ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.11.2017 Справа № 920/400/17

Господарський суд Сумської області у складі: головуючого - судді Котельницької В.Л., суддів Сопяненеко О.Ю., Костенко Л.А.

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представників:

позивача ОСОБА_1 (директор) (паспорт серії МА № 299415 виданий Кролевецьким РВ УМВС України в Сумській області від 03.06.19971)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 07.02.2017 № б/н)

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/400/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумирайтепломережа», с.Косівщина Сумського району Сумської області

до Комунального підприємства «Сумської обласної ради «Паливкомуненерго», м.Суми,

про стягнення 32618,71 грн.,

У судовому засіданні 18.10.2017 було оголошено перерву до 29.11.2017.

Суть спору: До господарського суду звернулось ТОВ «Сумирайтепломережа» з позовом до КП «Сумської обласної ради «Паливкомуненерго» про стягнення 39064,19 грн. заборгованості по договірним зобовязанням, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем договірних зобовязань з оплати наданих послуг з технічного обслуговування обладнання котелень за договорами № № 150, 151, 148 від 01.11.2014.

Ухвалою від 26.07.2017 господарський суд прийняв зменшення позивачем позовних вимог до 32618,71 грн.

Від КП «Сумської обласної ради «Паливкомуненерго» надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач проти позову заперечує з підстав його необґрунтованості та безпідставності, у тому числі спливу строків позовної давності за вимогами про стягнення неустойки.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне:

01.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумирайтепломережа» (виконавець) та Комунальним підприємством Сумської обласної ради «Паливкомуненерго» (замовник) укладено договори № № 150, 151, 148 (далі - договіри) (а.с.8-13).

Згідно з п.1.1 договорів № № 150, 151, 148, замовник доручив, а виконавець зобовязався надати послуги з технічного обслуговування обладнання котельні ОКЗОЗ «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер», КЛПЗ СОР Шосткинський міжрайонний протитуберкульозний диспансер, КЗ СОР Правдинська спеціальна загальноосвітня школа інтернат Великописарівського району відповідно.

Пунктом 2.1 договорів визначено обовязки виконавця: оформлення та підтримання у належному стані технічної документації котельні, проведення інструктажу машиністів кочегарів, технічне обслуговування електроводонагрівачів котельні, технічне обслуговування газопроводів, водопроводів та теплових мереж, технічне обслуговування автоматики безпеки та контрольно-вимірювальних приладів, надання технічної інформації щодо роботи котельні, проведення аналізу води та внесення пропозицій щодо очищення води, технічне обслуговування димоходів та димових труб, обслуговування котлоагрегатів, обслуговування насосів, технічне обслуговування запірної арматури, призначення відповідального за справний стан та безпечну експлуатацію електрогосподарства.

Згідно з п.3.1 договорів, за проведення обслуговування обладнання котельні замовник перераховує виконавцю щомісяця, але не пізніше 25 числа плату згідно акту наданих послуг. Сума договору №150 становить 31574,04 грн. Сума платежів за місяць становить 5262,34 грн. Сума договору №151 становить 50545,92 грн. Сума платежів за місяць становить 8424,32 грн. Сума договору №148 становить 52577,28 грн. Сума платежів за місяць становить 8762,88 грн.

Роботи, які не вказані у пункті 2.1, замовник оплачує окремо згідно акту виконаних робіт (п. 3.2 договорів).

В п. 4.4 договорів сторони узгодили, що за невиконання взятих на себе зобовязань, згідно чинного договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня, від договірної вартості за кожен день прострочки платежу.

Позивач в позові зазначає, що на виконання умов зазначених договорів, ним у березні 2015 року надано відповідачу послуги з технічного обслуговування котелень.

Як вказує далі позивач, надані ним у березні 2015 року послуги відповідач не оплатив, у звязку з чим за останнім виникла заборгованість в розмірі 5262,34 грн. за договором №150, у розмірі 8424,32 грн. за договором №151, у розмірі 3192,38 грн. за договором №148, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 04.07.2016 року (а.с.14).

Позивач направляв відповідачу претензії:

- № 38 від 18.07.2016 та № 74 від 04.10.2016 року з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 5262,34 грн. за договором №150 (а.с.15, 18);

- № 39 від 18.07.2016 та № 75 від 04.10.2016 року з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 8424,32 грн. за договором №151 (а.с.16, 19);

- № 36 від 18.07.2016 та № 72 від 04.10.2016 року з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 3192,38 грн. за договором №148 (а.с.17, 20).

Позивач зазначає, що у звязку із несплатою відповідачем заборгованості в добровільному порядку, він звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами у загальному розмірі 32618,71 грн., в тому числі основний борг в розмірі 16879,04 грн., 3% річних в сумі 1069,56 грн., інфляційні втрати в розмірі 6608,86 грн. та пеню в розмірі 8061,25 грн. (а.с.92).

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що у березні 2015 року обумовлені договорами роботи позивачем не проводились, акт наданих послуг, передбачений п.3.1 договорів сторонами не складався, а отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості. Крім того, відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення 14506,73 неустойки.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладені сторонами договори № № 150, 151, 148 від 01.11.2014 року за своєю правовою природою є змішаними договорами, що містять елементи як договору підряду, так і договору про надання послуг.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п.3.1 договорів сторони узгодили, що за проведення обслуговування обладнання котельні замовник перераховує виконавцю щомісяця, але не пізніше 25 числа плату згідно акту наданих послуг. Сума договору №150 становить 31574,04 грн. Сума платежів за місяць становить 5262,34 грн. Сума договору №151 становить 50545,92 грн. Сума платежів за місяць становить 8424,32 грн. Сума договору №148 становить 52577,28 грн. Сума платежів за місяць становить 8762,88 грн.

Таким чином, акт наданих послуг є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Позивачем не надано суду акти наданих послуг за березень 2015 року за договорами № № 150, 151, 148.

Як зазначає він в письмових поясненнях (а.с.64), в березні 2015 року, після виконання робіт, ним було складено та передано на підписання відповідачу акти наданих послуг, однак відповідачем акти повернуто не було. Представник позивача пояснив, що акти наданих послуг за березень 2015 року передавалися уповноваженій особі відповідача особисто, без будь-якої реєстрації документу, у звязку з чим відсутні докази його отримання відповідачем.

Відповідач заперечує факт надання позивачем послуг у березні 2015 року та зазначає, що не отримував акт наданих послуг за березень 2015 року.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем, в порушення вимог статті 33 ГПК України, не надано суду доказів виконання ним у березні 2015 року робіт за договорами № № 150, 151, 148 від 01.11.2014 року.

Акти наданих послуг, передбачені п.3.1 договорів, за березень 2015 року сторонами не підписувався.

Позивач не надав суду доказів складання таких актів, направлення його для підписання відповідачу, відмови відповідача від підписання актів.

Інших доказів виконання позивачем робіт у березні 2015 року за договорами №№ 150, 151, 148 від 01.11.2014 року матеріали справи не містять.

Позивач вважає, що факт виконання ним робіт підтверджується штатним розписом ТОВ «Сумирайтепломережа», договорами оренди транспортних засобів, наказами про відрядження працівників, подорожніми листами службового легкового автомобіля, відомістю про перерахування коштів, платіжним дорученням про сплату авансу (а.с.183-199).

Однак, зазначені докази засвідчують лише факт відрядження працівників позивача на обєкти виконання робіт, але не є належними доказами власне виконання ними робіт.

Із наданих позивачем доказів неможливо встановити чи виконувались взагалі роботи працівниками, які саме роботи ними виконані, їх види, перелік, обєм.

Таким чином, вказані докази не є належними та допустимими в підтвердження факту виконання позивачем робіт у березні 2015 року за договорами № № 150, 151, 148.

Також позивач вважає, що акт звірки взаємних розрахунків від 04.07.2016 року, підписаний сторонами (а.с.14), підтверджує наявність у відповідача заборгованості в розмірі 16879,04 грн. Дані, відображені в акті звірки, на думку позивача, підтверджуються відомостями аналітичного обліку розрахунків з покупцями та замовниками (а.с.72-78, 130-146).

В статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатися належним доказом проведення цих операцій та існування господарських зобовязань у сторін.

У даному випадку, належним доказом виконання позивачем робіт є передбачений п.3.1 договорів акт наданих послуг, на підставі якого у відповідача виникає обовязок здійснити розрахунки з позивачем.

Таким чином, саме акт наданих послуг є первинним документом, що фіксує факт проведення господарської операції.

В матеріалах справи відсутні підписані сторонами акти наданих послуг за березень 2015 року, а також відсутні докази відмови відповідача від підписання актів та докази їх надсилання (предявлення відповідачу).

Відомості аналітичного обліку розрахунків, на які посилається позивач, також не є первинними бухгалтерськими документами, а отже, не є належними доказами здійснення господарської операції.

Крім того, із зазначеного акту звірки та відомостей неможливо встановити, за який період виникла вказана заборгованість.

З огляду на наведене, акт звірки взаємних розрахунків не приймається судом як належний доказ виконання позивачем у березні 2015 року робіт за договорами № № 150, 151, 148 від 01.11.2014 року.

Враховуючи, що позивачем не доведено факт надання ним послуг з технічного обслуговування котелень за договорами № № 150, 151, 148 від 01.11.2014 у березні 2015 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача 16879,04 грн. основного боргу.

Оскільки відсутні підстави для стягнення з відповідача основного боргу, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1069,56 грн. 3% річних, 6608,86 грн. інфляційних втрат та 8061,25 грн. пені, які є похідними від первісної позовної вимоги, також не підлягають задоволенню.

Відповідач у відзиві на позов заявив про необхідність застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення 14506,73 грн. неустойки.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як розяснено в п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»: «За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення».

Враховуючи, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, відсутні підстави застосування наслідків спливу строку позовної давності, а отже, заява відповідача задоволенню не підлягає.

Частиною 7 статті 84 ГПК України встановлено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у випадку відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 29.11.2017

Головуючий суддя В.Л.Котельницька

Судді О.Ю.Сопяненко

ОСОБА_3