ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа № 911/2726/17

за позовною заявою керуючого санацією Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Потік» арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича, Київська обл., Миронівський р-н, с. Потік

до відповідача 1 Миронівської районної державної адміністрації, Київська обл., м. Миронівка

та відповідача 2 Фізичної особи-підприємця Водницької Віри Гордіївни, м. Київ

про визнання недійсним договору оренди

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: керуючий санацією СТОВ «Потік» арбітражний керуючий Микитьон В.В.;

Кучева С.О. - довіреність б/№ від 17.08.2017;

від відповідача 1: Савелюк М.А. - довіреність № 59/06/25-3001 від 14.07.2017;

від відповідача 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської області звернувся керуючий санацією СТОВ «Потік» арбітражний керуючий Микитьон В.В. (далі - позивач) з позовом до Миронівської РДА (далі - відповідач 1) та ФОП Водницької В.Г. (далі - відповідач 2) про визнання недійсним договору оренди.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Відповідач 1 неправомірно передав Відповідачу 2 в оренду водний об'єкт та землі водного фонду, оскільки вказаний об'єкт розташований в межах земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні СТОВ «Потік». У зв'язку з цим Позивач просить суд визнати недійсним Договір оренди водного об'єкту та земель водного фонду від 17.03.2004, викладений у новій редакції від 20.06.2007, укладений між Миронівською РДА та ФОП Водницькою В.Г.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2017 порушено провадження у справі № 911/2726/17 та призначено її до розгляду на 17.10.2017.

17.10.2017 до суду надійшли письмові заперечення Відповідача 1 від 13.10.2017 б/№ (вх. № 21725/17) проти позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.10.2017 розгляд справи відкладено на 08.11.2017.

08.11.2017 до суду надійшли письмові пояснення Позивача від 08.11.2017 б/№ (вх. № 23569/17) по суті заявлених позовних вимог.

Також 08.11.2017 до суду надійшло клопотання Позивача від 08.11.2017 б/№ (вх. № 23570/17) про залучення додаткових доказів.

Ухвалою суду від 08.11.2017 продовжено строк розгляду справи на 15 днів; розгляд справи відкладено на 28.11.2017.

28.11.2017 до суду надійшли письмові пояснення Позивача від 17.10.2017 б/№ (вх. № 25298/17) по суті справи.

Також 28.11.2017 до суду надійшли письмові пояснення Позивача від 28.11.2017 б/№ (вх. № 25299/17) по суті заявлених позовних вимог.

28.11.2017 до суду надійшло клопотання Позивача від 28.11.2017 б/№ (вх. № 25300/17) про залучення додаткових доказів.

28.11.2017 до суду надійшла заява Відповідача 2 від 28.11.2017 б/№ (вх. № 25317/17) про розгляд справи без її участі, в заяві Відповідач 2 також повідомила, що позовні вимоги не визнає та повністю підтримує заперечення Відповідача 1 проти позову.

В судове засідання 28.11.2017 з'явився Позивач, позов підтримав та просив суд його задовольнити. Також в судове засідання з'явився представник Відповідача 1, проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях. Відповідач 2 у судове засідання не з'явився.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У судовому засіданні 28.11.2017, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача 1, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2004 між Миронівською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець, відповідач 1 у справі) та Фізичною особою-підприємцем Водницькою Вірою Гордіївною (орендар, відповідач 2 у справі) укладено договір оренди водних об'єктів та земель водного фонду, до якого вносились зміни 05.10.2005; 20.06.2007 договір було викладено в новій редакції, до якої 23.01.2008 та 03.04.2013 також вносились зміни.

Відповідно до п. 1, 2 Договору (в ред. від 20.06.2007), Відповідач 1 передав, а Відповідач 2 прийняв в оренду водний об'єкт та земельну ділянку земель водного фонду загальною площею 9,1338 га, у тому числі під водним дзеркалом ставка - 6,4136 га, під гідротехнічними спорудами - 0,1596 га, під прибережною захисною смугою - 2,5606 га.

Згідно п. 8 Договору, строк дії договору з 17.03.2004 по 17.03.2009. Договором від 23.01.2008 про внесення змін до оспорюваного Договору оренди викладено п. 8 в новій редакції, зокрема встановлено строк дії договору з 17.03.2004 по 17.03.2019.

Як зазначає Позивач, під час проведення інвентаризації майна СТОВ «Потік», зокрема земельної ділянки площею 523,5 га, наданої у постійне користування СТОВ «Потік» згідно державного акту на право постійного користування від 27.04.1995, виданого на підставі рішення Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області від 16.09.1994 № 2-94, керуючим санації разом з представниками комітету кредиторів у справі про банкрутство СТОВ «Потік» було виявлено, що ставок, який знаходиться в межах зазначеної земельної ділянки, використовується сторонніми особами, зокрема на підставі оспорюваного договору оренди.

На відповідні звернення керуючого санацією СТОВ «Потік» до Миронівської РДА Позивачем було отримано лист Миронівської РДА від 30.05.2017 № 59/06/33-2302, згідно якого Відповідач 1 заперечив факт перебування земельної ділянки та водного об'єкту в постійному користуванні СТОВ «Потік».

В той же час, відповідно до повідомлення землевпорядної організації «Миронівське представництво ТОВ «Земюрконсалтинг», 06.07.2017 було проведено обстеження вказаної земельної ділянки сертифікованим інженером-землевпорядником за участю членів комітету кредиторів СТОВ «Потік» та представника Відповідача 1.

За результатом обстеження інженером-землевпорядником встановлено, що ставок територіально розташований в межах земельної ділянки, переданої у постійне користування СТОВ «Потік» згідно державного акту на право постійного користування від 27.04.1995, що підтверджується викопіюванням з проекту формування території та встановлення меж Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області та викопіюванням з оновлених картографічних матеріалів земельної ділянки СТОВ «Потік» за межами населеного пункту с. Потік на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області.

Крім цього, як вбачається з повідомлень Держсільгоспінспекції у Київській області від 17.09.2015 та від 16.02.2016 до Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області, 03.09.2015 Держсільгоспінспекцією у Київській області було здійснено виїзд на місцевість та проведено обстеження, внаслідок якого було встановлено, що земельна ділянка, надана в оренду Відповідачу 2 тривалий час не використовується за цільовим призначенням, водне дзеркало відсутнє, знято частину поверхневого шару ґрунту ставка орієнтовною площею 0,15 га та вивезено на поле, без спеціального дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок, тобто пошкоджено земельну ділянку, яка перебуває в постійному користуванні Позивача.

Як вказує Позивач, СТОВ «Потік» добровільно від земельної ділянки не відмовлялось, примусово права СТОВ «Потік» на земельну ділянку не припинялись, процедура вилучення земельної ділянки у СТОВ «Потік» не проводилась.

Таким чином Позивач зазначає, що згідно оспорюваного Договору оренди Миронівською РДА було передано в оренду ФОП Водницькій В.Г. частину земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні СТОВ «Потік», без дотримання встановленої законом процедури попереднього вилучення земельної ділянки, без наявності передбачених законом підстав для припинення права СТОВ «Потік» на земельну ділянку, без згоди та повідомлення про це Позивача.

Отже, з позиції Позивача, спірний Договір оренди підлягає визнанню недійсним в порядку ст. 203, 228 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України.

Заперечуючи проти позову Відповідачі 1, 2 зазначають, що до позову керуючого санацією СТОВ «Потік» додано державний акт на право постійного користування, виданий на ім'я Колективного сільськогосподарського підприємства імені Карла Маркса с. Потік Миронівського району, та відсутні будь-які докази того, що вказане підприємство має якесь правове відношення до СТОВ «Потік».

Крім цього Відповідач 1 у відзиві посилаючись на приписи ст. 104, 108 ЦК України, норми Земельного та Господарського кодексів України; практику Вищого господарського суду України у справах № 910/14326/16 (постанова від 01.03.2017) та № 11/49-04 (8/79-03) (постанова від 01.06.2010), а також Верховного Суду України у справі № 6/24-1/87 (постанова від 21.01.2002), зазначає, що станом на час перетворення колективних підприємств Миронівського району законодавством не було передбачено виняткових підстав для набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів і автоматичне переоформлення прав землекористування також передбачено не було, отже реорганізація КСП імені Карла Маркса с. Потік Миронівського району шляхом перетворення є юридичним фактом припинення його права на користування земельною ділянкою.

Додатково у відзиві Відповідач 1 зазначає, що обстеження вказаної земельної ділянки та засвідчення відповідних фактів приналежності земельної ділянки за участю комітету кредиторів СТОВ «Потік», а також за участю представника Відповідача 1, є неправомочним, оскільки вказане питання не виносилось на порядок денний засідання комітету кредиторів.

Отже, з позиції Відповідача 1, враховуючи положення п. 3 ст. 122 Земельного кодексу України в ред. станом на 2004 рік, Відповідач 1 мав необхідний обсяг повноважень для передачі відповідної земельної ділянки в оренду Відповідачу 2 за оспорюваним договором оренди.

В той же час суд вважає за необхідне зазначити таке.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Потік» (дата реєстрації шляхом перетворення 13.03.2000, , місцезнаходження: 08824, Київська обл., Миронівський р-н, с. Потік, вул. Леніна, 3) є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства «Потік» (, зареєстроване шляхом перетворення 23.11.1996), яке в свою чергу є правонаступником Колгоспу імені Карла Маркса (, зареєстроване 16.04.1964). Останнє є правонаступником Колгоспу «Перемога» (зареєстроване 09.01.1960) шляхом об'єднання Колгоспу «Червоний Жовтень», с. Потік та Колгоспу імені Шевченка, с. Коритище.

Вказані обставини підтверджуються довідкою СТОВ «Потік» б/№ від 03.11.2015, архівною довідкою Потіцької сільської ради № 02-33/206 від 20.04.2016, Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, положеннями статутів підприємств (статут СТОВ «Потік», затверджений загальними зборами учасників - протокол № 2 від 16.02.2000; статут КСП «Потік», затверджений загальними зборами членів КСП - протокол № 2 від 27.07.1996), довідкою статистики.

Крім того, факт щодо правонаступництва СТОВ «Потік» та КСГП ім. Карла Маркса, встановлений рішенням Миронівського районного суду Київської області від 03.07.2017 у справі № 371/589/17.

Як вбачається з протоколу другої сесії ХХІІ скликання Потіцької сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області від 16.09.1994 та рішення ІІ сесії ХХІІ скликання Потіцької сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області від 16.09.1994 «Про розгляд проекту роздержавлення земель КСГП ім. Карла Маркса» було прийнято рішення про схвалення проекту роздержавлення земель колгоспу імені Карла Маркса (КСГП ім. Карла Маркса), яким передбачено встановити розмір земель: а) які передаються у колективну власність 3094,9 га в т.ч. земель загального користування 187,8 га; б) державної власності, що надаються у постійне користування 523,5 га, в т.ч.: природоохоронного призначення 78,5 га, лісового фонду55,1 га, водного фонду 87,4 га, резервного фонду 302,5 га.

27.04.1995 відповідно до рішення Потіцької сільської ради народних депутатів від 16.09.1994 було складено Державний акт на право постійного користування землею серія КВ, виданий на ім'я Позивача, яке помилково було зазначено як Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Карла Маркса с. Потік Миронівського району, видане Потіцькою сільською Радою народних депутатів Миронівського району Київської області про передачу у постійне користування 523,5 га землі в межах згідно з планом користування. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 19. До Акту додано план зовнішніх меж землекористування.

При цьому, щодо видачі Державного акту саме на ім'я Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса судом враховано, що статут Колгоспу імені Карла Маркса Миронівського району Київської області був зареєстрований згідно рішення виконкому Миронівської ради народних депутатів (пр. 26 від 27.02.1992, реєстраційний номер 229-66-К), у вересні 1994 було розпочато процес роздержавлення земель вказаного Колгоспу та зміни організаційно-правової форми підприємства відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» і зміни назви на КСП «Потік», що в подальшому відображено в статуті КСП «Потік» від 27.07.1996 та СТОВ «Потік» від 16.02.2000.

Згідно ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України в наведеній редакції, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 3 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 визначено, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

Також, згідно пункту в) частини 1 статті 141 Земельного кодексу України в чинній редакції (від 25.10.2001), на яку посилається Відповідач 1 у відзиві, зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

В той же час, у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11 сформовано правову позицію, відповідно до якої приписи пункту «в» частини 1 статті 141 ЗК України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Відповідно до Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003, але діяв на момент державної реєстрації правонаступництва Позивача, після перетворення підприємство як юридична особа не ліквідувалось; на базі майна підприємства створювалось підприємство правонаступник.

Зазначене також вбачається з Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затверджений постановою КМУ від 22.01.1996 № 118, зокрема, у разі перереєстрації (створення) суб'єкта господарської діяльності, що є правонаступником прав і майнових зобов'язань свого попередника, за ним зберігається ідентифікаційний код попередника.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно статті 108 ЦК України, перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена в ст. 59 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що статути підприємства не містять відомостей про ліквідацію підприємства, навпаки, КСП «Потік» утворено в результаті перетворення Колгоспу імені Карла Маркса, код юридичної особи залишився незмінним - 03755934; СТОВ «Потік» утворено в результаті перетворення КСП «Потік», код юридичної особи також залишився незмінним - 03755934.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт правонаступництва СТОВ «Потік» за всіма правами та обов'язками КСП «Потік» і у свою чергу Колгоспу ім. Карла Маркса, так само, як і право власності підприємства на все нерухоме майно, в тому числі право постійного користування на землі в межах постійного землекористування, визначеного Державним актом від 27.04.1995.

Згідно ст. 116 ЗК України від 25.10.2001, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» з подальшими змінами, громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Аналогічне положення міститься у п. 1, 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Статтею 92 ЗК України від 25.10.2001 визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Цією ж статтею визначено чіткий перелік суб'єктів, що набувають право постійного користування земельною ділянкою, а саме: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; заклади освіти незалежно від форми власності; співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Стаття 92 ЗК України від 25.10.2001 дійсно обмежує перелік суб'єктів права постійного користування земельною ділянкою і не передбачає можливості набуття певними різновидами підприємств (у т.ч. господарськими товариствами) такого права.

Пунктом 6 розділу 10 ЗК України від 25.10.2001 встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Однак, відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Згідно п. 3 ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Аналогічна правова позиція закріплена у п. 2.7. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», а саме норма статті 92 ЗК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002.

Отже, якщо право постійного користування виникло у суб'єкта господарювання до 01.01.2002 (дня набрання чинності діючим ЗК України), після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Також, згідно п. 2.8. вказаної вище Постанови Пленуму, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Викладеними вище приписами законодавства та судовою практикою спростовуються твердження Відповідача 1 у відзиві на позов, про те, що до СТОВ «Потік» не перейшло право постійного користування земельною ділянкою на підставі Державного акту від 27.04.1995, отже вказана позиція Відповідача 1 відхиляється судом, як необґрунтована.

Крім цього суд зазначає, що частинами 5, 6 ст. 27 ЗК України від 18.12.1990 визначено, що припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1 - 8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5 - 9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку.

Статтями 143, 144 ЗК України від 25.10.2001 встановлено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку або на підставі рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази примусового припинення СТОВ «Потік» користування визначеною земельною ділянкою.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка загальною площею 9,1338 га, яка була передана Миронівською РДА в оренду ФОП Водницькій В.Г. за оспорюваним договором оренди, входить до складу земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні СТОВ «Потік» на підставі Державного акту на право постійного користування від 27.04.1995 серії КВ, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 19.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України в чинній редакції, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

З огляду на все викладене вище судом встановлено, що Відповідачем 1 неправомірно було передано в оренду Відповідачу 2 земельну ділянку загальною площею 9,1338 га за Договором оренди від 17.03.2004, оскільки вказана земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні СТОВ «Потік» на підставі Державного акту на право постійного користування від 27.04.1995.

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку, що Договір оренди водного об'єкту та земель водного фонду від 17.03.2004, викладений в новій редакції від 20.06.2007, укладений між Миронівською РДА та ФОП Водницькою В.Г. підлягає визнанню недійсним.

Таким чином позов задовольняється судом повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на Відповідачів 1, 2 порівну по 800,00 грн.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір оренди водного об'єкту та земель водного фонду від 17.03.2004, викладений в новій редакції від 20.06.2007, укладений між Миронівською районною державною адміністрацією Київської області та Фізичною особою-підприємцем Водницькою В.Г.

3. Стягнути з Миронівської районної державної адміністрації Київської області (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Соборності, 58; ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Потік» (08824, Київська обл., Миронівський р-н, с. Потік, вул. Леніна, 3; ) 800 (вісімсот) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Водницької Віри Гордіївни (02121, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Потік» (08824, Київська обл., Миронівський р-н, с. Потік, вул. Леніна, 3; ) 800 (вісімсот) грн. 00 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення та підписання рішення 04.12.2017.

Суддя С.Ю. Наріжний