ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Справа № 922/1005/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя суддіПоляк О.І.(доповідач), Ходаківська І.П., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 09.08.2017
у справі№ 922/1005/17 Господарського суду Харківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко"
доХарківської міської ради
про визнання договору оренди землі поновленим та визнання додаткової угоди укладеною
у судовому засіданні взяли участь:

від позивача: Шипоша К.І.;

від відповідача: Грєнков І.В.;

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Харківської міської ради про визнання договору оренди землі від 05.12.2011 (державна реєстрація від 17.01.2012 №0287), укладеного між Харківською міською радою та Публічним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко", поновленим на той самий строк і на тих самих умовах та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди від 05.12.2011.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 у справі №922/1005/17 (суддя Хотенець П.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 (головуючий суддя - Здоровко Л.М., судді - Камишева Л.М., Шутенко І.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі рішенням та постановою, Публічне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статей 13, 19 Конституції України, статей 1, 3, 33 Закону України "Про оренду землі", статей 26, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування", просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2017, прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

До Вищого господарського суду України надійшов відзив Харківської міської ради, у якому відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін з мотивів, у них викладених. До відзиву додано нові докази, які долучаються до матеріалів справи, однак, в силу вимог статті 1115 Господарського процесуального кодексу України залишаються поза увагою, як такі, що не були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій.

ПАТ "Концерн АВЕК та КО" звернулось із клопотанням про заміну сторони. Клопотання мотивоване тим, що 06.09.2017 до Статуту Публічного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" внесено зміни щодо організаційно-правової форми - Публічне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та КО" змінено на Приватне акціонерне товариство Публічного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко". Відповідно до статті 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. Зважаючи на те, що заявником надані докази зміни організаційно-правової форми позивача та керуючись статті 25 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе замінити Публічне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" на Приватне акціонерне товариство Публічного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко".

Відповідно до протоколу Вищого господарського суду України від 17.11.2017, у зв'язку із призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного Суду на підставі Указу Президента України № 357/2017 від 10.11.2017, для розгляду касаційної скарги ПАТ "Концерн АВЕК та Ко" у справі №922/10005/17, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляк О.І., судді - Ходаківська І.П., Яценко О.В.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, 05.12.2011 між Харківською міською радою (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" (орендар), на підставі рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.11.2009 №282/09 "Про поновлення юридичним та фізичним особам права оренди земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.02.2011 №164/11 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" був укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передав в тимчасове користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі транспорту загальною площею 0, 6764 га, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 151, кадастровий номер земельної ділянки: :09:002:0025.

Відповідно до пункту 8 Договору, договір укладено строком: до 31.12.2012. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 15 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування тимчасової гостьової автостоянки з боксами для зберігання товарів.

Згідно умов пункту 37 Договору, дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 43 Договору).

Договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у місті Харкові в Державному реєстрі земель від 17.01.2012 за №00287.

Актом приймання-передачі земельної ділянки від 23.01.2012 позивачу передано в оренду строком до 31.12.2012 земельну ділянку площею 0, 6764га для експлуатації та обслуговування тимчасової гостьової автостоянки з боксами для зберігання товарів.

27.12.2012 між сторонами у справі укладено додаткову угоду до Договору оренди землі, в якій сторони відповідно до рішення 19 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 26.09.2012 №841/12 "Про поновлення юридичним та фізичним особам договорів оренди землі для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" пункти 8 та 9 договору оренди землі змінено, зокрема пункт 8 викладено у новій редакції: "Договір укладено строком до 01.09.2013. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію".

Додаткова угода є невід'ємною частиною договору оренди землі, зареєстрованого 17.01.2012 за №00287.

Згідно рішення 26 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 25.09.2013 №1263/13 "Про поновлення юридичним та фізичним особам договорів оренди землі для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" поновлено ПАТ "Концерн АВЕК та Ко" строком до 01.09.2014 договір оренди землі, реєстраційний №00287 від 17.01.2012, загальною площею 0, 67664га (кадастровий номер :09:002:0025) за рахунок земель транспорту, що належать територіальній громаді м. Харкова для експлуатації та обслуговування тимчасової гостьової автостоянки з боксами для зберігання товарів по вул. Академіка Павлова, 151.

Пунктом 2 зазначеного рішення зобов'язано осіб, зазначених у додатку до цього рішення, (у тому числі й позивача) не пізніше ніж у місячний термін з дня прийняття цього рішення звернутись до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткових угод до договорів оренди землі.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, позивач у встановлений у рішенні строк до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до Договору оренди землі не звернувся.

28.11.2016 позивач звернувся до Харківської міської ради з листом №687, де зазначає, що вказаними вище рішеннями міської ради від 25.11.2009 та від 26.09.2012 надана в оренду земельна ділянка (кадастровий номер :09:002:0025) для експлуатації і обслуговування тимчасової гостьової автостоянки з боксами для зберігання товарів по вул. Академіка Павлова, 151; просить продовжити строк експлуатації і обслуговування тимчасової гостьової автостоянки з боксами для зберігання товарів до 31.12.2021.

06.01.2017 Харківська міська рада направила позивачу лист №66/0/225-17, в якому зазначено, що термін дії договору оренди землі площею 0, 6764 га по вул. Академіка Павлова, буд. 151, реєстраційний номер 00287 від 17.01.2012 закінчився; Департаментом земельних відносин підготовлені та направляються для розгляду та підписання по 3 примірника актів приймання-передачі до земель запасу міста по зазначеній земельній ділянці у відповідності до Порядку оформлення договорів оренди землі у місті Харкові, затвердженого рішенням 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 19.12.2012 за №960/12.

Позивач 20.01.2017 звернувся до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради з листом вих.№19, в якому пропонує укласти додаткову угоду до Договору оренди землі про його поновлення.

Департамент земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради направив на адресу позивача лист №1215/0/225-17 від 24.12.2017 щодо відсутності підстав для поновлення позивачу Договору оренди, з огляду на те, що акт приймання-передачі земельної ділянки передано до органів державної реєстрації для вчинення заходів щодо припинення дії Договору оренди.

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога позивача визнати поновленим договір оренди земельної ділянки у зв'язку з відмовою ради від підписання згаданої угоди з посиланням на припинення орендних відносин між сторонами.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, місцевий господарський суд, позицію якого підтримала апеляційна інстанція, керуючись приписами частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", з огляду на встановлені ним обставини непідписання сторонами додаткової угоди про поновлення дії договору оренди від 05.12.2011, дійшов висновку про припинення як переважного права орендаря на пролонгацію договору, так і строку дії самого договору, що, в свою чергу, унеможливлює задоволення позовних вимог, оскільки порушення земельних прав позивача у справі не вбачається.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з таким висновком судів з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 15 Закону України "Про оренду землі" визначає істотними умовами договору оренди землі, зокрема, строк дії договору оренди.

За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.ч. 1 - 5 вказаної статті).

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (ч.ч. 6 - 10 вказаної статті).

Отже, стаття 33 вказаного закону фактично об'єднує два випадки поновлення договору оренди землі: 1) на підставі частин 1 - 5; 2) та на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

У першому випадку орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору має переважне право перед іншими особами укласти договір оренди землі після його припинення. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У другому випадку поновлення договору відбувається за наявності таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Таким чином, норми статті 33 Закону України "Про оренду землі" дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до закінчення дії договору оренди на підставі звернення орендаря, а у другому воно може настати у разі продовження орендарем користування землею за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного строку після закінчення строку договору оренди.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 25.05.16 у справі №911/1707/15, від 13.04.16 у справі №6-2027цс15, від 25.02.15 у справі №6-219цс14.

Необхідність встановлення обставин, з якими частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" пов'язує пролонгацію договору оренди, як і значна кількість спорів, пов'язаних із застосуванням згаданої норми, свідчить про те, що реалізація частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" неоднозначна, разом з тим, умова щодо пролонгації, в першу чергу, направлена на захист прав орендаря.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Право на оренду спірної земельної ділянки у позивача виникло на підставі відповідного договору оренди від 05.12.2011.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, укладений між сторонами договір від 05.12.2011 строком дії до 31.12.2012, додатковою угодою від 27.12.2012 пролонговано до 01.09.2013. При цьому, згаданою угодою внесено зміни до пунктів 8 та 9 договору, зокрема пункт 8 викладено у новій редакції: "Договір укладено строком до 01.09.2013.".

Згідно рішення 26 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 25.09.2013 №1263/13 "Про поновлення юридичним та фізичним особам договорів оренди землі для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" поновлено ПАТ "Концерн АВЕК та Ко" строком до 01.09.2014 договір оренди землі, реєстраційний №00287 від 17.01.2012, загальною площею 0, 67664га (кадастровий номер :09:002:0025) за рахунок земель транспорту, що належать територіальній громаді м. Харкова для експлуатації та обслуговування тимчасової гостьової автостоянки з боксами для зберігання товарів по вул. Академіка Павлова, 151.

Розглядаючи вимоги позивача та з'ясовуючи у нього наявність права на пролонгацію договору у 2017 році, суди виходили з того, що право оренди позивача припинилось ще у 2014 році, у зв'язку з неукладенням додаткової угоди.

Водночас, судами не надано належної оцінки відповіді орендодавця, з якої убачається, що орендні правовідносини між сторонами існували протягом аж до 2017 року, тобто допоки ним не було направлено акту повернення земельної ділянки та внесено відповідні зміни до реєстру речових прав та їх обмежень.

Судами залишено поза увагою не тільки відомості в реєстрі щодо припинення права оренди позивача лише у 2017 році, а й не надано належної правової оцінки відсутності листа-заперечення ради протягом вересня місяця кожного наступного року - 2014, 2015, 2016, яка свідчить про мовчазну згоду ради на пролонгацію орендних правовідносин протягом 2013-2016 років. Відтак, суди не встановили дійсних спірних правовідносин сторін, які фактично виникли лише у 2017 році щодо пролонгації/припинення дії договору від 05.12.2011 на 2018 рік.

Колегія суддів вважає безпідставними висновки судів стосовно припинення права оренди з посиланням виключно на неукладеність додаткової угоди до нього.

Так, як мотивовано зазначено судами, частиною 6 статті 33 Закону України передбачена автоматична пролонгація договору за наявності встановлених цією нормою юридичних фактів. Поряд з цим, частина 8 цієї статті встановлює вимогу щодо укладення додаткової угоди в обов'язковому порядку у місячний строк саме після пролонгації договору, оскільки за конструкцією частин 6-8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" одночасність двох обставин (повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі та укладення додаткової угоди) виключається наявністю певного розриву у часі. А відтак, на переконання суду, укладення додаткової угоди направлене перш за все на належне оформлення в письмовій формі договірних відносин сторін у подальшому, та на захист їх порушених прав, шляхом звернення до суду із позовом про визнання такої угоди укладеною, однак, не є тією обставиною, з якою закон пов'язує сам факт пролонгації орендних відносин. Пролонгація (поновлення) у такому випадку охоплюється наявністю юридичних фактів, про які наголошено у висновках Верховного суду України та вчиненням сторонами юридично значущих дій - користування орендарем землею протягом місяця після закінчення строку дії договору та відсутністю заперечень орендодавця (мовчазна згода), що кореспондується із загальними правилами укладення договору конклюдентними діями, де мовчазна згода, у силу закону, є акцептом.

Отже зі змісту частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не вбачається, що укладення або неукладення додаткової угоди у письмовій формі перебуває у причинно-наслідковому зв'язку із самим фактом пролонгації орендних відносин. На думку суду, вона фіксує волю сторін як таку, що відбулась і її відсутність не спростовує справжньої волі сторін. Відтак, непідписання сторонами додаткової угоди саме по собі не може бути достатньою правовою підставою для припинення у орендаря права оренди за вже поновленим, з наступної дати після закінчення попереднього строку, договором оренди.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог з посиланням на припинення права оренди позивача у 2014 році.

Колегія суддів також відхиляє посилання міської ради, викладені у відзиві щодо скасування нею рішенням від 22.01.2014 №1415/14 рішення від 25.09.2013 №1263/13 "Про поновлення юридичним та фізичним особам договорів оренди землі для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" як достатньої правової підстави для припинення орендних правовідносин сторін. Рада неодноразово наголошувала на тому, що такими діями висловила заперечення щодо подальшої пролонгації договору оренди від 05.12.2011.

Так, як встановлено згаданим рішенням, радою надано згоду на пролонгацію договору, в редакції додаткової угоди до вересня 2014 року, тобто на той самий строк, що і в попередньому році. Отже зі змісту рішення вбачається, що воно не змінює умов та строків попередньої редакції договору. При цьому, воно прийняте протягом місяця після закінчення строку дії договору. Відтак, з моменту прийняття згаданого рішення, рада реалізувала своє право на пролонгацію договірних правовідносин шляхом погодження, а не повідомлення про небажання продовжувати правовідносини сторін. Приписами частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не встановлено обов'язковості прийняття радою такого рішення, тому його могло б і не бути, у зв'язку з чим, скасування цього рішення у подальшому, поза межами місячного строку, встановленого частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не має жодного юридичного наслідку, а відтак, не перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з пролонгацією/не пролонгацією договору оренди.

Слід зазначити, що за приписами частини 9 статті 33 Закону України "Про оренду землі" відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Отже, непідписання орендарем додаткової угоди до договору є підставою для звернення до суду із відповідним позовом, а не для скасування радою наданої раніше у формі рішення згоди на пролонгацію договору.

Колегія суддів також відхиляє викладені у відзиві посилання відповідача на постанову Вищого господарського суду України у справі №922/1006/17, оскільки на момент припинення договору оренди землі, який є предметом судового розгляду у згаданій справі тобто 01.12.2009, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного (без прийняття радою відповідного рішення) поновлення строку дії договору. Відтак обставини справи за подібності правовідносин є різними.

Отже, оскільки судами не враховано наявність у реєстрі права оренди аж до 2017 року, а також те, що орендар відкрито продовжував користуватися землею під розміщення автостоянки, сплачувати орендну плату, а орендодавець не вимагав повернення майна та приймав плату за користування ним, то суди дійшли передчасних висновків про припинення права оренди. Такі висновки судів суперечать суті орендних правовідносин, породжують невизначеність у цивільному обороті, що, у свою чергу, суперечить принципу верховенства права.

Відтак, прийняті у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню до місцевого господарського суду для розгляду по суті заявлених вимог. Судам необхідно з'ясувати всі суттєві обставини справи, що мають значення для вирішення спору, та надати їм, як це унормовано статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, належну юридичну оцінку. Розглянути заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

У силу вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищезазначене, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі судові рішення з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Замінити Публічне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" на Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та КО".

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 у справі № 922/1005/17 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 у справі № 922/1005/17 та рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 у справі №922/1005/17 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді І.П. Ходаківська

О.В. Яценко