ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 листопада 2017 р. Справа № 902/955/17

Господарський суд Вінницької області в складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Кузьменко В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м.Київ

до фізичної особи-підприємця Вовненка Олександра Станіславовича, м.Могилів-Подільський Могилів-Подільського району Вінницької області

про стягнення 194480,17 грн заборгованості за кредитним договором

за участю представників:

позивача Трухно Марина Миколаївна (довіреність б/н від 21.09.2017);

відповідача не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Вовненка Олександра Станіславовича заборгованості в розмірі 194480,17 грн, що нарахована в зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно кредитного договору №0 від 04.04.2008 року.

Ухвалою суду від 20.10.2017 порушено провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 21.11.2017.

На визначену судом дату (21.11.2017) з'явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про місце та час слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується наявними у справі матеріалами, зокрема особистим підписом Вовненка О.С., вчиненим 31.10.2017 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №558.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.11.2017 представник позивача Трухно М.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просила суд ухвали рішення в даному судувому засіданні за відсутності відповідача, дії якого, на думку Трухно М.М., спрямовані на затягування розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04.04.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (банк) та фізичною особою-підприємцем Вовненком Олександром Станіславовичем (позичальник) укладено кредитний договір №0 (а.с.12-22), згідно п.1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 10070 (десять тисяч сімдесят) доларів США у порядку і на умовах, визначених цим договором.

В п.1.2.1 договору обумовлено, що надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 04.04.2008 по 04.04.2013.

Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору. Позичальник зобов'язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору на рахунок №116 в АКІБ "УкрСиббанк", кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений у цьому пункті рахунок банку (п. 1.2.2. договору).

30 січня 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (банк) та фізичною особою-підприємцем Вовненком Олександром Станіславовичем (позичальник) було укладено додаткову угоду №1, якою позичальник зобов'язується повернути кредит не пізніше, як до 04 квітня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору, а також сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу 28 числа кожного календарного місяця у розмірі 177,11 доларів одинадцять центів.

Відповідно до п.1.3.1. договору за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 13 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у розмірі 26 % річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором.

Сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених підпунктом "а" та/або "б" п. 9.2. договору (п. 1.3.3. договору).

Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом "факт/360" відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України.

Період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами п.п. 1.3.2, 1.3.3, 9.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору, якщо інша база нарахування процентів не передбачена умовами п. 1.3.2 та/або п.п. 1.3.3, 9.2 договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем (п. 1.3.4. договору).

Позичальник зобов'язується сплачувати проценти за договором у строк - з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який було нараховані банком такі проценти за користування кредитом. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту. Якщо останній день строку сплати процентів або дата остаточного повного повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку останнім днем строку сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем (п. 1.3.5. договору).

Позичальник сплачує банку комісію за встановлення ліміту кредитування у розмірі 1,5% процентів від суми ліміту кредитування (п. 1.3.5. договору).

Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_2 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п. 1.5. договору).

Сторони погодили наступну черговість погашення позичальником своїх грошових зобов'язань за цим договором:

1) прострочені комісії (а саме: комісії банку, при сплаті яких Позичальник не порушив терміни їх оплати згідно умов договору), якщо буде мати місце прострочення;

2) строкові комісії (а саме: комісії банку, при сплаті яких позичальник не порушив терміни їх оплати згідно умов договору);

3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення);

4) строкові проценти;

5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення);

6) строкова сума основного боргу;

7) штрафні санкції за договором.

Відповідно до п.4 додаткової угоди №1 до кредитного договору, сторони домовилися, що за зміну схеми погашення кредиту позичальник згідно умов договору сплачує банку "комісію за управління кредитом при зміні схеми погашення кредиту" у розмірі 77,70 грн.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника, а позичальник при цьому зобов'язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 16% річних від суми зазначеної простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом "факт/360", але у будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Також судом встановлено, що 08.12.2011 між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.44-62), відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а в наслідок передачі ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними забезпечувальними договорами.

Відповідно до умов п.2.3 договору від 08.12.2011 сторонами підписано акт приймання - передачі від 19.12.2011, яким обумовлено, що продавець передав (відступив) права вимоги за кредитами покупцю (зазначені в додатку №1 до договору), та покупець цим прийняв права вимоги за кредитами. Продавець та покупець визнають, що передача прав вимоги за кредитами набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту, як передбачено ст. 2.2. договору. Передачу прав вимоги за кредитним договором №0 від 04.04.2008 підтверджено витягом з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011(а.с.63).

Отже, згідно вказаного договору та актів приймання-передачі ПАТ "Дельта Банк" набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №0 від 04.04.2008 для стягнення заборгованості з відповідача.

В порушення вищезазначених умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого в 2014 році ПАТ "Дельта Банк" подано до Комінтернівського районного суду Одеської області позовну заяву про стягнення з ОСОБА_3 та ФОП Вовненка О.С. заборгованості за кредитним договором №0 від 04.04.2008 у розмірі 18977,67 дол. США.

21.12.2015 рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №504/3470/14-ц позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 та ФОП Вовненко О.С. про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 04.04.2008 у розмірі 18977,67 дол. США задоволено в повному обсязі (а.с. 34-35).

Відповідно до постанови Верховного Суду України №6-1206цс15 від 23.09.2015 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи рішення суду першої інстанції по справі №504/3470/14-ц, набрало законної сили, однак станом на 01.09.2017 відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору та рішення суду по справі №504/3470/14-ц, внаслідок чого утворилась заборгованість по простроченим процентам за кредитним договором (без врахування основної суми заборгованості вже стягнутої у судовому порядку) у сумі 194480,17 грн за період з 17.06.2014 по 01.09.2017, яка становить 7451,47 дол. США - суми заборгованості за простроченими процентами, що в гривневому еквіваленті дорівнює 190605,18 грн та 3874,99 грн пені за несвоєчасне повернення процентів, що стало підставою звернення позивача з даним позовом до господарського суду Вінницької області.

Враховуючи викладене, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом вище, в порушення вищезазначених умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого в 2014 року ПАТ "Дельта Банк" подано до Комінтернівського районного суду Одеської області позовну заяву про стягнення з ОСОБА_3 та ФОП Вовненко О.С. заборгованості за кредитним договором №0 від 04.04.2008 у розмірі 18977,67 дол. США.

Так, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.12.2015 року по справі №504/3470/14-ц позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 та ФОП Вовненко О.С. про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 04.04.2008 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та Вовненка Олександра Станіславовича заборгованості за кредитним договором №0 від 04.04.2008 від 04.04.2008 у розмірі 222951,45 грн та 1325,75 грн судового збору. Дане рішення по справі №504/3470/14-ц набрало законної сили.

Позивачем наголошено про те, що на даний час вищевказане рішення відповідачем належним чином не виконано.

Отже, відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги рішення Комінтернівського районного суду Одеської області 21.12.2015 року по справі №504/3470/14-ц та встановлені у ньому факти, які набрало законної сили та в якому встановлено судом та доведено ПАТ "Дельта Банк" факт існування заборгованості за вказаним кредитним договором, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

Відповідно до п.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №3-123гс14 від 21.12.2016 року та справі №6-120цс15 від 23.09.2015 року.

При цьому, відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7451,47 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 190605,18 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також, позивач заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 3874,99 грн.

З положень п.3 ч.1 ст.611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених Договором, Банк має право вимагати від Позичальника, а Позичальник при цьому зобов'язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 16% річних від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісії).

Так, враховуючи прострочення відповідачем повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства (зокрема, ст.ст. 253-255, 549 ЦК України, ст.ст. 231, 232 ГК України ст.ст. 1, 3 Закону України Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань") та умовам кредитного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення процентів в розмірі 3874,99 грн є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Проте, всупереч наведеним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, відсотків за користування кредитом, пені, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Вовненка Олександра Станіславовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133 м.Київ, вул.Щорса, буд.36-б; ) 190605,18 грн заборгованості зі сплати процентів; 3874,99 грн пені за несвоєчасне повернення процентів та 2917,20 грн судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Повне рішення складено 27 листопада 2017 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу - ФОП Вовненко О.С. (АДРЕСА_1).