ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 р. Справа № 917/1172/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.,

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників сторін:

позивача - не зявився,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3105 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 17.08.2017 у справі №917/1172/17

за позовом Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", м. Полтава,

до Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат", м. Полтава,

про стягнення 44409,05 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.08.2017 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто з колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" на користь комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" 34470,72 грн. основного боргу, 9064,09 грн. пені, 687,84 грн. інфляційних нарахувань, 186,40 грн. 3% річних, 1600,00 грн. судового збору.

Відповідач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищевказане рішення скасувати.

Апелянт зазначає про визнання суми основного боргу 34470,72 грн., однак заперечує проти стягнення пені, відсотків річних та інфляційних, посилаючись на те, що у звязку з арештом рахунків КП "Полтавський м'ясокомбінат" не мало змоги перераховувати кошти за надані послуги. Відповідач із посиланням на ст.607, 614 ЦК України стверджує, що нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних сталося з вини позивача, оскільки відповідач невідкладно повідомив його про ситуацію з арештом рахунків та про неможливість оплати рахунків, а також просив його перевести осіб, що проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на прямі розрахунки

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено її розгляд на 20.11.2017, запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: відповідачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; позивачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому із посиланням на ст.205, 218 ГК України, ст.625 ЦК України зазначає, що повідомлення зобовязаною стороною управненої сторони про неможливість виконати зобовязання не звільняє зобовязану сторону від відповідальності за невиконання зобовязання відповідно до закону; обставини, на які посилається відповідач, на думку позивача, не є надзвичайними і невідворотними. Позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" надало клопотання (вх.№11769 від 17.11.2017) про розгляд справи без участі представника позивача у звязку з неможливістю його прибуття в судове засідання.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання (як вбачається з повідомлення відділення звязку, копію ухвали від 17.10.2017 ним отримано 30.10.2017), письмових пояснень не надав, не направив свого представника у судове засідання 20.11.2017 та не повідомив суд про причини його неявки.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.03.2017 між Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (виконавець) та Колективним підприємством "Полтавський м'ясокомбінат" (споживач) укладено договір № 47-6 про надання послуг з централізованого водопостачання (далі договір).

Відповідно до пункту 2.1 договору виконавець зобов'язувався своєчасно надавати споживачу послуги з централізованого постачання та водовідведення, а споживач зобов'язувався своєчасно оплачувати надані послуги в порядку і на умовах, визначених договором та діючим законодавством. Як вбачається з додатку до договору (а.с.14) обєктом надання вказаних послуг є гуртожиток Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" за адресою: м.Полтава, пл.Павленківська, 18.

Згідно з п. 3.1 договору, надання послуг здійснюється виконавцем в межах добових, місячних та річних норм централізованого водопостачання та водовідведення, які визначені відповідно до розрахунку об'ємів послуг (додаток №3 до договору).

Відповідно до п. 4.6 договору остаточний розрахунок по оплаті послуг за розрахунковий місяць повинен бути проведений споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця до 25 числа розрахункового місяця.

Пунктом 8.3. договору встановлено, що за несвоєчасну оплату послуг споживач зобов'язаний сплатити виконавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі одного відсотка від суми прострочення платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу відповідно до Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від 20.05.1999 № 686-XIV.

Як встановлено місцевим господарським судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується апелянтом, Колективне підприємство "Полтавський м'ясокомбінат" оплату за спожиті послуги проводило не вчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим у відповідача за період з березня по липень 2017 року утворилась заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 34470,72 грн.

19.07.2017 КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" подало до господарського суду позовну заяву, в якій просило стягнути заборгованість у розмірі 34470,72 грн., а також нарахування на вищевказану суму: 9064,09 грн. пені за квітень червень 2017 року, 687,84 грн. інфляційних нарахувань за цей же період, 186,40 грн. 3% річних за період з 25.03.2017 по 25.06.2017.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача 34470,72 грн. заборгованості колегія суддів зазначає, що наявність та розмір вказаного боргу підтверджується матеріалами справи, тому місцевий господарський суд правомірно, із посиланням на ст. 11, 901, 526, 530, 610 ЦК України, ст. 193 ГК України, дійшов висновку про те, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Як уже зазначалося, відповідач в апеляційній скарзі проти стягнення основного боргу не заперечує. Стосовно розміру заявлених позивачем до стягнення сум пені, відсотків річних та інфляційних ним також не надано будь-яких заперечень або контррозрахунків.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вказаних сум (а.с.23, 24), колегія суддів дійшла висновку про те, що він є арифметично та методологічно правильним і що місцевий господарський суд обґрунтовано визнав його таким, що відповідає нормам чинного законодавства, положенням договору та обставинам даної справи.

В апеляційній скарзі Колективне підприємство "Полтавський м'ясокомбінат" із посиланням на ст.607, 614 ЦК України стверджує, що нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних є безпідставним, оскільки відповідач направив позивачеві листа (а.с.22), в якому повідомляє про те, що станом на 16.01.2017 Колективне підприємство "Полтавський м'ясокомбінат" перебуває в стадії припинення юридичної особи, розрахункові рахунки підприємства перебувають під арештом органів ДВС, у звязку з чим позивач просив відповідача перевести осіб, що проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на прямі розрахунки.

Як вбачається з відмітки КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на вказаному листі, позивачем його отримано 03.04.2017. Разом з тим, доказів розірвання договору чи внесення сторонами до нього будь-яких змін у звязку із даним проханням відповідача та переведення мешканців зазначеного будинку на прямі розрахунки матеріали справи не містять. Отже, договір є чинним та його положення підлягають виконанню сторонами.

Надаючи правову оцінку аргументам відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 607 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Відповідно до ст.614 ЦК України, на яку посилається апелянт, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Положеннями укладеного між сторонами договору (п.8.4) передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання зобовязань за договором, якщо таке невиконання є наслідком форс-мажорних обставин; достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-Промисловою палатою; термін для повідомлення між сторонами про настання таких обставин 14 днів з моменту їхнього виникнення.

Відповідно до ч. 2 ст.34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, на підтвердження обставин щодо звільнення від відповідальності за порушення грошового зобовязання відповідачем мало бути надано позивачу та суду докази наявності форс-мажорних обставин в порядку 8.4 договору, тобто документ, виданий Торгово-Промисловою палатою. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач такого документу не надав. Окрім того, про перебування станом на 16.01.2017 Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" у стадії припинення юридичної особи, а також про арешт розрахункових рахунків підприємства згідно з постановою державного виконавця від 31.01.2017 відповідач повідомив позивача лише у квітні 2017 року (а не протягом 14 днів з моменту виникнення відповідних обставин, як це передбачено договором).

Згідно з ч.2 ст. 598 ЦК України, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в ході її розгляду в суді першої та апеляційної інстанції не наведено посилань на жодну норму чинного законодавства або положення договору, які передбачали б звільнення боржника від виконання грошового зобовязання у звязку арештом його рахунків або перебуванням у стадії припинення на підставі самого лише повідомлення ним другої сторони про такі обставини. Згідно з ч.2 ст.205 ГК України, у разі неможливості виконання зобов'язання повністю або частково зобов'язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов'язану сторону від відповідальності за невиконання зобов'язання відповідно до вимог закону.

Отже, посилання відповідача на лист, яким він просив позивача перевести осіб, що проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на прямі розрахунки, колегія суддів не вважає належним аргументом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідні зміни до укладеного між сторонами договору не вносилися, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, який визнає чинність укладеного між сторонами договору, не звертався до позивача із пропозицією щодо його розірвання або зміни його умов в установленому порядку. На думку колегії суддів, прохання перевести мешканців будинку на прямі розрахунки, такою пропозицією не є.

Апелянт також вважає, що місцевий господарський суд мав застосувати ст.616 ЦК України, ч.3 ст.83 ГПК України та задовольнити його клопотання, викладене у відзиві на позовну заяву (а.с.75), щодо звільнення Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" від сплати пені, інфляційних втрат та відсотків річних.

Стосовно вказаних тверджень колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, клопотання відповідача в частині звільнення його від сплати відсотків річних та інфляційних не узгоджується з приписами вищенаведеної норми, оскільки її застосування у разі невиконання боржником грошового зобовязання є безумовним і не ставиться в залежність від будь-яких обставин (вини боржника або кредитора, майнового стану сторін тощо).

Щодо пені, яка за змістом ст. 549 ЦК України є неустойкою, то згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Право господарського суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України. Зазначена норма ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), в тому числі й з власної ініціативи, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

З наведеного випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки тобто можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду.

Як вбачається з клопотання відповідача, ним не доведено винятковості обставин, які, за його твердженням, перешкоджали своєчасному виконанню зобовязань перед позивачем, не пояснено причини (причин) невиконання зобов'язання у встановлені договором строки, не надано доказів вжиття заходів, спрямованих на його належне виконання, не вказано, які саме обставини призвели до арешту рахунків Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" тощо.

Тобто відповідачем не доведено відсутності його вини у порушенні грошового зобовязання в порядку ст.614 ЦК України, а також не мотивовано підстав для застосування ст. 616 ЦК України, на яку відповідач посилається в апеляційній скарзі і якою передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника; суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. А саме - Колективним підприємством "Полтавський м'ясокомбінат" не доведено наявності вини кредитора, КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", у порушенні спірного зобовязання, зокрема, не надано доказів, що переведення осіб, що проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на прямі розрахунки, будь-яким чином сприяло б зменшенню суми боргу за укладеним між сторонами договором.

Отже, на думку колегії суддів, нараховані позивачем на суму основного боргу суми пені, відсотків річних та інфляційних втрат підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі з огляду на відсутність передбачених законом підстав для їх зменшення або звільнення відповідача від їх сплати про що обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні.

Отже, оскільки доводи відповідача не знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.08.2017 у справі №917/1172/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.11.17

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.