ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.2017 Справа № 904/6397/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

про стягнення плати за зберігання вантажу в сумі 36 727,92 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. НМТ 071658 від 26.10.17 р., юрисконсульт 1 категорії станції Терни структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень";

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 14-420юр. від 11.10.17 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення плати за зберігання вантажу в сумі 36 727, 92 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р., у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2017 р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.17 р. у справі № 904/6397/16 скасовано, а вказану справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3.1.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду розгляд справи № 904/6397/16 доручено судді Мельниченко І.Ф.

Ухвалою від 19.09.17р. вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судове засідання.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про нарахування збору за зберігання вантажу, позивач посилається на те, що повідомивши належним чином відповідача про надходження на його адресу вантажу та готовність подавання його на під'їздну колію для вивантаження, останній повідомив про неможливість вчасного забирання вагонів на свою під'їздну колію, про що залізницею було складено акт загальної форми № 403 від 27.01.2016 року, у якому зазначено, що вагони затримані на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта.

Тобто, незважаючи на готовність вагонів для подачі на під'їздну колію, відповідач прийняв спірні вагони із значним запізненням.

В матеріалах справи міститься відзив, де відповідач із позовними вимогами не погоджується, зважаючи на той факт, що час обгрунтованої затримки спірних вагонів за актом № 403 не перевищив 24 годин безоплатного зберігання, а подальша затримка виникла з вини позивача, враховуючи те, що зі сторони ПАТ "АМКР" на адресу криворізької дирекції залізничних перевезень було передано телефонограму № 92 з проханням здійснити операції з подавання на під'зну колію відповідача спірних вагонів, що знаходяться на станції Кривий ріг-Головний.

Таким чином, відповідач вважає, що затримка вагонів, яка перевищує безоплатне користування була здійснена позивачем в односторонньому порядку без поважних на те причин, зважаючи на готовність ПАТ "АМКР" прийняти спірні вагони на свою під'їздну колію, а отже, плата за зберігання вантажу на думку відповідача, позивачем нарахована неправомірно та безпідставно.

Крім того, матеріали справи містять заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

В процесі нового розгляду справи, відповідачем надані наступні письмові пояснення щодо заявленого останнім строку позовної давності.

Так, підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання вантажу, в тому числі при затримці вагонів на шляху перевезення, є акт загальної форми, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу.

Тобто, враховуючи той факт, що підставою для нарахування спірної суми збору за зберігання вантажу є саме акт загальної форми, що засвідчив знаходження спірних вагонів на коліях станції призначення (ст.Кривий Ріг-Головний), яка є станцією з коліями загального користування, вбачається достатність підстав для застосування до спірних правовідносин положень Статуту Залізниць України, а також положень Господарського та Цивільного кодексів України в частині регулювання відносин сторін у сфері перевезення вантажів.

Таким чином, враховуючи невстановлення чинним законодавством України строку сплати збору за зберігання вантажу, позовна давність за вимогами про його стягнення починає свій перебіг з моменту виникнення права на пред'явлення вимоги про сплату такого збору, яке в свою чергу виникає з дати нарахування збору за зберігання вантажу.

Виходячи із принципу рівності суб'єктів господарювання, з урахуванням частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та пункту 136 Статуту залізниць України, позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту - з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (складання комерційного акту, акту загальної форми, списання коштів з особового рахунку, тощо), а отже, на думку відповідача застосування строків позовної давності, передбачених положеннями Статуту до даних правовідносин в частині нарахування Перевізником збору за збергіання вантажу Вантажоодержувачу є вмотивованим.

У судовому засіданні оголошувалась перерва від 07.11.17р. до 20.11.17р.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2012 р., з урахуванням додаткової угоди № 6/7 від 15.12.2015 р., між публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - залізниця) та публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - власник колії) укладено договір № ПР/М-12-1334/НЮдч про експлуатацію залізничної під'їзної колії публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", яка примикає до станції Кривий Ріг - Головний, Кривий Ріг, Батуринська, Новоблочна філії "Придніпровської залізниці" (далі - договір).

У пункті 1 договору сторони погодили, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується під'їзна колія, яка належить власнику колії, що примикає до станцій залізниці, зокрема до станції Кривий Ріг-Головний у парній горловині через стрілку № 54, межею під'їзної колії є вхідний сигнал "Чс" станції Кривий Ріг-Головний. Під'їзна колія обслуговується локомотивами власника.

Рух поїздів на під'їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під'їзній колії та Інструкції по сигналізації на залізницях України (п. 4 договору).

Пунктом 6 договору передбачено, що вагони з аглорудою, вугільним концентратом, вапняком в організованих однорідних маршрутах, інші вантажі на адресу власника колії у розборочних составах подаються локомотивом залізниці зі станції Кривий Ріг-Головний на одну із колій станції Східна-Прийомовідправна власника колії по прямому маршруту або через станцію Новоблочна, а вагони з коксом і обкотишами окремими составами зі станції Кривий Ріг-Головний на одну з колій станції Новобункерна власника колії через станцію Новоблочна та парк Вхідний.

Відповідно до п. 5 договору, здавання вагонів на станцію Східна-Прийомоздавальна під'їзної колії здійснюється за інтервалом 2,0 години, на станцію Новобункерна - 4,0 години.

Власник колії сплачує залізниці плату за подачу, забирання вагонів, за користування вагонами, та інші збори і плати за додаткові роботи і послуги, що виконує залізниця для власника колії згідно з діючими нормативно-правовими актами. Списання здійснюється розрахунковим підрозділом залізниці з особового рахунку власника колії. Збори і плати вносяться з урахуванням оголошених Укрзалізницею коефіцієнтів (п. 16 договору).

Цей договір було укладено строком на 5 років з 17.11.2012 р. по 16.11.2017 р. включно (п.21 договору).

Умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються зокрема Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, Правилами перевезення вантажів та іншими нормативними актами.

Згідно статті 71 Статуту залізниць України, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів). Експлуатація залізничних під'їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії і станції примикання.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Статтею 6 Статуту Залізниць визначено, що накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту і Правил перевезень й наданим залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою договору на перевезення вантажу, який укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

27.01.2016 р. на адресу відповідача за залізничними накладними №№ 35119023, 35124429,41240177, 41280140, 41235102, 41280157, 41276130, 41235094, 45507928, 41270125, 41270117, 41280728, 41258427 прибув збірний поїзд у складі 55 вагонів з вантажем - "вапняк для флюсування".

В перевізних документах станцією призначення було вказано станцію Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці.

Згідно з статті 42 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ від 06.04.98 № 457, залізниця зобовязана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу у день прибуття вантажу або до 12-ої год наступного дня.

Пунктом 10 Правил користування вагонами та контейнерами затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією.

Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів.

Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Так, прийомоздавальник залізниці Горбенко по т. 30-53 повідомила відповідача про надходження на його адресу вантажу та готовність подавання їх на під'їзну колію для вивантаження.

Вказане повідомлення прийняв вантажний диспетчер відповідача ОСОБА_3, про що зроблено відповідний запис у Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження - актування (форма ГУ-2) (а.с. 81-1-го тому).

Відповідно до статті 46 Статуту, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідач повідомив позивача про неможливість вчасного забирання вагонів на свою під'їзну колію, у зв'язку з чим було складено акт загальної форми ГУ-23 № 403 від 27.01.2016 р., у якому зазначено, що вагони затримані на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, час початку затримки вагонів - 27.01.2016 р. 23:30 год. Представник відповідача ОСОБА_3 від підпису в цьому акті загальної форми відмовився, про що додатково складено акт загальної форми № 5767 від 27.01.2016 р. (а.с.21 1-го тому).

Таким чином, незважаючи на готовність вагонів для подачі на під'їзну колію, відповідач прийняв зазначені вагони із значним запізненням.

Про закінчення затримки складено акт загальної форми ГУ-23 № 439 від 29.01.2016 р., у якому зазначено, що час закінчення затримки вагонів -29.01.2016 02.00 год. Від підпису цього акту загальної форми представник відповідача також відмовився, про що додатково складено акт загальної форми № 5778 від 29.01.2016 р. (а.с. 22 1-го тому).

Про період затримки вагонів на станції призначення з вини вантажоодержувача та нарахування плати за зберігання вантажу також складено акт загальної форми № 4871 від 29.01.2016, а збір за зберігання вантажу в сумі 30 606,60 грн. (без ПДВ) включено до накопичувальної картки № 29019027 від 29.01.2016 р.

Накопичувальну картку № 29019027 від 29.01.2016 р. представник відповідача підписав з запереченням, у якому зазначив, що нараховану суму 30 606,60 грн. не визнає, оскільки вже 28.01.2016 р. о 20:30 год. представник відповідача телефонограмою № 92 надав згоду на прийняття вантажу.

У зв'язку з наявністю у накопичувальній картці зауваження відповідача, нараховану суму з його особового рахунку списано не було.

Несплата відповідачем зазначеної вище суми і стала причиною виникнення спору у даній справі.

Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями ч.2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити у договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобовязується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату (ст. 22 Статуту).

Порядок нарахування плати за зберігання вантажу залізницею визначено Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 - далі Порядок.

Відповідно до п. 8 Порядку, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

У пункті 1 Правил складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334 визначено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.1999 р. N 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за N 165/3458).

Відповідно до п.3 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, ОСОБА_2 про затримку вагонів форми ГУ-23а, ОСОБА_2 загальної форми ГУ-23.

Згідно п.8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктом 3 Правил складання актів визначено, що ОСОБА_2 загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Розмір плати за зберігання вантажу визначається за тарифами, встановленими у п. 2.1 розділу Ш Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. № 317 (далі - Збірник тарифів).

Так, після закінчення терміну безоплатного зберігання при зберіганні вантажів у вагонах (у тому числі у контейнерах) нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,0 грн за одну тонну вантажу.

Збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях (з одиниці), а також за зберігання тварин (з голови) справляється в розмірі 5,9 грн за добу.

У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулася через неможливість приймання їх станцією призначення.

При цьому, позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони на під'їзну колію відповідача, щодо яких складено вищевказаний акт загальної форми.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували викладені у відзиві обставини та спростовували б подані позивачем докази.

З огляду на викладене, позивач провомірно звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 36 727,90 грн. (з ПДВ), що складають суму збору за зберігання вантажу.

В той же час, відповідач заявив про застосування строків позовної давності, передбаченої ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України та статті 137 Статуту залізниць України.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак частиною 2 статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Так, відповідно до ч. 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Статтею 137 Статуту залізниць України визначено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Тобто наведені норми Господарського кодексу України та Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажоодержувача, що випливають із перевезення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення збору за зберігання вантажу починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Зазначене вище узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеної у постанові від 18.10.17р. у справі № 904/6847/16 (№ 3-902гс17).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 09.08.17р. у справі № 904/7033/16 (№ 3-658гс17).

Матеріали справи свідчать про те, що підставою для подання позову у цій справі стала подія - неприйняття вагонів вантажовласником 27.01.2016 р., про що складено акт загальної форми ГУ-23 № 403 від 27.01.2016 р., у зв'язку з чим посилання позивача на те, що перебіг строку позовної давності починається з дати здійснення відповідачем напису на накопичувальній картці до уваги не приймаються.

Позовну заяву та додані до неї документи позивачем було направлено до суду 29.07.2017р., що підтверджується повідомленням з офіційного сайту Укрпошти (а.с.82), а отже, позов пред'явлено з пропуском встановленого строку.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.1,2 п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на викладене та враховуючи факт правомірного звернення позивача до суду, оскільки право останнього є порушеним, позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволенню не підлягають, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись статтями 256-258, 261, 267, 614 Цивільного кодексу України, статтям 307, 315 Господарського кодексу України, 6, 22, 42, 46, 71 Статуту Залізниць України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_4