РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017Справа №910/17388/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом державного підприємства «Державне Київське конструкторське бюро «Луч»

до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни

про визнання кредитором та внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів

Представники сторін:

від позивача: Працюк В.Л. - представник за довіреністю б/н від 30.10.2017 р.;

від відповідача-1: Гайдаманчук О.В. - представник за довіреністю № 22/1/198 від 25.09.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги державного підприємства «Державне Київське конструкторське бюро «Луч» до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни про визнання кредитором та внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що станом на день подачі позовної заяви на кореспондентському рахунку позивача в ПАТ «ВіЕйБі Банк» рахуються кошти в розмірі 33 816,55 грн., але позивач не має змоги їх використовувати, що фактично є нанесенням матеріальної шкоди його інтересам.

У зв'язку з чим позивач просить суд визнати неправомірними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації Пат «ВіЕйБі Банк» про відмову у включенні ДП «ДержКБ «Луч» до реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» та визнати кредиторські вимоги позивача до відповідача у розмірі 33 816,55 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 31.10.2017 року.

В судове засідання 31.10.2017 р. представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 10.10.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 829, але 30.10.2017 р. до канцелярії суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача не заперечував проти клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача не виконав вимоги ухвали суду від 10.10.2017 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 27.11.2017 р. у зв'язку із неявкою представника позивача у судове засідання.

У судовому засіданні 27.11.2017 р. представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 10.10.2017 р.

У судовому засіданні 27.11.2017 р. представник відповідача виконав вимоги ухвали суду від 10.10.2017 р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

06.05.2009 року між Державним підприємством «Державне Київське конструкторське бюро «Луч» та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (скорочена назва: ВАТ «ВіЕйБі Банк») укладено договір № 0462 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування.

Відповідно до п.1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № 0462 у національній і/або іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з п.2.1 договору за договором банківського рахунку банк зобов'язується належним чином виконувати умови цього договору, своєчасно здійснювати розрахункові операції, приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства, виконувати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі у визначені строки, здійснювати функції агента валютного контролю, видавати за вимогою клієнта виписку з рахунку та супровідні документи, гарантувати таємницю операцій за рахунком клієнта, нараховувати проценти за користування вільними коштами клієнта та зараховувати їх на поточний рахунок клієнта, надавати консультації клієнту з питань застосування банківського законодавства та порядку здійснення розрахунків.

Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п.7.1 договору, договір укладається на невизначений строк, набуває чинності 12.05.2009 р. за умови підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками.

Згідно з п. 7.3 договору, сторона, яка вважає за необхідне змінити умови договору, надсилає пропозиції про це другій стороні.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що сторона, що одержала пропозицію про зміни та доповнення до договору, повинна відповісти на неї не пізніше 20 днів з дати отримання письмового повідомлення. Це правило не застосовується до випадків, врегульованих п.3.1.10 договору. Якщо сторони не досягли згоди, а також у разі неотримання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, зацікавлена сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до п.8.3 при розірванні договору та закритті поточного рахунку за бажанням клієнта, банк здійснює заключні операції за рахунком, у тому чисті перерахування залишку коштів на підстав платіжного доручення клієнта на рахунок клієнта в іншому банку, зазначений в заяві про закриття рахунку. Датою закриття рахунку є день, наступний за днем останньої операції за рахунком.

Згідно з п. 8.5 договору, банк має право вимагати розірвання договору та закриття рахунку у разі невиконання клієнтом зобов'язань, передбачених п. 2.2 договору.

Позивач зазначає, що 12.11.2014 р. черговий платіж позивача через ПАТ «ВіЕйБі Банк», зокрема, платіжне доручення № 2 від 12.11.2014 р. на суму 33 638,91 грн. не досяг свого адресату.

Після чого позивач спочатку в усному порядку, а потім і в письмовому звернувся до відповідача з вимогою виконати умови договору та здійснити перерахунок коштів.

02.09.2015 р. на адресу позивача надійшов лист від 31.08.2015 р. за № 05-27816 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни про те, що вказана особа відмовляється будь-яким чином відшкодовувати позивачу матеріальну шкоду, нанесену Банком невиконанням умов договору, посилаючись на процедуру ліквідації банку та пропуску позивачем терміну для приймання кредиторських вимог до банку.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч. 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Підстави розірвання договору банківського рахунку передбачені положеннями статті 1075 Цивільного кодексу України, так договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина 1 статті 1075 ЦК України).

Закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття рахунку, форма та зміст якої встановлюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах .

Відповідно до п. 20.5 вказаної Інструкції, закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Згідно з ч.3 статті 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Проте, як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно із яким розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію.

Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М. А.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 р. № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки до 19.03.2018 р. включно.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

У відповідності до п. 6, п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно із положенням пункту 5 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на наведене, у спірних правовідносинах позивач виступав кредитором банку, а відповідач, в свою чергу, боржником та їх зобов'язання щодо виконання перерахування коштів з рахунку позивача є майновими у розумінні ст.ст. 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим такі правовідносини є предметом регулювання Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам ПАТ «ВіЕйБі Банк» опубліковано в газеті "Голос України" 26 березня 2015 року № 54.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури (ч. 4 ст. 49 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до ч. 8 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

У відповідності до змісту ст.ст. 46, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та прийняте рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку, у черговості та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 13.05.2015 по справі № 915/913/14 (№ 3-153гс15).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"порядку не звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» із заявою про визнання вимог кредитора на суму 33 816,55 грн. за договором банківського рахунку № 0462 від 06.05.2009 року.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 30.11.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий