ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Справа № 909/703/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Давид Л.Л.

Малех І.Б.

Розглянувши апеляційну скаргу №491 від 12.10.17 ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції", м.Київ

на ухвалу Господарського суду Івано - Франківської області від 25.09.17

у справі №909/703/17

за позовом: Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції", м.Київ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Чопика Мирослава Володимировича, м. Івано-Франківськ

третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 130 544 грн.85 коп., з яких: 36 636,30 грн. - заборгованість з орендної плати з урахуванням ПДВ, 4737,89 грн. - пеня, 572,16 грн. - 3 % річних, 3889,96 грн. - інфляційні та 84 706,54 грн. - неустойка за прострочення повернення об'єкта оренди з урахуванням ПДВ.

За участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Литвин М.А. - представник;

від третьої особи - Свідрик Т.В. - представник;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/703/17 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. введено до складу судової колегії суддів Малех І.Б. та Давид Л.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 31.10.17, скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 09.11.17.

Ухвалою Господарського суду Івано - Франківської області від 25.09.17 у справі №909/703/17 (суддя Фанда О.М.) позов Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" до Фізичної особи - підприємця Чопика Мирослава Володимировича (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 130 544 грн.85 коп., з яких: 36 636,30 грн. - заборгованість з орендної плати з урахуванням ПДВ, 4737,89 грн. - пеня, 572,16 грн. - 3 % річних, 3889,96 грн. - інфляційні та 84 706,54 грн. - неустойка за прострочення повернення об'єкта оренди з урахуванням ПДВ залишено без розгляду.

Стягнуто з Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" в доход Державного бюджету України 700 (сімсот) грн. 00 коп. штрафу.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що докази, необхідні для вирішення спору, витребовувались ухвалою суду від 12.09.17, однак вимог зазначеної ухвали про надання належних розрахунків заборгованості по орендній платі з урахуванням умов договору без урахування ПДВ; інфляційних та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України позивачем не виконано.

Також, як зазначено місцевим господарським судом, позивачем не надано жодних пояснень про причини невиконання вимог суду або про існування поважних причини для такого невиконання.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що неподання позивачем витребуваних доказів та неявка самого позивача утруднює вирішення спору з дотриманням основних засад судочинства та прийняття обгрунтованого рішення, а тому залишив позов без розгляду.

Крім того, місцевим господарським судом вказано, що неподання позивачем у встановлений строк доказів, визначених ухвалою суду від 12.09.2017 року, при наявності доказів, які підтверджують факт належності повідомлення його про дату, час та місце судового засідання, а також ненадання письмових пояснень з обґрунтуванням поважності причин невиконання вимог ухвали суду, суд розцінює як зловживання процесуальними правами, передбаченими ст.22 ГПК України, з огляду на що судом стягнуто з відповідача в дохід Державного бюджету України 700,00 грн. штрафу за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом з покликанням ст.83 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати Ухвалу Господарського суду Івано - Франківської області від 25.09.17 у даній справі, справу передати на розгляд суду першої інстанції.

При цьому апелянт покликається на неправомірність висновку місцевого господарського суду стосовно того, що позивач незважаючи на вимогу суду не направив представника у судове засіданння та не виконав вимоги ухвали суду стовоно надання обгрунтованого розрахунку заборгованості по орендній платі, оскільки , як зазначає апелянт, виникла необхідність зупинення провадження у справі.

Крім того, апелянт вказує на те, що в оскарженій ухвалі не вірно зазначено, що витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності неможливо розглянути спір.

Представник позивача в судовому засіданні 09.11.17 вказав на те, що до заяви про зміну (уточнення) позовних вимог подано розрахунок заборгованості, однак такий не взято до уваги місцевим господарським судом.

9 листопада 2017 року від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому третьою особою підтримано вимоги, викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі.

23 листопада 2017 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просить ухвалу Господарського суду Івано - Франківської області від 25.09.17 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому, відповідач вважає, що судом першої інстанції правомірно зазначено про залишення позову без розгляду з огляду на неподання позивачем обгрунтованого розрахунку заявлених вимог.

У судовому засіданні присутні представники відповідача та третьої особи навели свої доводи міркування та заперечення, викладені безпосередньо в відзивах на апеляційну скаргу.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 09.11.17 участь представників сторін та третьої особи обов'язковою не визнавалась, беручи до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду ухвали в апеляційному порядку та зважаючи на скорочений термін розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого суду, встановлений ст.102 ГПК України, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги за відсутності уповноваженого представника позивача.

Колегія суддів обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права зазначає, що у даному випадку апеляційна скарга підлягає задовленню, зважаючи на наступне:

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до п. 4.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК України) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК України) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК України.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, залишаючи позов у даній справі без розгляду місцевим господарським судом зазначено про те що, незважаючи на вимоги суду, позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив та не подав суду належного розрахунку заборгованості по орендній платі з урахуванням умов договору без урахування ПДВ та належного розрахунку інфляційних та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд дійшов висновку, що без зазначених документів неможливим є вирішення спору по суті.

Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції інстанції не може погодитися з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для залишення даного позову без розгляду.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як вбачається з матеріалів спраив, позивачем долучено до позовної заяви розрахунок суми заборгованості по пені за просточені платежі по орендній платі та розрахунок інфляційних втрат станом на 30 червня 2017 року.

В подальшому, позивачем подано заяву про зміну позовних вимог (а.с.69) в якій наведено розрахунок заборгованості, що є предметом спору у даній справі. Як вбачається із заяви про зміну позовних вимог (а.с. 69-75) позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу по орендній платі згідно договору оренди державного нерухомого майна від 24.06.14 №1004 в сумі 45 838,31 грн. з яких : заборгованість по орендній платі в розмірі 36636,30 грн. з урахуванням ПДВ, пеню - 4737,89 грн.. 3% річних - 572,16 грн., інфляційні нарахування - 3 889,96 грн.

В самій заяві (а.с.71-74) позивачем здійснено розрахунок заборгованості, інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Залишаючи позов без розгляду, суд не дослідив і не вказав обставин справи, за яких суд позбавлений можливості вирішити спір по суті за наявними у справі доказами.

При цьому, витребовуючи у позивача новий розрахунок заборгованості, місцевим господарським судом не наведено обгрунтування стосовно того, чому поданий позивачем розрахунок суд вважає необгрунтованим і чому суд не може прийняти рішення на підставі розрахунку зазначеного в заяві (а.с.71-74).

Не міститься відповідних посилань і в оскарженій ухвалі місцевого господарського суду про залишення позову без розгляду.

Крім того, як вбачається із ухвали місцевого господарського суду, останній не навів правового обґрунтування неможливості вирішення даного господарського спору за відсутності іншого розрахунку ніж той, що поданий позивачем, так само, як і неможливості розгляду справи за відсутності представника позивача.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Результатом вирішення спору у суді за наслідками розгляду справи по суті є судове рішення по суті заявлених позовних вимог, що передбачено ст. 82 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що у випадку, якщо суд приступив до розгляду справи, він за результатами розгляду справи ухвалює судовий акт за наявними у справі матеріалами (якщо сторони не надали інші, витребувані судом, докази), тому що позивач, який користується принципом диспозитивності, тобто правом не надавати докази, має нести ризик відмови в позові при недоведеності позовних вимог

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що свої висновки щодо обґрунтованості позову чи висунутих проти нього заперечень, свої судження щодо поданих у справі доказів суд має зробити за наслідками розгляду справи по суті та викласти їх у прийнятому рішенні.

Проте, суд першої інстанції зазначені норми залишив поза увагою, не навів доводів чим саме невиконання вимог ухвали щодо неподання позивачем іншого розрахунку, ніж долучений ним до матеріалів справи та відсутність у судовому засіданні представника позивача перешкоджає суду вирішити спір по суті, та безпідставно залишив позов без розгляду чим фактично усунувся від здійснення правосуддя.

З огляду на наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає також необгрунтованим покладення на позивача штрафу відповідно до ст.83 ГПК України, оскільки, як зазначено вище, позивачем подано розрахунок заявленої до стягнення заборгованості, який в свою чергу не оцінений судом першої інстанції, крім того, позивачем подавалося клопотання про зупинення провадження у справі, проте місцевим господарським судом не надано правової оцінки поданому клопотанню, таким чином відсутні підстави вважати дії позивача такими, що свідчасть про зловживання ним свої процесуальними правами.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" слід задовольнити, ухвалу Господарського суду Івано - Франківської області у справі № 909/703/17 - скасувати, матеріали справи направити на розгляд до Господарського суду Івано - Франківської області.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.4.8 постанови Пленуму ВГС України якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

А відтак, питання розподілу судового збору за подання апеляційної скарги повинен бути здійснений місцевим господарським судом за результатими розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано - Франківської області від 25.09.17 у справі №909/703/17 скасувати. Справу направити до Господарського суду Івано - Франківської області для розгляду по суті.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.11.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Малех І.Б.