ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року Справа № 912/3060/16 Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів Іванова О.Г., Чимбар Л.О.

при секретарі: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

відповідач: ФОП Яцура В.М., паспортб/н від 03.11.2017 р., ;

від відповідача: Рябовол С.В., договір про надання правової допомоги б/н від 22.11.2017; представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Яцури Вячеслава Миколайовича

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2017року у справі № 912/3060/17

за позовом Фізичної особи-підприємця Сєдіної Ганни Володимирівни

до відповідача Фізичної особи-підприємця Яцури Вячеслава Миколайовича

про стягнення 214 691,95 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови ( ст..ст.85,99,105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2017 року у справі № 912/3060/16 ( головуючий суддя Макаренко Т.В., судді Колодій С.Б., Тимошевська В.В.) позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Сєдіної Ганни Володимирівни до Фізичної особи-підприємця Яцури Вячеслава Миколайовича - задоволено.

Суд стягнув з Фізичної особи-підприємця Яцури Вячеслава Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Сєдіної Ганни Володимирівни заборгованість за поставлений товар по договору поставки товару №3/4 від 01.12.2015 в сумі 171 329,92 грн. з врахуванням інфляційних втрат, а також 40333,50 грн. пені, 3028,53 грн. 3% річних.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Фізична особа-підприємець Яцура Вячеслав Миколайович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини справи, дав неналежну правову оцінку отриманим доказам.

Зокрема, відповідач посилається на те, що суд дав неправильну правову оцінку висновку судової експертизи, яка спростувала факт підписання спірного договору поставки та накладної відповідачем, проте, суд першої інстанції не врахував належним чином означений висновок.

Апелянт вважає, що наявність на спірному договорі та накладній печатки фізичної особи-підприємця не свідчить про укладання цього договору, оскільки ніяким нормативним актом не передбачено обов'язковість існування печатки у ФОП та її використання у господарській діяльності.

Крім того, суд дав неналежну оцінку показам працівника відповідача, яка підтвердила факт відсутності господарських правовідносин з позивачем, факт отримання такого товару та підтвердила, що печатка відповідача деякий час була відсутня, проте на той час цьому не була надана оцінка.

Апелянт вважає, що наявність лише печатки фізичної особи-підприємця на документах не свідчить про укладання спірного договору, який вважається укладеним лише з моменту його підписання. Оскільки експертним висновком доведено, що підписи на договорі виконані не відповідачем, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення заборгованості за цим договором, який фактично не є укладеним.

На думку відповідача, суд не врахував відомості з наданої ним Книги обліку доходів платника єдиного податку, в якій відсутні відомості про реалізацію товарно-матеріальних цінностей, перелічених у спірній накладній.

Всі ці обставини, як зазначає апелянт, є підставами для скасування рішення суду та відмови у позові.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 2 листопада 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 23 листопада 2017 року колегією суддів у складі: головуючий суддя -Березкіна О.В. (доповідач); судді Іванов О.Г., Чимбар Л.О.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти апеляційної скарги, в яких просив рішення господарського суду Кіровоградської області залишити без змін, та розглянути справу без його участі на підставі наявних матеріалів.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення господарського суду Кіровоградської області скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідач та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2015 між Фізичною особою-підприємцем Сєдіною Г.В. (далі - позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Яцурою Вячеславом Миколайовичем (далі - Відповідач, Покупець) укладено договір поставки № 3/4 від 01.12.2015, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі передати у власність Покупцеві Товар (партію товару), в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від Постачальника до Покупця та є невід'ємними частинами даного договору, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити цей товар.

Відповідно до п. 3.1. Договору ціна товару зазначається в накладних, які є невід'ємними частинами даного договору, і встановлюється за домовленістю сторін.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що у випадку неоплати або несвоєчасної оплати товару (товарної партії) згідно п. 3.4. цього Договору Покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару (партії товару) за кожен день прострочки платежу.

Розділом 7 Договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення вказаного Договору печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 7.1 цього договору та діє до 31.12.2016, а в частині грошових розрахунків - до повного їх проведення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Звертаючись до фізичної особи-підприємця Яцура В.М. із позовом про стягнення з останнього заборгованості за поставлений товар по договору поставки товару №3/4 від 01.12.2015 в сумі 171 329,92 грн. з врахуванням інфляційних втрат, а також 40333,50 грн. пені, 3028,53 грн. 3% річних, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору, позивач - Фізична особа-підприємець Сєдіна Ганна Володимирівна посилалась на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 3/4 від 01.12.2015 в частині своєчасної та повної оплати товару.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.33, 34 ГПК України на підтвердження того, що Договір та видаткова накладна є сфальсифікованими., оскільки вони містять печатку фізичної особи-підприємця, який не довів належними та допустимими доказами факту зникнення такої печатки та звернення до правоохоронних органів щодо фальсифікації Договору та вибуття печатки з володіння відповідача.

З огляду на вищезазначене, господарський суд дійшов висновку, що обов'язок позивача перед відповідачем по поставці товару виконано, що підтверджується видатковою накладною № 3/4-1 від 17.12.2015, скріпленою печаткою відповідача, а тому у нього виник обов'язок по оплаті отриманого товару протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, відповідно до 31.12.15.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем згідно накладної № 3/4-1 від 17.12.2015 поставлено відповідачу товар на суму 165 233,48 грн. Отримання Товару відповідачем підтверджується його підписом, скріпленим печаткою, на зазначеній видатковій накладній.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що Покупець зобов'язаний оплатити кожну партію переданого Постачальником товару не пізніше 14 календарних днів з моменту передачі товару (партії Товару) або за домовленістю сторін повернути товар (партію товару) постачальнику.

З огляду на викладене, граничним терміном оплати товару є 31.12.2015.

Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

12.01.2016 позивачем на адресу відповідача направлялась претензія з вимогою терміново сплатити заборгованість за договором поставки № 3/4 від 01.12.2015 у сумі 165 233,48 грн.

Відповідь на вказану претензію відповідачем не була надана.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зобов'язання відповідача сплатити вартість поставленого товару у сумі 165 233,48 грн.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку не оплати або несвоєчасної оплати товару (товарної партії) (п. 3.4 Договору) покупець оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочки.

Судом перевірено поданий позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляції. Суд, перевіривши розрахунок позивача, та враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача та неподання ним контрозрахунку, дійшов висновку, що сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення становить 40333,50 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Господарським судом перевірено поданий позивачем розрахунок 3% річних, який є математично вірним, та відповідає чинному законодавству. Сума 3 % річних за період з 01.01.2016 по 10.08.2016 становить 3028,53 грн.

Щодо суми інфляційного збільшення боргу, позивач заявляє до стягнення 6096,44 грн. Позивач при здійсненні розрахунку суми інфляційних збитків дотримався норм чинного законодавства, сума пені за період з січня по серпень 2016 складає 6096,44 грн.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені у розмірі 40333,50 грн., 3% річних у сумі 3028,53 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6096,44 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що договір поставки не був укладений, оскільки не підписаний відповідачем з огляду на наступне.

Дійсно, згідно з висновком комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи № 164/17-23, № 562-563/17-23 від 12.06.17, призначеної ухвалою від 14.02.2017, підписи від імені гр. Яцури В.М. в графі "Покупець" договору поставки товару № 3/4 від 01.12.2015 та в графах "Бухгалтер" та "Прийняв" накладної № 3/4-1 від 17.12.2015 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підпис на 2-му аркуші Договору № 3/4 поставки товару від 01.12.15, укладеному між ФОП Сєдіна Г.В. та ФОП Яцура В.М. в розділі 10 "Місцезнаходження і реквізити сторін" в графі "Покупець" "В.М. Яцура" виконаний не Яцура В.М.

Відповісти на питання "Ким, ФОП Яцура В.М. чи іншою особою виконаний підпис в накладній № 3/4-1 від 17.12.15 в графі "Бухгалтер" та "Прийняв"? не видалося можливим.

Господарський суд першої інстанції, оцінюючи висновок експертизи в цій частині зазначив, що враховує доводи відповідача, що договір та видаткову накладну підписано не самим відповідачем, а іншою особою, тому є безпідставним посилання апелянта на неналежну оцінку судом означеного висновку.

Разом з цим, згідно цього ж висновку, відтиск печатки на 2-му аркуші Договору 3/4 поставки товару від 01.12.2015 укладеному між ФОП Седіна Г.В. та ФОП Яцура В.М. в розділі 10 "Місцезнаходження і реквізити сторін" в графі "Покупець" та на накладній № 3/4-1 від 17.12.2015 нанесені печаткою ФОП Яцура В.М. зразки якої надані на експертизу.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що незважаючи на спростування підпису фізичної особи на договорі, в той же час ідентичність печатки на договорі та накладній свідчить про укладання спірного договору, що не було спростовано відповідачем.

Його доводи про те, що його печатка на деякий час зникала, чому він тоді не приділив уваги, та на те, що застосування печатки у діяльності фізичної особи-підприємця не є обов'язковим, не свідчить про неукладення договору з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 64 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, що затверджена Постановою № 1893 від 27.11.1998 Кабінету Міністрів України, яка була чинна на час укладення сторонами оспорюваного договору, обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи (факсиміле) з повним найменуванням організацій. Особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Облік печаток і штампів ведеться у журналі за формою 11 (додаток 11), бланків - у журналі за формою 12 (додаток 12) окремо за видами бланків. Видача бланків відповідальним за їх використання особам здійснюється під розписку у відповідних журналах.

Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. Бланки дозволяється зберігати у шафах, що надійно замикаються та опечатуються (пункт 68 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, яку затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998).

Згідно з пунктом 69 Інструкції у разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи Міністерства внутрішніх справ України та вжити заходів для їх розшуку.

Разом з цим, відповідачем не надано жодного доказу вибуття печатки з його володіння, його звернення до правоохоронних органів з цього приводу, що спростовує його заперечення щодо договору поставки та отримання товару.

Доводи апелянта про те, що законодавство не вимагало і не зобов'язувало підприємців використовувати печатку, є неспроможними, оскільки не забороняло її використання, і сам факт наявності у відповідача печатки свідчить як раз про її використання в діяльності підприємця.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

За приписами частини 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином, хоча нормами чинного законодавства на час укладення Договору № 3/4 не вимагалось проставляння печатки фізичною особою-підприємцем, проте оскільки Договір та накладна скріплені саме печаткою відповідача, то означене підтверджує дійсність як договору поставки, так і накладної.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував відомості з наданої ним Книги обліку доходів платника єдиного податку, в якій відсутні відомості про реалізацію товарно-матеріальних цінностей, перелічених у спірній накладній, не спростовують факт поставки товару за спірним договором та накладної, оскільки Книга обліку № 7875/1 доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, і.к. НОМЕР_1 ФОП Яцура В.М., яка зареєстрована в Кіровоградській ОДПІ 12.09.2013, не передбачає графи для відображення даних про реалізацію товарно-матеріальних цінностей.

Доводи апелянта про відсутність у нього приміщення, яке б надавало можливість зберігати таку кількість поставленого товару, як зазначено у спірній накладній, не спростовує факт здійснення поставки з огляду на наступне.

Як зазначила позивач у своєму відзиву на апеляційну скаргу, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Яцура В.М. з 1998 року та по теперішній час був та є засновником та керівником ТОВ « ІНТЕР «ЄР-97», ТОВ « ЕФЕС-ЛТД», основний вид діяльності яких збігається з основним видом економічної діяльності СПДФО Відповідача - роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, оптова торгівля цією ж групою товарів, роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами.

Означене, спростовує доводи відповідача про відсутність у нього можливості зберігання такої кількості товару, як була зазначена у спірній накладній.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду, є безпідставними, оскільки вимоги суду були виконанні позивачем шляхом надання оригіналів договору, накладної, письмових пояснень з приводу обставин укладання спірного договору та таке інше.

У засідання суду апеляційної інстанції відповідач надав клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи, для вирішення якої поставити питання: « Ким, фізичною особою-підприємцем Яцура В.М. чи іншою особою виконаний підпис в графі «Бухгалтер» та «Прийняв» в накладній № ?-1 від 17.12.15р.»

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає, що воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 42 ГПК України, при необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту.

Як роз'яснено у п. 15.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», повторна експертиза призначається, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Висновком експертизи № 164/17-23, № 562-563/17-23 від 12.06.17, встановлено, що відповісти на питання "Ким, ФОП Яцура В.М. чи іншою особою виконаний підпис в накладній № 3/4-1 від 17.12.15 в графі "Бухгалтер" та "Прийняв"? не видалося можливим.

При цьому експерт зазначив, що під час оцінки результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні окремі ознаки, що співпадають, ні окремі ознаки, що розрізняються не утворюють сукупності достатньої для позитивного чи негативного висновку, навіть у вірогідній формі ( а.с. 214 т.1)

З огляду на вищезазначене, відсутня як доцільність, так і підставність для призначення повторної експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Яцури Вячеслава Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2017року у справі № 912/3060/17- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 листопада 2017року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя Л.О.Чимбар