ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017р. Справа № 917/1506/17

за позовом Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго", вул. Ст.Поділ, 5, м.Полтава, адреса для листування: просп. Свободи, 8, м. Кременчук, 39601

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз", вул. Київська, 62, м. Кременчук,

про стягнення 96984,19 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №10-74/1941 від 15.02.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №4 від 13.04.2017р.

В судовому засіданні 16.11.2017 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Господарський суд повідомив, що повний текст рішення буде складений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості по договору №712 від 15.04.2013р. про постачання теплової енергії в гарячій воді в сумі 96 984,19 грн. з них: 36 042,69 грн. - пені, 53 682,15 грн. - інфляційних нарахувань, 7 259,35 грн. - 3% річних від простроченої суми (згідно клопотання №2510 від 11.10.2017р. (вхід. №12486 від 12.10.2017р.) про зменшення позовних вимог та ухвали господарського суду від 12.10.2017р.).

Відповідач проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позов від 26.10.2017р. вих. №311/18-84 (вхід. №13166 від 30.10.2017р.).

Від відповідача 16.11.2017р. надійшов контррозрахунок інфляційних витрат (вих. №311/18-84 від 15.11.2017р.), відповідно до якого сума інфляційних складає 52 058,98грн.

16.11.2017р. за вхід. №13996 від відповідача надійшла заява про зменшення розміру пені на 30%

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, суд, встановив:

15.04.2013 року між ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (позивач, теплопостачальна організація ) та ПАТ "АвтоКраз" (відповідач, споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №712 з додатками.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне:

- теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачу вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, а споживач зобов'язується оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, визначених цим договором та додатками до нього. Тарифи на послуги за теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до ЗУ "Про теплопостачання" № 2633-ІV від 02.06.2005 р. та діючого законодавства України (п. 1.1 та п. 1.2 договору);

- теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби згідно з Додатком № 1 "Перелік об'єктів споживача та характеристика об'єкта надання послуг з теплопостачання" та в обсягах згідно з Додатком № 2 "Обсяги теплового навантаження та теплоспоживання" (п. 2.1.2 договору);

- споживач зобов'язується оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього Договору та додатку до нього №4 Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію (п. 2.2.2. договору);

- порядок розрахунків зі споживачами теплової енергії викладено у Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до діючого Договору (п. 6.6 договору).

- розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії вказаними у додатку № 2, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Розрахунки за використану теплову енергію здійснюються за тарифом, затвердженим в установленому законом порядку. Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7-ми календарних днів з моменту їх надсилання (надання) (п. 1 Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" );

- обсяг фактично спожитої за розрахунковий період теплової енергії з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності тепломереж, підтверджується "Актом про обсяги спожитої (переданої) споживачем (субспоживачем) теплової енергії" (додаток № 4-2 до Договору), який оформлюється теплопостачальною організацією на підставі "Відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку" (додаток №4-1) та підтверджується споживачем у десятиденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого Акта про обсяги спожитої споживачем теплоенергії" або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови його підписання трьома представниками теплопостачальної організації (п. 5 Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію");

- за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставник НБУ, що діяла у період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із встановленням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення (п. 6 Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію").

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №712 строки.

Викладене позивач підтверджує виставленими відповідачу рахунками на оплату отриманих послуг, реєстрами отримання рахунків, платіжними дорученнями з оплати відповідачем вартості спожитої теплової енергії та виписками по рахунку.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача:

- 36042,69 грн. пені за прострочення зобов'язань за жовтень 2016р., листопад 2016 року, грудень 2016 р., січень 2017р., лютий 2017р., березень 2017р., квітень 2017р;

- 53682,15 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за лютий 2015р., березень 2015р., квітень 2015р., березень 201р., квітень 2016р., лютий 2017р., березень 2017р., квітень 2017р.;

- 7259,35 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за грудень 2014р., січень 2015р., лютий 2015р., березень 2015р., квітень 2015р., листопад 2015р., грудень 2015р., січень 2016р., лютий 2016р., березень 2016., квітень 2016р., жовтень 2016р., листопад 2016р., грудень 2016р., січень 2017 р., лютий 2017р., березень 2017р., квітень 2017 р., (розрахунки в матеріалах справи).

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

З огляду на визначений сторонами в договорі порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків, матеріалами справи підтверджено, порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення вчасних розрахунків за спожиту теплову енергію.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі даної норми позивач заявив до стягнення - 7259,35 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за грудень 2014р., січень 2015р., лютий 2015р., березень 2015р., квітень 2015р., листопад 2015р., грудень 2015р., січень 2016р., лютий 2016р., березень 2016., квітень 2016р., жовтень 2016р., листопад 2016р., грудень 2016р., січень 2017 р., лютий 2017р., березень 2017р. та квітень 2017 р. (розрахунки в матеріалах справи).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків щодо стягнення з відповідача 3% річних, суд прийшов до висновку, що сума 3% річних позивачем завищена (розрахунок здійснено за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "ОСОБА_1. Закон"). Обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню є сума 3% річних у розмірі - 7 256,12грн. В іншій частині суд відмовляє у задоволенні.

Також на підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано - 53 682,15 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за лютий 2015р., березень 2015р., квітень 2015р., березень 2016р., квітень 2016р., лютий 2017р., березень 2017р., квітень 2017р.

В п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Наведене не було враховано позивачем при визначенні періодів та боргу нарахування інфляційних, розрахунок проведено не за повний місяць існування боргу та без врахування суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений.

Після проведення перерахунку судом встановлено, що сума інфляційних становить 52 058,98 грн. Позовні вимоги в цій частині є правомірними та задовольняються судом. В іншій частині у позові щодо інфляційних слід відмовити за їх безпідставністю.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

В пункті п.6 додатку №4 до договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується.

Так, позивачем нараховано відповідачу - 36042,69 грн. пені за прострочення зобов'язань за жовтень 2016р., листопад 2016 року, грудень 2016 р., січень 2017р., лютий 2017р., березень 2017р., квітень 2017р. Судом встановлено, що позивач правомірно нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення

Як вже зазначалось вище, відповідач просив суд зменшити розмір пені на 30%.

В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача у судовому засіданні посилався на повне виконання відповідачем зобов'язань за Договором, скрутне фінансове становище відповідача, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань за Договором не мали негативних наслідків у вигляді збитків.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, повне виконання відповідачем зобов'язань за Договором, скрутне фінансове становище відповідача, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань за Договором не мали негативних наслідків у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 30%, а саме до 25 229,88грн. При цьому судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків. Також судом прийнято до уваги те, що відповідач є єдиним виробником великовантажних автомобілів в Україні та стратегічним підприємством машинобудівної промисловості України.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 25229,88 грн. - пені, 7256,12 грн. - 3 % річних та 52058,98 грн. інфляційних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами і підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог - підлягають відмові.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивач, надаючи суду заяву про зменшення позовних вимог, просив суд повернути надмірно сплачену суму судового збору.

При вирішення питання повернення судового збору судом враховане наступне.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При подачі позову до суду позивачем платіжним дорученням №633539 від 14.07.2017р. сплачено судовий збір в сумі 7259,35 грн., платіжним дорученням №638298 від 28.08.2017р. сплачено судовий збір в сумі 30,49 грн.

В процесі розгляду справи позивачем зменшено позовні вимоги з стягнення 485989,26 грн. до 96984,19 грн. Судом були розглянуті вимоги в межах зменшених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає поверненню становить 5689,84 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" ( вул. Київська, 62, м. Кременчук, , інші відомості: відсутні) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5, 36022, , інші відомості: р/р №7001, АТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500) 25229,88 грн. - пені, 52058,98 грн. - інфляційних, 7256,12 грн. - 3% річних, 1600,00 грн. - витрат з оплати судового збору. Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Повернути Публічному акціонерному товариству "Полтаваобленерго" (м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5, 36022, , інші відомості: р/р №8003, АТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 5689,84 грн., сплачений платіжним дорученням №633539 від 14.07.2017р. на суму 7259,35 грн., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/1506/17.

5. Копію рішення направити сторонам.

Повне рішення складено та підписано 21.11.2017року

Суддя Паламарчук В.В.