 16.05.2017 р., № 963 від 19.05.2017 р., № 982 від 28.05.2017 р., №1107 від 01.06.2017 р., № 1110 від 09.06.2017 р., № 1112 від 14.06.2017 р., №1143 від 17.06.2017 р., № 1145 від 20.06.2017 р., № 1249 від 30.06.2017 р., № 1286 від 03.07.2017 р., № 1346 від 12.07.2017 р., № 1348 від 13.07.2017 р., № 1345 від 18.07.2017 р., № 1344 від 19.07.2017 р.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем наданих позивачем послуг є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказані послуги відповідно до умов договору № 20-П-БДФ-16 від 08.11.2016 р. та чинного законодавства на підставі виставлених вищезазначених рахунків, копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, у відповідності з п. 3.4 договору оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 15 банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату послуг.

Так, як вбачається з доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості по спірному договору, відповідачем були сплачені 26.07.2017 р. лише рахунки № 586 від 30.03.2017 р. на суму 3680,35 грн., № 701 від 11.04.2017 р. на суму 12207,83 грн., № 786 від 29.04.2017 р. на суму 29873,90 грн., № 916 від 16.05.2017 р. на суму 15548,65 грн., також 27.07.2017 р. сплачені рахунки № 924 від 16.05.2017 р. на суму 12121,61 грн. та № 1107 від 01.06.2017 р. на суму 34806,07 грн.

Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 641214,70 грн. грн., у т.ч. по наступним рахункам: № 65 від 04.01.2017 р. на суму 22973,11 грн., № 451 від 10.03.2017 р. на суму 10000,00 грн., № 493 від 21.03.2017 р. на суму 24675,08 грн., № 521 від 24.03.2017 р. на суму 39426,66 грн., № 522 від 25.03.2017 р. на суму 27381,23 грн., № 685 від 05.04.2017 р. на суму 40261,82 грн., № 716 від 17.04.2017 р. на суму 39627,30 грн., № 783 від 29.04.2017 р. на суму 28631,11 грн., № 914 від 06.05.2017 р. на суму 38999,80 грн., № 919 від 13.05.2017 р. на суму 5696,78 грн., № 920 від 16.05.2017 р. на суму 7978,66 грн., № 963 від 19.05.2017 р. на суму 37898,93 грн., № 982 від 28.05.2017 р. на суму 37892,51 грн., № 1110 від 09.06.2017 р. на суму 38154,90 грн., № 1112 від 14.06.2017 р. на суму 29139,65 грн., №1143 від 17.06.2017 р. на суму 10143,91 грн., № 1145 від 20.06.2017 р. на суму 38966,50 грн., № 1249 від 30.06.2017 р. на суму 11158,12 грн., № 1286 від 03.07.2017 р. на суму 38598,46 грн., № 1346 від 12.07.2017 р. на суму 28120,49 грн., № 1348 від 13.07.2017 р. на суму 38835,22 грн., № 1345 від 18.07.2017 р. на суму 10249,98 грн., № 1344 від 19.07.2017 р. на суму 36404,48 грн.

Однак, як було зясовано судом під час розгляду справи, відповідачем було здійснено часткову сплату заборгованості в сумі 516835,86 грн. по рахункам № 65 від 04.01.2017 р., № 451 від 10.03.2017 р., № 493 від 21.03.2017 р., № 521 від 24.03.2017 р., № 522 від 25.03.2017 р., № 586 від 30.03.2017 р., № 685 від 05.04.2017 р., № 701 від 11.04.2017 р., № 716 від 17.04.2017 р., № 783 від 29.04.2017 р., № 786 від 29.04.2017 р., № 914 від 06.05.2017 р., № 919 від 13.05.2017 р., № 916 від 16.05.2017 р., № 920 від 16.05.2017 р., № 924 від 16.05.2017 р., № 963 від 19.05.2017 р., № 982 від 28.05.2017 р., №1107 від 01.06.2017 р., № 1110 від 09.06.2017 р., № 1112 від 14.06.2017 р., №1143 від 17.06.2017 р., № 1145 від 20.06.2017 р., № 1249 від 30.06.2017 р., № 1286 від 03.07.2017 р., № 1346 від 12.07.2017 р., № 1348 від 13.07.2017 р., № 1345 від 18.07.2017 р., № 1344 від 19.07.2017 р., що підтверджується платіжними дорученнями № 1097 від 30.08.2017 р. на суму 10143,91 грн., № 1098 від 30.08.2017 р. на суму 11158,12 грн., № 1099 від 30.08.2017 р. на суму 28120,49 грн., № 1100 від 30.08.2017 р. на суму 10249,98 грн., № 1101 від 30.08.2017 р. на суму 36404,48 грн., № 1185 від 20.09.2017 р. на суму 10000,00 грн., № 1186 від 20.09.2017 р. на суму 22973,11 грн., № 1187 від 20.09.2017 р. на суму 24675,08 грн., № 1188 від 20.09.2017 р. на суму 39426,66 грн., № 1189 від 20.09.2017 р. на суму 27381,23 грн., № 1333 від 23.10.2017 р. на суму 40261,82 грн., № 1334 від 23.10.2017 р. на суму 39627,30 грн., № 1348 від 24.10.2017 р. на суму 28631,11 грн., № 1357 від 31.10.2017 р. на суму 38999,80 грн., № 1358 від 31.10.2017 р. на суму 5696,78 грн., № 1359 від 31.10.2017 р. на суму 37898,93 грн., № 1360 від 31.10.2017 р. на суму 37892,51 грн., № 1422 від 09.11.2017 р. на суму 29139,65 грн., № 1421 від 09.11.2017 р. на суму 38154,90 грн.

Відтак, з огляду на часткове погашення відповідачем суми основного боргу перед позивачем за договором № 20-П-БДФ-16 від 08.11.2016 р., суд доходить до висновку про те, що предмет спору по справі в частині основного боргу в сумі 516835,86 грн. відсутній.

Як зазначено в п. 4.4. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відповідно до п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В свою чергу, враховуючи те, що часткова сплата суми основного боргу була здійснена відповідачем після подачі позивачем заявленого позову до суду (28.08.2017 р.), під час розгляду справи судом, суд доходить до висновку про те, що предмет спору по справі заборгованість в сумі 516835,86 грн. припинив існування в процесі розгляду справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі № 916/2114/17 в частині вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) до Приватного підприємства „СВ про стягнення основної заборгованості в сумі 516835,86 грн.

Наразі судом встановлено, що на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем складає в сумі 124378,84 грн., у т.ч. по рахункам: № 920 від 16.05.2017 р. 7978,66 грн., № 1145 від 20.06.2017 р. 38966,50 грн., № 1286 від 03.07.2017 р. 38598,46 грн. та № 1348 від 13.07.2017 р. 38835,22 грн. При цьому слід зазначити, що вказану суму боргу відповідач визнав, докази її погашення в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 124378,84 грн. (641214,70 грн. - 516835,86 грн.).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованої пені в розмірі 31930,11 грн., 3% річних в сумі 3788,42 грн. та інфляційних втрат в сумі 10655,69 грн. суд зазначає наступне.

З огляду на те, що відповідач свої зобов'язання в частині оплати наданих позивачем послуг із забезпечення доступу до причалу(ів) не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Так, за умовами п. 3.4 договору оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 15 банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату послуг. Датою надання послуг вважається дата оформлення документів визначених у додатку № 2.

Матеріалами справи підтверджується, та відповідачем не оспорюється факт несвоєчасної сплати останнім наданих послуг відповідно до виставлених позивачем рахунків.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем послуг) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

При цьому боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.1 договору № 20-П-БДФ-16, передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором на умовах, викладених у цьому договорі, і відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що за порушення портовим оператором термінів оплати, вказаних у договорі, Адміністрація має право стягнути з портового оператора пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день сплати. Оплата пені і штрафу не звільняє портового оператора від обовязку сплатити суму заборгованості.

Враховуючи те, що відповідачем несвоєчасно були виконані зобовязання за договором № 20-П-БДФ-16 від 08.11.2016 р. щодо здійснення оплати за надані послуги із забезпечення доступу до причалу(ів), на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу на підставі п. 8.2 вказаного договору пеню в загальній сумі 31930,11 грн. у період з 04.01.2017 р. по 19.07.2017 р., виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у розрахунковий період, та існуючої суми боргу на протязі вказаного періоду, детальний розрахунок якої додано до позову (а.с. 97-98), що не оспорювався відповідачем.

Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов'язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту предявлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобовязання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що в спірному договорі № 20-П-БДФ-16 не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання відповідачем зобовязання щодо оплати наданих позивачем послуг з розподілу природного газу за договором № 20-П-БДФ-16, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних в загальній сумі 3788,42 грн., нарахованих на відповідну суму боргу за вказаним договором у періоді з 04.01.2017 р. по 19.07.2017 р., розрахунок яких додано до позову (а.с. 97-98).

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. N 23/466 та лист Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97р. N 62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 р. N 52/30).

У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14 від 17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення та ухвалення по ньому судового рішення.

З огляду на вказане та з урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі від 03.04.1997 р. N 62-97р., судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань в сумі 10655,69 грн. (а.с. 97-98) на відповідну суму боргу за період з 04.01.2017 р. по 19.07.2017 р. та встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з обранням відповідного індексу інфляції у обраному періоді прострочення на існуючу суму боргу, а тому вимоги позивач в цій частині є обґрунтованими.

Наразі слід зазначити, що здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не оспорювались відповідачем.

Відтак, загальна сума заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 170753,06 грн. (124378,84 грн. основного боргу + 31930,11 грн. пені + 3788,42 грн. 3% річних + 10655,69 грн. інфляції). До того зазначена заборгованість визнана відповідачем в акті звіряння взаємних розрахунків (заборгованості) від 13.11.2017 р., який підписано та скріплено печатками обох сторін.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) про стягнення з відповідача 124378,84 грн. основного боргу, 31930,11 грн. пені, 3788,42 грн. 3% річних, 10655,69 грн. інфляції є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам і вимогам чинного законодавства, у звязку з чим підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача, виходячи із заявленої до стягнення суми, з урахуванням частково сплаченої відповідачем суми після подання позову. Так, в п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у застосуванні положень ст. 49 ГПК суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В :

1. Припинити провадження у справі в частині вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) до Приватного підприємства „СВ про стягнення основної заборгованості в сумі 516835,86 грн.

2. Позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) до Приватного підприємства „СВ про стягнення заборгованості в загальній сумі 124378,84 грн. задовольнити.

3. СТЯГНУТИ з Приватного підприємства „СВ (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, буд. 16 А; ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14; ) в особі Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81; ) основну заборгованість в сумі 124378/сто двадцять чотири тисячі триста сімдесят вісім/грн. 84 коп., пеню в сумі 31930/тридцять одна тисяча девятсот тридцять/грн. 11 коп., 3% річних в сумі 3788/три тисячі сімсот вісімдесят вісім/грн. 42 коп., інфляційні втрати в сумі 10655/десять тисяч шістсот пятдесят пять/грн. 69 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 10313/десять тисяч триста тринадцять/грн. 83 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 20 листопада 2017 р.

Суддя В.С. Петров