ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2017 р.Справа № 922/3250/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Датагруп", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телеком Україна", м.Харків
про стягнення 28043,33грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №278 від 01.06.2017

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 04.10.2017

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Датагруп" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телеком Україна" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 28043,33грн., з яких 12890,00грн. основного боргу, 6399,98грн. пені, 7769,35грн. інфляційного нарахування суми заборгованості, 984,00грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №ІР/1-0180 про надання телекомунікаційних послуг від 01.12.2014 в частині оплати послуг, наданих у лютому 2015 року.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на відсутність заборгованості за надані послуги. При цьому зазначає, що ним згідно платіжних доручень №2 та №3 від 25.12.2014 були оплачені послуги за два місяці користування послугами на загальну суму 25780грн., починаючи з дня внесення платежу, тобто з 25.12.2014. Оскільки з 26.01.2015 він перестав отримувати послуги згідно договору про надання телекомунікаційних послуг через відсутність прямого підключення до мереж, позивачу був направлений лист №287 від 27.01.2015 про розірвання договору з 30.01.2015. За вказаних обставин, відповідач вважає, що у нього відсутня заборгованість за договором. Також відповідач заявив про пропуск позовної давності за вимогами про стягнення пені.

В судовому засіданні 18.10.2017 судом оголошено перерву до 21.11.2017.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві, просив у позові відмовити.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

01 грудня 2014 року між позивачем, як оператором, та відповідачем, як абонентом, укладено договір №ІР/1-0180 про надання телекомунікаційних послуг (далі за текстом - Договір), за умовами якого оператор зобов'язався надавати абоненту послуги (телекомунікаційні послуги з доступу до мережі Інтернет та/або інші телекомунікаційні послуги (основні, додаткові) вказані в замовленнях на послуги), а абонент зобов'язався приймати послуги, та сплачувати належні за Договором та замовленнями на послуги платежі.

Згідно Договору відповідач здійснив перерахування позивачу грошових коштів в розмірі 25780,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2 від 25.12.2014 на суму 12890,00грн. та №3 від 25.12.2014 на суму 12890,00грн.

Вказані кошти були зараховані позивачем за два місяці, тобто за період з 01.12.2014 по 31.01.2015.

В подальшому платежі за Договором відповідачем не здійснювалися.

28 січня 2015 року відповідач передав менеджеру позивача ОСОБА_3 лист №287 від 27.01.2015, в якому зазначив, що з 26.01.2015 він не має можливості використовувати телекомунікаційні послуги, оскільки не має прямого підключення до мереж позивача, у зв'язку з чим просив розірвати договір з 30.01.2015. Також, позивач зазначив, що послуги оплачені авансом на два місяці з дня оплати згідно пунктів 3.15, 3.19 Договору №ІР/1-0180 від 01.12.2014.

В матеріалах справи відсутні докази реагування позивача на вказаний лист. Згідно пояснень його представника в судовому засіданні, цей лист дійсно був отриманий менеджером ПрАТ "Датагруп", однак канцелярією підприємства не реєструвався.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 05.03.2015 №90, в якій вимагав сплатити послуги за Договором за період з 01.02.2015 по 28.02.2015 у розмірі 12890,00грн., а у випадку несплати цих коштів до 09.03.2015 у повному обсязі просив вважати Договір припиненим з 10.03.2015.

Також позивач направив відповідачу претензію №1 від 23.06.2017 (вих.№34551), в якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 18882,22грн., у тому числі 12890,00грн. основного боргу та 5992,22грн. пені. При цьому, позивач стверджував, що заборгованість відповідача виникла за послуги, надані в березні 2015 року.

Позивач у відповіді №51 від 25.07.2017 на претензію зазначив, що Договір припинив свою дію з 01.03.2015 згідно листа ТОВ "Телеком Україна" №287 від 27.01.2015. Отже, оскільки Договір з березня 2015 року не діяв, послуги у березні 2015 році не отримувалися, підстави для їх оплати відсутні.

Посилаючись на те, що відповідачем не було сплачено вартість послуг, наданих згідно Договору у лютому 2015 року, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 12890,00грн. основного боргу, 6399,98грн. пені, 7769,35грн. інфляційного нарахування суми заборгованості, 984,00грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, суд зауважує, що згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, сторони зобов'язані при виконанні своїх договірних зобов'язань користуватися умовами, що містяться в укладених ними договорах.

Так, в Договорі №ІР/1-0180 про надання телекомунікаційних послуг від 01.12.2014 сторонами визначено, що замовлення на послуги (замовлення) - документ, який визначає: технічні характеристики послуг, місце отримання послуг (адресу включення), перелік та вартість робіт (за необхідності) та послуг тощо, який складається та підписується сторонами для кожної адреси включення окремо у вигляді Додатків № 1.. .№ п. до Договору.

Відповідно до пункту 2.1.2 Договору оператор зобов'язався почати надання абоненту послуг за замовленням з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (якщо замовлення на послуги передбачає виконання робіт), або з дати, вказаної в замовленні на послуги (якщо замовлення на послуги не передбачає виконання робіт), але в будь-якому випадку не раніше дати введення в експлуатацію будинку, в якому знаходиться місце отримання послуг (адреса включення).

Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що вартість робіт (за наявності), послуг та розмір плати за користування обладнанням (за наявності) зазначаються в замовленнях на послуги. Щомісячна абонентська плата за перший місяць надання послуг за замовленням, плата за користування обладнанням (за її наявності в замовленні) за перший місяць користування обладнанням, вартість робіт (за їх наявності в замовленні), разові платежі, що входять у вартість послуг за замовленням (за їх наявності в Замовленні), сплачуються абонентом протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого замовлення.

Згідно пункту 3.3 Договору за наявності в замовленні авансу, абонент вносить аванс, в розмірі не меншому, аніж передбачений замовленням, на свій особовий рахунок в порядку передоплати за поточний календарний місяць. Оператор протягом кожного календарного місяця надання послуг за таким замовленням вираховує з суми авансу суму щомісячних фіксованих платежів за таким замовленням (включаючи і мінімальний пакет, за наявності його в замовленні). На початку кожного місяця абонент зобов'язаний відновити розмір авансу на своєму особовому рахунку до встановленого замовленням розміру авансу. При повному вичерпанні суми авансу на особовому рахунку абонента, призупиняється надання абоненту всіх послуг за замовленням. Призупинення надання абоненту послуг в порядку даного пункту договору здійснюється оператором без попередження абонента з подальшим повідомленням абонента про причини такого призупинення.

Також 01.12.2014 сторонами було підписано замовлення на послуги з доступу до мережі Інтернет (Додаток №1 до Договору), Розділом ІІІ якого встановлено вартість послуг та вид платежу - щомісячний платіж (щомісячна абонентська плата) за надання доступу до мережі Інтернет на швидкості 200Мбит/с без обмеження по трафіку у розмірі 12890,00грн.

Оплата оператору за надання послуг проводиться у вигляді 100% передплати шляхом перерахування абонентом грошових коштів на поточний рахунок оператора. При повному витрачанні абонентом суми внесеної передплати оператор тимчасово обмежує надання послуг доступу до мережі передачі даних загального користування (Інтернет), до повного погашення абонентом заборгованості і надходження чергового платежу на поточний рахунок оператора.

Отже, Договором та підписаним сторонами замовленням на послуги визначено порядок саме авансової оплати послуг, а також узгоджено, що у випадку вичерпання суми внесеної пердоплати надання послуг призупиняється до надходження чергового платежу.

При цьому, в пункті 2.2 Розділу І замовлення на послуги від 01.12.2014 сторони погодили, що послуги починають надаватись з дати надходження першого авансового платежу на рахунок оператора.

Таким чином, за умовами Договору датою початку надання послуг є саме дата внесення відповідачем авансового платежу, у даному випадку - це 25.12.2014.

Як встановлено судом, відповідачем внесено аванс на загальну суму 25780,00грн., що дорівнює абонентській платі за 2 місяці.

Згідно абзацу 4 пункту 71 вказаних Правил у разі надання послуг на умовах попередньої оплати після закінчення розрахункового періоду здійснюється перерахунок коштів виходячи з вартості фактично наданих послуг. У разі невикористання коштів у повному обсязі протягом розрахункового періоду вони переносяться на наступний період.

Також, пунктом 3.16 Договору сторони узгодили, що вартість послуг за перший та останній місяці їх надання розраховується шляхом ділення суми вартості послуг за один місяць на кількість днів у першому (останньому) місяці та помноженням на кількість днів фактичного надання послуг в першому (останньому) місяці.

Отже, відповідачем фактично оплачено послуги за період з 25.12.2014 (дата початку надання послуг) до 25.02.2015.

Після вичерпання суми внесеного авансу відповідно до умов пункту 3.3. Договору надання абоненту всіх послуг за замовленням підлягало призупиненню.

Обов'язок оператора, провайдера обмежувати можливість отримання споживачем послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента або досягнення визначеної договором суми шляхом тимчасового припинення надання послуг (за наявності технічної можливості) передбачений і підпунктом 32 пункту 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" умовою надання телекомунікаційних послуг є оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Отже, надання позивачем послуг за період, що не був оплачений відповідачем, не відповідає умовам Договору, замовлення на послуги та вищенаведеним вимогам законодавства.

Крім того, суд враховує, що згідно пункту 2.3.3 Договору абонент зобов'язаний у випадку виникнення несправностей, перерв в наданні послуг або несправностей в роботі обладнання, негайно повідомляти про це представників технічної підтримки оператора за телефонним номером або за електронною адресою оператора, що зазначені у відповідному замовленні.

В матеріалах справи наявний лист відповідача №287 від 27.01.2015 про те, що з 26.01.2015 у нього відсутня можливість використовувати телекомунікаційні послуги, оскільки немає прямого підключення до мереж позивача. Даний лист отриманий менеджером позивача 28.01.2015.

Відповідно до пункту 2.1.7 Договору оператор зобов'язаний у разі отримання від абонента повідомлення про неотримання або неякісне отримання послуг, усунути несправності та перерви в наданні послуг, несправності в роботі обладнання на умовах, встановлених в замовленнях на послуги.

Однак, позивачем не надано доказів відсутності вказаних несправностей у вказаний період або докази їх усунення.

Згідно пояснень представника позивача, лист №287 від 27.01.2015 дійсно був отриманий менеджером ПрАТ "Датагруп", однак канцелярією підприємства не реєструвався. Зазначене лише свідчить про неналежну організацію роботи працівників відповідача, однак не спростовує факту повідомлення відповідачем про наявність неможливості користуватися послугами за Договором, на яке позивач був зобов'язаний відреагувати.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості за Договором за період з 01.02.2015 по 28.02.2015, оскільки послуги за період з 01.02.2015 до 25.02.2015 відповідачем оплачені шляхом внесення авансового платежу 25.12.2014, а надання послуг за відсутності авансових платежів по особовому рахунку абонента, у тому числі за період з 25.02.2015 по 28.02.2015, не відповідає умовам Договору та замовлення на послуги від 01.12.2014. Крім того, згідно повідомлення відповідача №287 від 27.01.2015, яке позивачем не спростовано, ТОВ "Телеком Україна" після 26.01.2015 не мав технічної можливості використовувати послуги за Договором.

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 12890,00грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом не встановлено факту порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань, вимоги про стягнення 6399,98грн. пені, 7769,35грн. інфляційного нарахування суми заборгованості, 984,00грн. 3% річних також не можуть бути задоволеними, оскільки є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 27.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_4