ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.11.2017 Справа № 905/2406/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В.

при секретарі судового засідання Часовському Є.С.

розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного підприємства «Камерон» м. Слов`янськ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії ОСОБА_2 залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця м. Лиман, Донецька область

про стягнення збитків у вигляді нестачі у розмірі 8304,00 грн.

За участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за договором про надання правової допомоги № 007/08/АЮ від 01.07.2017р;

від відповідача: ОСОБА_4 - за довіреністю №Ц/3-04/284-16 від 11.10.2016р;

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 13.11.2017р. по 28.11.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Камерон» м. Слов`янськ, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії ОСОБА_2 залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця м. Лиман, Донецька область про стягнення збитків у вигляді нестачі у розмірі 8304,00 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2406/17 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 20.10.2017р. позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2406/17.

В обґрунтування вимог позивач посилається на той факт, що вагон №66061953 з вантажем на станцію ОСОБА_2 залізниці прибув з нестачею, яка підтверджена комерційним актом №490000/392 від 26.09.2017р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.16 Господарського процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст. 114, 129-135 Статуту залізниць України, ст.ст. 909,920,924 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2017р. позовні вимоги підтримав.

13.11.2017р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшли заперечення №2022/435 від 09.11.2017р., в яких останній просив суд відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів збитків відсутні документи на підтвердження оплати оспорюваного вантажу. Крім того, вважав, рахунок №5 від 12.09.2017р. неналежним доказом вартості втраченого вантажу, оскільки, він виданий не вантажовідправником, а іншою особою.

27.11.2017р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшли додаткові пояснення №2022/472 від 23.11.2017р., в яких він просив врахувати той факт, що вантаж позивача надійшов у вологому стані, отже, норма нестачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% для вантажів рідких або здатних до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві №2022/435 від 09.11.2017р. та додаткових поясненнях №2022/472 від 23.11.2017р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив таке.

22.09.2017р. зі станції Гродовка ОСОБА_2 залізниці на станцію ім. Кожушко О.М. ОСОБА_2 залізниці ТОВ «Збагачувальна фабрика «Богучарська» (вантажовідправник) відправлено ПП «Камерон» (вантажоодержувач) згідно залізничної накладної №52070315 вантаж навал, концентрат вугільний, вологість 8%.

При оформленні залізничної накладної №52070315 від 22.09.2017р. у вагоні №66061953 відповідачем вказано масу вантажу 64000,00 кг.

Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах (150 т).

Правильність внесених відомостей до вищезазначених накладних підтвердив своїм підписом представник відправника.

26.09.2017р. вагон №66061953 прибув на станцію ОСОБА_2 залізниці де було здійснено його комісійне переважування на справних 150-т вагах повірених 12.06.2017р., за результатами якого був складений комерційний акт №490000/392 від 26.09.2017р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно до комерційного акту №490000/392 від 26.09.2017р., за документом зазначена вага: нетто 64000 кг, тара 22200кг. При переваженні виявилось: брутто 82100 кг, нетто 59900 кг, тара 22200кг, що менше ваги у накладній на 4100 кг. При повторному переважуванні результат не змінився. Погрузка на рівні бортів та вище бортів 200мм, не розрівнена, маркована білим, скоси. З обох боків над 4,5,6,7 люками поглиблення 4000х1000х500 мм. В місці поглиблення маркування відсутнє, люки та двері зачинені, течі вантажу немає, об`єм кузова 76м.куб.

Комерційний акт з боку залізниці підписано належними особами.

Таким чином, комерційним актом № 490000/392 від 26.09.2017р. встановлено, що нестача у вагоні №66061953 складає 4100 кг.

Позивач вважає, що нестача вантажу в спірному вагоні виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить стягнути з відповідача збитки у вигляді нестачі у розмірі 8304,00 грн. (розрахунок вартості недостачі вантажу зроблено із врахуванням норми нестачі у розмірі 1% маси нетто вантажу).

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно п.2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст.23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Вуглепоставка» (Постачальник) та Приватним підприємством «Камерон» (Покупець) укладено договір №1/1209 від 12.09.2017р., на підставі якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити вугільну продукцію (вугілля) за марочним складом, цінами та кількості, вказаних у відповідних специфікаціях до зазначеного договору. (п.1.1 договору).

Також, в матеріалах справи наявні видаткова накладна №11 від 22.09.2017р. та рахунок на оплату №5 від 12.09.2017р., на виконання договору №1/1209 від 12.09.2017р., що засвідчує передання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Вуглепоставка» Приватному підприємству «Камерон» вантажу за залізничною накладною №52070315 від 22.09.2017р., на загальну суму до сплати 307200,00 грн., із визначенням постачальника ТОВ «Торговий дім «Вуглепоставка», покупця ПП «Камерон».

Крім того, відповідно до листа №1/1110 від 11.10.2017р. ТОВ «Збагачувальна фабрика Богучарська», воно є відправником вагону №66061953 з вантажем згідно залізничної накладної №52070315 в рамках здійснення послуг з відправки залізничним транспортом вугільного концентрату ТОВ «Торговий дім Вуглепоставка».

З огляду на таке, суд приймає рахунок №5 від 12.09.2017р., як документ відправника, які підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу у розумінні ч.1 ст.115 Статуту залізниць України.

Отже, твердження відповідача про відсутність доказів оплати вартості втраченого товару спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Як вбачається з рахунку на оплату №5 від 12.09.2017р. ТОВ «Торговий дім «Вуглепоставка» вартість 1 тони вугілля марки ДГ 13-100 за накладною №5207031 складає 2400 грн. без урахуванням ПДВ.

Позивачем невірно розрахований розмір нестачі, а саме, природну втрату маси вантажу розраховано з урахуванням коефіцієнту 1%, в той час, як відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів до концентрату вугільного у вологому стані необхідно застосовувати коефіцієнт у розмірі 2%.

Нестача вантажу у вагоні №66061953 становить 4100 кг, з урахуванням природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі та складає 2820 кг (64000 х 2%) =1280; 4100 1280 = 2820 кг;

Вартість нестачі з урахуванням норми природної втрати маси вантажу із застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі, у вагоні №66061953 становить 6768 грн. без урахуванням ПДВ (2820 кг х 2400/1000).

Отже, за розрахунками суду сума нестачі становить 6768 грн.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства «Камерон» до відповідача - ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії ОСОБА_2 залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 6768 грн.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Камерон», м. Слов`янськ до відповідача - ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії ОСОБА_2 залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця м. Лиман Донецька область про стягнення збитків у вигляді нестачі у розмірі 8304,00 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії ОСОБА_2 залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця (84440, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ) на користь Приватного підприємстваа «Камерон» (84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Поштова, 81, ) збитки у вигляді нестачі у розмірі 6768,00 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 1304,05 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 28.11.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2017р.

Суддя О.В. Чернова