ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Справа № 905/1634/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівГольцової Л.А. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САВІ"
на ухвалу від Донецького апеляційного господарського суду 08.06.2017
у справі Господарського суду№ 905/1634/15 Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк"
простягнення коштів
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс"
доПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича
прозміну умов кредитного договору

у судовому засіданні взяли участь представники:

- скаржника - позивача за первісним позовом повідомлений, але не з'явився; повідомлений, але не з'явився;
- відповідача за первісним позовом - третьої особи повідомлений, але не з'явився; повідомлений, але не з'явився;

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 08.03-04/6220 від 20.11.2017 призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 905/1634/15 у зв`язку з відпусткою судді Барицької Т.Л.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.11.2017 у справі № 905/1634/15 визначено наступний склад колегії суддів: Губенко Н.М.- головуючий (доповідач), Гольцова Л.А., Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 905/1634/15 (колегія суддів у складі: Сгара Е.В. - головуючий суддя, судді Малашкевич С.А., Москальова І.В.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "САВІ" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги; повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "САВІ" подану ним апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.05.2017 на підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "САВІ" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 905/1634/15.

Обґрунтовуючи підстави звернення скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, приймаючи до уваги, що в силу положень ч. 2 ст.11113 ГПК України, касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Вимоги до форми та змісту апеляційної скарги встановлено у ст. 94 ГПК України. Так, згідно з ч. 3 ст. 94 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у сторони відсутні (ч. 1 ст. 95 ГПК України).

Згідно з абз. 9 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" треті особи користуються правами і несуть обов'язки сторони у справі (за деякими винятками щодо третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору); прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони (статті 26, 27, 29 ГПК України). Тому якщо до апеляційної скарги не додано доказів надіслання її копії третім особам, прокурору, який бере участь у справі, то така апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається господарським судом (пункт 2 частини першої статті 97 ГПК України).

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано доказів надсилання її копії іншій стороні (сторонам).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю "САВІ" при поданні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.05.2017 не додано доказів надсилання вказаної апеляційної скарги третій особі у справі - Публічному акціонерному товариству "Кредитпромбанк". Наведене є підставою для повернення апеляційної скарги на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Крім того, сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір".

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно із підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду судовий збір сплачується у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "САВІ" були порушені вимоги вищезазначених норм, до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України є підставою для повернення апеляційної скарги.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "САВІ" просило суд апеляційної інстанції відстрочити сплату судового збору. Клопотання мотивоване тим, що останнє зареєстроване в зоні проведення антитерористичної операції, що призвело до важкого матеріального стану заявника.

Розглянувши доводи клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "САВІ" щодо відстрочення сплати судового збору, суд апеляційної інстанції відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У пункті 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, виходячи з наведених положень закону, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану скаржника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази в розумінні ст. 36 ГПК України.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції правомірно відхилив заяву про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "САВІ", в порушення приписів ст. ст. 33, 36 ГПК України, не надано будь-яких доказів як на підтвердження того, що у нього на момент подання апеляційної скарги відсутні кошти, для сплати судового збору, та доказів, які б підтверджували можливість сплати судового збору протягом визначеного законом строку розгляду апеляційної скарги до прийняття постанови у справі.

Разом з тим, повертаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САВІ" на ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.05.2017, Донецький апеляційний господарський суд вказав, що заявником подано скаргу після закінчення строку, встановленого для її подання без клопотання про поновлення такого строку.

Так, відповідно до ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом апеляційної інстанції, оскаржувана до апеляційного суду ухвала винесена Господарським судом Донецької області 22.05.2017, а апеляційна скарга подана Товариством з обмеженою відповідальністю "САВІ" 01.06.2017, тобто з пропуском встановленого ГПК України 5-денного строку для її подання, без клопотання про його поновлення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про пропуск Товариством з обмеженою відповідальністю "САВІ" строку, встановленого чинним процесуальним законодавства для звернення з апеляційною скаргою, та обґрунтовано повернув подану апеляційну скаргу без розгляду, в тому числі, й на підставі п. 4 ст. 97 ГПК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Згідно із ст. 11113 ГПК України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно із п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Таким чином, застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим ним обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни прийнятої у справі ухвали суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САВІ" залишити без задоволення, ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 905/1634/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

В.І. КАРТЕРЕ