ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" листопада 2017 р. Справа № 911/321/16

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши скаргу № 3785 від 06.10.2017 товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» на дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія

«Мегаполіс-Україна», м. Тернопіль

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Васильків

про стягнення 32 865,98 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (стягувач): ОСОБА_2 - довіреність б/н від 26.05.2017;

від відповідача (боржник): не зявився;

від ВДВС: не зявився.

встановив:

06.10.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» надійшла скарга № 3785 від 06.10.2017 на дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

В обґрунтування своєї скарги, товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» посилається на неправомірне винесення державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документа від 16.03.2017, з підстав його невідповідності п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, скаржник зазначає про порушення державним виконавцем строків повернення відповідного повідомлення, що суперечить п. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі ухвали суду від 13.10.2017, скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.10.2017.

Ухвалою суду від 25.10.2017 розгляд скарги був вкладений на 08.11.2017.

В судових засіданнях 25.10.2017 та 08.11.2017 скаржник підтримав викладені у скарзі вимоги та просив суд задовольнити її.

Представники боржника та відділу ДВС в судові засідання 25.10.2017 та 08.11.2017 не зявились, про причини неявки суд не повідомили, письмових пояснень по суті скарги, яка підлягає розгляду, до суду не надіслали.

В судовому засіданні 08.11.2017 розглянувши скаргу № 3785 від 06.10.2017 на дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заслухавши пояснення скаржника, обєктивно оцінивши докази, господарським судом Київської області встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.03.2016 у справі № 911/321/16 задоволені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-України» (24.05.2016 зміна найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна»); присуджено до стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 25 736,48 грн. заборгованості, 4 670,96 грн. штрафу, 2 301,61 грн. пені, 156,93 грн. 3 % річних та 1 378,00 грн. судового збору.

22.03.2016 на виконання рішення у справі № 911/321/16 господарським судом Київської області виданий відповідний наказ.

28.02.2017 товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» вдруге звернулось до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою за № 723/ГО/ЮД від 24.02.2017 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду Київської області від 02.03.2016.

Вказана заява отримана Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - 06.03.2017.

16.03.2017 старшим державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, на підставі його невідповідності п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, за відсутності у виконавчому документів дати народження боржника-фізичної особи.

Разом з тим, повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16.03.2017 було надіслане стягувачу 25.09.2017 та отриманого останнім 29.09.2017, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, копія якого додана до матеріалів скарги та роздруківка з порталу УДППЗ «Укрпошта».

Відповідно до статті 129-1 ОСОБА_4 України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Приписами статті 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_4 України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 ст. 3 та частиною 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Вимоги до виконавчого документу встановлені у ч. 1 ст. 4 названого Закону, зокрема, якою визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Матеріалами справи підтверджується, що у тексті наказу господарського суду Київської області від 22.03.2016 відсутня дата народження боржника.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає, що у виконавчому документі, боржником за яким є саме фізична особа-підприємець, обов'язково повинна бути вказана його дата народження.

Суд враховує, що фізична особа-підприємець - це насамперед громадянин, який обов'язково має дату народження, проте такий громадянин у господарському процесі та у ході здійснення своєї діяльності має особливий статус - господарюючий суб'єкт, і такий спеціальний статус обумовлений правовідносинами, заради яких він був набутий і зумовлений законодавчими вимогами до його набуття. Враховуючи викладене, ідентифікуючою ознакою боржника за наказом від 22.03.2016 у справі № 911/321/16 слід вважати ідентифікаційний код або ж реєстраційний номер облікової картки платника податків, адже боржник за наказом є суб'єктом підприємницької діяльності.

Більше того, визначальним при розгляді поданої скарги є те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, порушення яких мало місце у межах правовідносин товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» (зміна назви на товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна») з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, що виникли на підставі Договору поставки № 20805/БЦ/15 від 28.07.2015.

У даному разі позивачем було вірно обрано спосіб захисту порушеного права управленої сторони за відплатним договором поставки - звернення до суду з позовом про стягнення боргу.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.03.2016 позовні вимоги були задоволені, рішення набрало законної сили і на його виконання був виданий відповідний наказ.

Так, матеріали справи № 911/321/16 не містять відомостей про дату народження відповідача у справі. Проте, як такі відомості також і відсутні й у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На переконання суду, відсутність відомостей про дату народження відповідача у справі, з яким у позивача виник спір у межах господарських відносин двох суб'єктів підприємницької діяльності, жодним чином не може ставати перешкодою у вирішенні такого спору та виконання рішення, яке набрало законної сили.

ОСОБА_4 України, які є нормами прямої дії, передбачають, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Обмеження позивача у справі на отримання присудженого за рішенням суду через відсутність у його та й суду відомостей про дату народження відповідача видається порушенням основних засад виконавчого провадження, а також і права на справедливий суд та принципу доступу до правосуддя, встановленим у практиці Європейського суду з прав людини і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування яких є обов'язковим відповідно до приписів діючого національного законодавства.

Необхідність визнання обов'язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання є невід'ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Засада обов'язковості виконання судових рішень є конституційною (п. 9 ч. 1 ст. 129 ОСОБА_4 України), тісно пов'язаною із засадою доступу до правосуддя. Досягнення завдань судочинства можливе лише у тому випадку, коли учасники провадження, інші особи будуть впевнені у тому, що судове рішення буде виконане у встановлений строк, в повному обсязі і без необґрунтованих зволікань.

З тексту Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 слідує, що даний підзаконний акт розрізняє фізичних осіб - учасників виконавчого провадження, зокрема, на фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців, проте не встановлює особливостей застосування автоматизованої системи виконавчого провадження до фізичних осіб - підприємців, що у кінцевому підсумку, не може слугувати підставою для простого невиконання законного судового рішення, яке в силу приписів ОСОБА_4 України та інших нормативних актів підлягає обов'язковому виконанню.

Пунктом 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 за № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скаржник правомірно звернувся до суду із скаргою № 3785 від 06.10.2017 на дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення повідомлення від 16.03.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, на підставі невідповідності його Закону України «Про виконавче провадження», а тому вважає що скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

1. Скаргу № 3785 від 06.10.2017 товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» на дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області задовольнити частково.

2. Визнати дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо повернення товариству з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» без прийняття до виконання наказу господарського суду Київської області від 22.03.2016 у справі № 911/321/16 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» заборгованості в розмірі 32 865,98 грн. та 1 378,00 грн. судового збору, всього на на суму 34 243,98 грн. протиправними.

3. Ухвалу направити стягувану, боржнику та Васильківському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

Суддя О.О. Христенко