КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Справа№ 910/8845/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Мартюк А.І.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сороколіт Є.М. за довіреністю від 14.04.2017 № 14-74;

від органу ДВС: не з'явився;

від третіх осіб: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 (суддя Курдельчук І.Д.)

за скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

у справі № 910/8845/13

за позовом концерну "Міські теплові мережі",

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

треті особи, які на заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, публічне акціонерне товариство "Запоріжгаз" та Запорізьке державне підприємство "Радіоприлад"

про зобов'язання провести списання 4 598 042,99 грн. заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач, Компанія) 20.09.2017 було подано господарського суду міста Києва скаргу на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС), в якій відповідач просив суд:

- визнати незаконними дії ВДВС щодо винесення 08.08.2017 в межах виконавчого провадження №46861021: постанови про стягнення з Компанії 114,70 грн. виконавчого збору; постанови про стягнення з Компанії 351 грн. витрат виконавчого провадження;

- визнати незаконними постанови ВДВС від 08.08.2017, винесені в межах ВП №46861021, про: стягнення з Компанії 114,70 грн. виконавчого збору; стягнення з Компанії 351 грн. витрат виконавчого провадження;

- визнати незаконною бездіяльність ВДВС стосовно не закінчення ВП №46861021 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду від 27.10.2014 згідно з наказом суду від 06.02.2015 зі справи №910/8845/13;

- зобов'язати державного виконавця ВДВС винести постанову про закінчення ВП №46861021 з зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду від 27.10.2014 згідно з наказом суду від 06.02.2015 зі справи №910/8845/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/8845/13 було припинено провадження за скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо накладення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати, а матеріали справи повернути до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки дії та рішення органу державної виконавчої служби вчинені при виконанні рішення господарського суду, тому підлягають оскарженню до господарського суду, а не в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Пономаренка Є.Ю., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 27.11.2017.

Позивач, треті особи та ВДВС явку представників у судове засідання не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду.

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), та строків розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, встановлених ч. 2 ст.102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників позивача, третіх осіб та ВДВС.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Концерн "Міські теплові мережі" (далі - позивач, Концерн) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" провести списання 4 598 042,99 грн. заборгованості, яка виникла на підставі договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 23.09.2011 №1БО, відповідно до Закону України від 06.09.2012 №5213-VІ "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" (далі - Закон №5213-VІ).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.12.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2014 рішення суду від 26.12.2013 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.06.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2014 скасовано; справу №910/8845/13 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015, позов задоволено повністю; зобов'язано Компанію провести списання 4 598 042,99 грн. заборгованості відповідно до Закону №5213-VІ; стягнуто з Компанії на користь Концерну 1 147 грн. судового збору.

06.02.2015 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 видано відповідні накази.

13.03.2015 головним державним виконавцем ВДВС Гречух О.Я. було відкрито виконавче провадження ВП №46861021 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.02.2015 у справі №910/8845/13.

Боржнику (відповідачу) було запропоновано у семиденний термін з моменту відкриття виконавчого провадження оплатити заборгованість на рахунок стягувача (позивача).

З 13.05.2015 по 08.08.2017 виконавче провадження ВП №46861021 зупинено постановою державного виконавця на підставі пункту 15 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

27.01.2017 відповідачем на адресу позивача направлено заяву №26-730/1.2-17 про зарахування однорідних зустрічних вимог, відповідно до якої відповідач повідомив стягувача про припинення своїх зобов'язань перед останнім у сумі 2 903 грн., шляхом часткового зарахування зустрічних зобов'язань стягувача перед відповідачем, які виникли в тому числі на підставі рішення суду у справі №910/8845/13 у сумі 1 147 грн.

13.03.2017 № 14/5-285В (вх. № 4410) відповідач подав до канцелярії ВДВС заяву про закінчення виконавчого провадження №46861021.

08.08.2017 державним виконавцем ВДВС винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП № 46861021.

Разом з тим, 08.08.2017 державним виконавцем Відділу Бєлінською І.В. винесено постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 114,70 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 351 грн.

Відповідач вказував, що вказані постанови були ним отримані лише 15.08.2017, з моменту надходження на його адресу постанови від 09.08.2017 про арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 38095514 в межах суми стягнення 7 017 828,98 грн., до складу якого згідно вказаної постанови входить виконавче провадження ВП № 46861021 на загальну суму стягнення 1 612,70 грн. (1 147 грн. боргу за рішенням суду + 114,70 грн. виконавчого збору + 351 грн. витрат виконавчого провадження); разом з тим, у клопотанні відповідача, поданого суду першої інстанції 17.10.2017, відповідач повідомив суд про те, що постанови державного виконавця ВДВС від 08.08.2017 №46861021 про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження отримані 27.09.2017 уповноваженим представником відповідача на особистому прийомі державного виконавця ВДВС.

Припиняючи провадження з розгляду скарги на дії ВДВС, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в силу положень частини 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" скарги на дії органів державної виконавчої служби щодо стягнення виконавчого збору підлягають оскарженню до відповідного адміністративного суду і не підлягають розгляду в господарських судах України.

Проте, Київський апеляційний господарський суд не погоджується із такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями статті 74 Законом України "Про виконавче провадження" визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльність виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Зокрема, частиною 1 зазначеної статті встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ч.2 ст. 74 Законом України "Про виконавче провадження", рішення дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрати виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що згідно з нормами вищевказаної статті законодавець передбачив можливість оскарження до адміністративного суду рішень, дії чи бездіяльність виконавця, які стосується процедури виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі відносно відповідних постанов державного виконавця.

Як вбачається зі скарги, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" оскаржував дії державного виконавця щодо прийняття державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження від 08.08.2017 року ВП №46861021, винесених в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу №910/8845/13.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано положення ч.1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, в якому передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому частиною 1 ст. 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скарги на дії, рішення чи бездіяльність державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час та місце якого повідомляються стягував, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органу виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено встановленому цим кодексом порядку.

Відповідно, чинним законодавством України встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень господарських судів.

Отже, місцевий господарський суд при прийнятті оскарженої ухвали наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкову ухвалу.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 підлягає скасуванню.

Статтею 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвали про припинення провадження, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 року у справі №910/8845/13.

3. Матеріали справи №910/8845/13 повернути до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Є.Ю. Пономаренко

А.І. Мартюк