ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 р. Справа № 909/853/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л.М. , секретар судового засідання Войцеховська Х.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Динамо", вул. Ковжуна, 3, м.Калуш, Івано-Франківська область, 77300;

до відповідача: Калуської міської ради Івано-Франківської області, вул. І. Франка, 1, м.Калуш, Івано-Франківська область, 77300;

про визнання частково недійсним рішення Калуської міської ради від 09.02.1998 р. та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.06.16 р.;

за участю:

Від позивача: ОСОБА_1 - адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (№ 320 від 20 серпня 1999 р.), ордер на надання правової допомоги (серія ІФ № 004879 від 18.10.16);

Від позивача: ОСОБА_2 - керівник, витяг з ЄДРЮОФОПГФ (№ 22280501 від 04.10.16);

Від відповідача: ОСОБА_3 - заступник голови Фонду комунальної власності територіальної громади міста Калуша, довіреність (№ 1062/02-29/01 від 28.12.16).

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Динамо" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання частково недійсним рішення Калуської міської ради від 09.02.1998 р. та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.06.16 р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просить суду позов задовольнити.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає про те, що згідно рішення відповідача від 09.02.1998р. за №150 "Про внесення змій в рішення XXIІІ сесії XXI скликання від 24.02.1993р. "Про фонд комунального майна міста" в п.6 додатку дане приміщення входить в перелік нежитлових приміщень, які відносяться до комунальної власності майна міста. Приміщення підвалу згідно технічної документації було збудоване спеціально для обслуговування магазину як складське приміщення і має тільки один вхід з двору задньої частини будинку який взаємопов'язаний з внутрішнім входом до приміщення "крамниці" ТзОВ "ОСОБА_2". Позивач вважає, що відповідач прийняв незаконне рішення № 150 від 09.02.1998р. і таким чином незаконно заволодів приміщенням складського господарства "крамниці" позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. У відзиві на позов №3219/02-29/04 від 23.11.16 (вх.№16962/16 від 24.11.16) зазначає про те, що відповідно до рішення Калуської міської ради від 24 лютого 1993 року Про фонд комунального майна міста вказаний будинок віднесений до списку житлових і нежитлових будівель, які відносяться до комунального майна міста. Водночас рішенням Калуської міської ради №150 від 09.02.1998р. було тільки уточнено додаток щодо переліку нерухомого майна, яке відноситься до комунальної власності, житловий будинок на вул. Ковжуна,3 наявний в додатку до рішення від 24 лютого 1993 року, тобто до моменту купівлі-продажу вказаного майна ТзОВ Динамо, що свідчить про відсутність порушення будь-якого права з його прав, оскільки воно на той час не володіло на праві власності жодним майном в зазначеному будинку. Навіть приміщення магазину було отримано способом купівлі державного майна тільки в 1995 році.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі рішення виконавчого комітету Калуської міської ради №317 від 17.07.2007р., у власності позивача перебуває нежитлове приміщення "крамниця" загальною площею 250,3 кв. м. за адресою вул. Ковжуна, буд. №3 в м. Калуш, Івано-Франківської області (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.02.2008р.), розміщене в 4-х поверховому житловому будинку.

Під приміщенням "крамниці" за вищевказаною адресою знаходиться підвальне приміщення площею 241,4 кв. м.

Підвальне приміщення обладнане окремим входом з крамниці ТзОВ "Динамо".

Згідно рішення Калуської міської ради №150 від 09.02.1998р. "Про внесення змій в рішення XXIІІ сесії XXI скликання від 24.02.1993р. "Про фонд комунального майна міста" додаток №1 рішення міської ради від 24.02.93 р. /XXIІІ сесії XXI скликання/ "Про фонд комунального майна міста" викладено в новій редакції.

Додатком до даного рішення є перелік житлових і нежитлових будівель, які відносяться до комунального майна і знаходяться на балансі виробничого житлово-експлуатаційного об'єднання міськвиконкому.

Згідно п.6 даного додатку приміщення за адресою вул. Ковжуна 3, входить в перелік житлових і нежитлових будівель, які відносяться до комунального майна.

Позивач вважає, що Калуською міською радою рішення №150 від 09.02.1998р. прийнято незаконно, внаслідок чого відповідач незаконно заволодів приміщенням складського господарства "крамниці" позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, у 1995 році відбулася приватизація Державного торгово-виробничого підприємства "Динамо".

Приміщення магазину за адресою м. Калуш вул. Ковжуна, 3 перейшло у власність позивача в процесі купівлі продажу з аукціону державного майна Державного торгово-виробничого підприємства Динамо.

30.06.1995 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в м.Калуші і Калуському районі (продавцем) та Товариством покупців ДТВП "Динамо" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу державного майна на аукціоні, згідно умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця державне майно ДТВП "Динамо", яке знаходиться за адресою: м. Калуш, вул. Ковжуна, 3 (об'єкт приватизації), а покупець зобов'язався прийняти майно і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в договорі.

Згідно свідоцтва про власність реєстраційний номер №4 на приміщення ДТВП Динамо площею 242,4 кв. м. (м. Калуш, вул. Ковжуна,3), покупець став власником вищевказаних споруд.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, спірне підвальне приміщення за адресою вул. Ковжуна, 3 в м. Калуш, що знаходиться над приміщенням "крамниці" позивача, не ввійшло до складу майна, що підлягало приватизації ДТВП "Динамо".

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.17 по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

На вирішення судової експертизи поставлено наступні питання:

- чи є підвальне приміщення за адресою вул. Ковжуна буд. № 3 в м. Калуш, Івано-Франківська область, яке знаходить під "крамницею" Товариства з обмеженою відповідальністю "Динамо" - допоміжним; чи знаходитися у ньому технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовується воно чи якась з його частина для обслуговування будинку?;

- яке функціональне призначення підвального приміщення загальною площею 241,4 кв.м., (допоміжне, складське, підсобне, та інше), що розміщено під нежитловим приміщенням позивача площею 250,3 кв.м. і чи є дане приміщення невід'ємною частиною для обслуговування верхньої частини приміщення?

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №0031/09-2017 від 20.09.17, дані нежитлові підвальні приміщення підвального поверху обладнані окремим входом з крамниці ТОВ "Динамо" (Фототаблиця №l) обладнані лінією електропостачання. Під час огляду нежитлових підвальних приміщень експертом було встановлено, що дане приміщення не використовується для обслуговування житлового будинку, технічне обладнання, комунікаційні, газо-транзитні мережі, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації жилих квартир - відсутнє. Дані підвальні приміщення відносяться до нежитлових допоміжних приміщень.

За результатами проведеної експертизи експертом надано наступні висновки.

1.Підвальне приміщення за адресою вул. Ковжуна, буд. №3 в м. Калуш, Івано-Франківська область, яке знаходиться під "Крамницею" ТОВ "Динамо" - є допоміжним;

- технічне обладнання будинку без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою - не виявлено;

- дане приміщення не використовується для обслуговування житлового будинку.

2.Функціональне призначення підвального приміщення загальною площею 241,4м2, що розміщено під нежитловим приміщенням "Крамниці" є допоміжним нежитловим приміщенням.

Визначити чи є дане приміщення невідємною частиною для обслуговування верхньої частини приміщення не надається можливим.

При цьому, законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Так, згідно ст.1 Закону "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно - правових відносин.

З наведених норм вбачається, що у житлових будинках можуть бути і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне підвальне приміщення підвального поверху обладнане окремим входом з крамниці позивача. Дане приміщення не використовується для обслуговування житлового будинку. Висновком експерта встановлено, що технічне обладнання будинку без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою - не виявлено.

Вказані характеристики спірного підвального приміщення вказують на його належність до категорії нежитлових приміщень.

Більше того, рішенням Калуської міської ради народних депутатів від 24.02.1993 р. "Про фонд комунального майна міста", затверджено перелік приміщень, які відносяться до комунального майна міста і в яких здійснюється торгівельне та побутове обслуговування населення. Згідно додатку до рішення до переліку житлових і нежитлових будівель, які відносяться до комунального майна міста входить будівля по вул. Ковжуна, 3.

Таким чином, дане підвальне приміщення використовувалось для торгівельного та побутового обслуговування населення.

Також, на належність спірного підвального приміщення до нежитлових приміщень вказує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1). Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Як встановлено судом, спірне підвальне приміщення відноситься до комунального майна м. Калуш.

Отже, вказане також свідчить про те, що таке підвальне приміщення не відноситься до категорії допоміжних приміщень, оскільки у разі його належності до допоміжних приміщень, у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", таке приміщення перебувало б у власності квартиронаймачів.

З огляду на встановлені судом обставини, підвальне приміщення за адресою вул.Ковжуна, 3 в м. Калуш, є нежитловим приміщенням, яке підлягало приватизації у складі ДТВП "Динамо", однак, не ввійшло до складу майна, що було приватизоване.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Динамо" не набуло права власності на підвальне приміщення, а отже підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача надати суду технічну документацію, копію інвентарної справи на весь будинок №3 на вул. Ковжуна в м. Калуш та акт прийому-передачі будинку №3 на баланс комунального підприємства ЖЕО №1 міськвиконкому Калуської міської ради, заявленої у позовній заяві, судом розглянуто дане клопотання в судовому засіданні 01.11.2016 р.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Відповідно до ст. 49 ГПК, витрати по сплаті судового збору та витрати по сплаті за проведення судової експертизи слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 33, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Динамо" до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання частково недійсним рішення Калуської міської ради від 09.02.1998 р. та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.06.16 р. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.12.17

Суддя Неверовська Л.М.