ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2017 р.Справа № 922/3497/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, м. Харків
про стягнення 224540, 84 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №01-16/2311 від 24.04.2017;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №010/120/521вн від 10.04.2017.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою, з урахуванням заяви від 22.11.2017 (вх.№ 38557) про зменшення позовних вимог , до відповідача - Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківської області, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 12 637,28 грн., з яких: пеня в розмірі 10 983,16 грн., 3% річних в розмірі 1 318,05 грн. , 336,07 грн. індекс інфляції, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору №6-1064С від 01.03.2006 р., який був укладений між сторонами. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.10.2017р. порушено провадження у справі № 922/3497/17 за позовом АК "Харківобленерго" м. Харків до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківської області, м. Харків про стягнення заборгованості у сумі 224 540,84 грн., з яких заборгованість за спожиту електричну енергію складала 210 057,48 грн, пеня у розмірі 10 983,16 грн., 3% річних у сумі 1 318,05 грн. ,інфляційні нарахування у розмірі 336,07 грн .; реактивна енергія 1846,08грн.(де 1538,40грн.-тарифна складова та 307,68грн.-ПДВ 20%). Розгляд справи призначено на 06.11.2017р.

06.11.2017 року через канцелярію господарського суду Харківської області представник відповідача надав відзив на позовну заяву (вх.№36325) відповідно до змісту якого з позовними вимогами не погоджується, зазначає, що заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 210 057,48 грн. та реактивну електроенергію у сумі 1 846,08грн. була повністю погашена, а прострочення оплати за спожиту електроенергію виникла у зв'язку із недостатнім та несвоєчасним фінансуванням бюджетної установи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.11.2017 представник позивача надав заяву (вх. № 37822), в якій просить суд стягнути з відповідача електричну енергію у розмірі 0,05 грн.; пеню у розмірі 10 983,16 грн., 3% річних у розмірі 1 318,05 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 336,07 грн та реактивну енергію у розмірі 1846,08 грн. у зв'язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості у розмірі 210057,43грн. за спожиту електричну енергію після порушення провадження у справі.

У судовому засіданні з 06.11.2017 по 20.11.2017 та з 20.11.2017 по 22.11.2017 оголошувалось перерву.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 22.11.2017 представник позивача надав заяву (вх. № 38557), в якій просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 10 983,16 грн., 3% річних у розмірі 1 318,05 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 336,07 грн. у зв'язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості у розмірі 210057,43грн. за спожиту електричну енергію та за реактивну енергію на суму 1846,08 грн. після порушення провадження у справі. (платіжні доручення № 2268 від 17.10.17; № 2267 від 17.10.17; № 2387 від 25.10.17; № 2442 від 09.11.17; № 2474 і 2475 від 16.11.17 .), зазначена заява була прийнята судом до розгляду як заява про зменшення позовних вимог та подальший розгляд справи ведеться із її врахуванням.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 22.11.2017р. підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити .

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив частково, з сумою нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат погоджується, проте заперечує проти нарахованих штрафних санкцій (пені), оскільки виникнення заборгованості перед позивачем пов'язана із несвоєчасним фінансуванням відповідача з державного бюджету України, тому відповідач просив зменшити розмір пені .

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення їх повноважних представників, судом встановлено наступне.

Між позивачем - (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір №6-1064С від 01.03.2006р. про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною. Даний договір пролонгований відповідно до п. 9.4 на 2017 рік.

Відповідно до "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 зі змінами і доповненнями (далі по тексту - правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди з усіх його умов.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Згідно до п. 7 ст. 276 ГК України, оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору, п. 2.2.2 якого передбачено, що постачальник електричної енергії зобов"язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору з урахуванням розділів 6,7 Договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Оплата обсягу спожитої електричної енергії відповідно до ст.193, п.1 ст.275 ГК України та пп.2 п.10.2. "Правил" є обов"язком відповідача як споживача електричної енергії.

Відповідно до п.2.3.3 Договору, споживач зобов"язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування.

Згідно з п.5 Додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії.

Так, згідно п.5 Додатка 2 до Договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути сплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Позивач, як постачальник, виконав свої зобов'язання по договору та здійснив у період з травня по серпень 2017 року станом на 01.09.2017 відпуск електричної енергії, але відповідач розрахувався несвоєчасно, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість по товарній продукції (електричної енергії) станом на 01.09.2017 склала 175 047,91грн. та податок на додану вартість - 35 009,57грн., також 1846,08 грн. - вартість реактивної енергії за липень-серпень 2017 року (де 1538,40грн.-тарифна складова та 307,68 грн - 20% ПДВ), яка була повністю оплачена відповідачем після подачі позивачем позову до суду 13.10.2017р. за платіжними дорученнями № 2268 від 17.10.17; № 2267 від 17.10.17; № 2387 від 25.10.17; № 2442 від 09.11.17; № 2474 і 2475 від 16.11.17 . Прострочення оплати відповідачем зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період липень-серпень 2017р. у розмірі 10 983,16 грн., 3% річних нарахованих за період липень-серпень 2017р. у розмірі 1318,05 грн. та інфляційних втрат нарахованих за серпень 2017р. у розмірі 336,07 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву (вх.№36325 від 06.11.2017) міститься клопотання про зменшення розміру пені.

Присутній представник позивача проти задоволення клопотання відповідача заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Відповідно п. 4.2.1 договору сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.2.5 цього Договору, з порушенням термінів визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу 3% річних та індексу інфляції.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Згідно ч.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованість відповідача виникла унаслідок несвоєчасного фінансування з державного бюджету України, та те, що позивачем не доведено суду понесення збитків унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті, те, що при укладанні договору сторони погодили такий вид відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань, як нарахування пені, а також те, що строк прострочення відповідачем розрахунків був незначним та заборгованість відповідачем погашена, тому з урахуванням інтересів позивача та відповідача суд вважає за необхідне керуючись п.3 ч.1 ст.83 ГПК України зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача пеню у розмірі 5 491,58 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України при розгляді касаційних скарг по тотожним справам в частині зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до постанов: від 01.10.2013р. у справі №5023/5976/12, від 06.04.2016р. у справі №904/6483/15, від 19.11.2015р. у справі №917/518/14, від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 30.03.2015р. у справі №918/1471/14.

Також, позивачем нараховано 3% річних в розмірі 1 318,05 грн. за період липень-серпень 2017р. та інфляційні втрати у розмірі 336,07 грн. за серпень 2017 року.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування 3% річних у розмірі 1 318,05 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 336,07 грн. за спірний період, суд приходить до висновку, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову частково судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, враховуючи те, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, обов'язок відшкодувати позивачу судовий збір суд покладає на відповідача в повному обсязі у розмірі 3 369,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (, 61013, м. Харків, вул. Шевченко, №8, п/р 1141 ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011,) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (, 61037, м.Харків, вул. Плеханівська, 149, на п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль", м.Київ, МФО 380805 ) 5 491,58 грн. пені, 1 318,05 грн. 3% річних, інфляційних нарахувань 336,07 грн. та 3 369,00 судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті стягнення пені відмовити.

Повне рішення складено 24.11.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_4