КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Справа№ 911/1358/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 27.11.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2017 (повне рішення складено 14.07.2017)

у справі №911/1358/17 (суддя Н.Г. Шевчук)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт"

до Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон"

про стягнення 31 351,16 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.07.2017 у справі №911/1358/17 позові вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" - 33 125,51 грн., що складається з: 27 813,73 грн. основного боргу, 3 226,23 грн. пені, 1 713,27 грн. інфляційні та 372,28 грн. 3% річних та 1 600,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Мале приватне підприємство Фірма "Ерідон" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2017 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Михальська Ю.Б., Корсакова Г.В. до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №911/1358/17 у судовому засіданні.

02.10.2017 представником відповідача, через канцелярію суду, було надано уточнення до апеляційної скарги, яке долучено судом до матеріалів справи.

24.11.2017 представником позивача, через канцелярію суду, було надано відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.11.2017, у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, для розгляду справи №911/1358/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Коротун О.М., Сулім В.В.

Вказана судова колегія розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку і прийняла постанову у даній справі.

Представником позивача на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ «ЛОТІВКА ЕЛІТ» просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Київської області у справі № 911/1358/17 - без змін.

Представник відповідача приймав участь у судовому засіданні, в якому надавав свої пояснення, підтримував доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення - скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача приймав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення, заперечували проти доводів, що викладені в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Представники сторін в судовому засіданні від 27.11.2017 участь не приймали. Про день та час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки учасники судового процесу, які не з'явились в судове засідання, були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи. В минулих засіданнях надали свої пояснення. За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (Зерновий склад) та Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" (Поклажодавець) укладено договір №07/09-16/Ш складського зберігання зерна (далі - договір зберігання).

Відповідно до пункту 1.1 договору Зерновий склад зобов'язується прийняти, доробити, зберігати і відвантажити на першу вимогу передане Поклажодавцем зерно останньому (відповідачу) чи його довіреній особі, а Поклажодавець зобов'язувався оплатити надані послуги згідно цього договору.

За змістом розділу 5 Умов договору зберігання оплата послуг (виконаних робіт), що надаються Зерновим складом по зберіганню, сушці, доробці, відвантаженню, переоформлення зерна та інше у процесі виконання даного договору, оплачується Поклажодавцем за цінами (тарифами) затвердженими Зерновим складом, включаючи ПДВ. Перелік найменування послуг та їх вартість на момент укладання договору вказуються у додатку №2 до даного договору.

Відповідно до пункту 5.2 договору Поклажодавець на підставі актів виконаних робіт протягом п'яти банківських днів оплачує Зерновому складу за фактично надані послуги (виконані роботи). Послуги оплачується Поклажодавцем по тарифах, затверджених Зерновим складом.

Оплата послуг провадиться Поклажодавцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Зернового складу чи передачі у власність Зернового складу (за згодою сторін) зерна за договірною ціною.

У травні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" звернулось до господарського суду з позовом до Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" про стягнення 33125,51 грн. заборгованості, що складається з 27813,73 грн. основного боргу, 3226,23 грн. пені, 1713,27 грн. інфляційних втрат та 372,28 грн. 3% річних за договором складського зберігання зерна №07/09-16/Ш від 07.09.2016 за період листопад 2016 року - січень 2017 року.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Мале приватне підприємство Фірма "Ерідон" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2017 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 4 частини 1 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами частини першої статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 526 Цивільного кодексу України визнано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, на виконання умов договору зберігання, надав відповідачу послуги зберігання на загальну суму 54111,29 грн., а саме: за вересень 2016 року на суму 13996,99 грн; за жовтень 2016 року на суму 12300,57 грн.; за листопад 2016 року на суму 11903,79 грн.; за грудень 2016 року на суму 15776,25 грн. та за січень 2017 року на суму 133,69 грн.

Вказане підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписані обома сторонами та знаходяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином виконував свої зобов'язання щодо оплати послуг до 18.11.2016. Так, 11.10.2016 відповідачем було оплачено послуги за вересень 2016 року в сумі - 13996,99 грн., а 18.11.2016 за жовтень 2016 року в сумі - 12300,57 грн.

Проте, починаючи з листопада 2016 року по січень 2017 року відповідачем послуги не були оплачені. Так, за послуги зберігання, які вказані в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з листопада 2016 року по січень 2017 року на загальну суму 27813,73 грн відповідач своєчасно (в строк до 07.12.2016, до 10.01.2017 та до 03.02.2017) не оплатив. Крім того, докази проведення розрахунків між сторонами по цих актах у матеріалах справи - відсутні. Докази погашення заборгованості шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог також відсутні.

У зв'язку з цим, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 27813,73 грн. Інших платежів не надходило.

Таким чином, факт оплати наданих послуг підтверджує схвалення відповідачем договору та його умов, що спростовує твердження останніх про відсутність досягнення згоди в ціні договору та настання реальних наслідків по договору.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування заборгованості проходило відповідно до умов договору, а саме згідно з додатком № 2 до договору, а виставлені акти прийняття робіт підписані обома сторонами, без зауважень до виконаних робіт та ціни.

Отже, як вже зазначалось вище, порядок оплати наданих послуг на підставі актів виконаних робіт чітко передбачений пунктом 5.2 договору, яким визначено, що Поклажодавець на підставі актів виконаних робіт протягом п'яти банківських днів оплачує Зерновому складу за фактично надані послуги (виконані роботи).

У зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення основної заборгованості у сумі 27813,73 грн обґрунтована і підлягає задоволенню.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, кредитор вправі вимагати, втому числі в судовому порядку, сплати божником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 договору зберігання за порушення термінів оплати наданих послуг (виконаних робіт) Поклажодавець виплачує Зерновому складу, за вимогою останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми простроченого платежу.

Так, апеляційний господарський суд, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок інфляційного збільшення боргу, пені та трьох відсотків річних, наведений позивачем у позовній заяві, дійшов висновку, що суми у розмірі 3226,23 грн. пені, 1713,27 грн. інфляційних втрат та 372,28 грн. 3% річних є арифметично правильними, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Стосовно витрат по оплаті послуг адвоката, пов'язаних з розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем залучено копії наступних документів: договір №2 про надання правової допомоги від 24.05.2017 укладений між Адвокатським бюро "Романа Вознюка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", акт надання правової допомоги від 22.06.2017, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №1150 від 15.04.2015 на ім'я ОСОБА_2, виписку з ЄДРПОУ та квитанцію до прибуткового касового ордера №4 від 22.06.2017 на суму 11680, 00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що пунктами 1.1 та 2.1 договору № 2 передбачено надання юридичної допомоги по стягненню дебіторської заборгованості за договором №07/09-16/ІІІ складського зберігання зерна від 07.09.2016, проте іншими умовами цього договору передбачається надання правової допомоги по всіх інших питаннях господарської діяльності Товариства. В свою чергу, квитанція до прибуткового касового ордера №4 від 22.06.2017 на суму 11680, 00грн свідчить про прийняття вказаної суми на підставі договору №2 від 24.05.2017, акту від 22.06.2017. Однак, докази того, що вказана сума включена в оподатковуваний дохід АБ "Романа Вознюка", тобто, була дійсно сплачена як оплата послуг адвоката - відсутні.

Крім того, місцевий господарський суд вірно звернув увагу на те, що загальна ціна позову становить 33125,51 грн, витрати на послуги адвоката у сумі 11680,00грн, що більше 1/3 ціни позову, а справа не є складною, тому заявлена сума витрат на послуги адвоката є неспіврозмірною відносно предмету спору та складності справи.

Таким чином, відсутні правові підстави для покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 11680,00 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Київської області від 14.07.2017 у справі №911/1358/17 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Київської області від 14.07.2017 у справі №911/1358/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон"- без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" на рішення господарського суду Київської області від 14.07.2017 у справі №911/1358/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 14.07.2017 у справі №911/1358/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1358/17 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім