ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 р. Справа № 914/1192/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф корми, вих.№1710/19-1 від 19.10.2017 року

на рішення господарського суду Львівської області від 12.09.2017 року, головуючий-суддя Бортник О.Ю., судді: Морозюк А.Я., Фартушок Т.Б.

у справі № 914/1192/17

за позовом: Приватного підприємства Акрілат - Хімконтракт, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф корми, с.Давидів Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 239525,20 грн. штрафу

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 20.04.2017р.)

від відповідача (скаржника) ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 03.01.2017р.)

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 12.09.2017 року в справі № 914/1192/17, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф корми (81151, Львівська область, Пустомитівський район, с. Давидів, вул. Львівська, буд. 2А; ідентифікаційний код 36874925) на користь Приватного підприємства Акрілат - Хімконтракт (04212, м.Київ, вул. Богатирська, 3-Г; ідентифікаційний код 24744461) 167667,64 грн. штрафу та 3592,88 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Агролайф корми, звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин, що мали значення для справи, тому просить, суд його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким зменшити штраф до 11 976, 26 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, посилається на те, що ним за даним договором уже сплачено штраф у розмірі, визначеному судовим рішенням у справі № 914/3029/16, такі дії позивача спрямовані на його просте збагачення за рахунок відповідача. Заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену йому по Договору № 09/02/16 продукцію відсутня. Відповідачем відшкодовано позивачу три проценти річних, інфляційні та штраф. Товариство з обмеженою відповідальністю Агролайф корми, с. Давидів, також вважає, що сторони в Договорі поставки не погоджували сплату штрафу за будь-який факт прострочення оплати за кожною окремою накладною. Апелянт також зазначає про його право на підставі норм ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, ст. 83 ГПК України зменшувати розмір неустойки. При цьому, апелянт, посилається в заяві на те, що зобовязання з оплати, поставленої йому продукції повністю виконане, дії позивача спрямовані на його збагачення за рахунок відповідача. Відповідач вважає належні до сплати штрафні санкції надмірно великими, порівняно із збитками кредитора, посилається на ту обставину, що докази понесення позивачем збитків, спричинених несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобовязань, відсутні.

20.11.2017 року на розгляд суду поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує доводи скаржника, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення господарського суду Львівської області від 12.09.2017 року по справі № 914/1192/17 в частині стягнення з ТзОВ Агролайф корми 167667,64 грн. штрафу та прийняти в цій частині нове рішення зменшити розмір штрафу до 11976,26 грн.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№2123 від 16.11.2017 року).

Дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

09 лютого 2016 року між сторонами у справі укладено договір поставки № 09/02/16. Відповідно до умов цього Договору позивач зобовязався передати у власність відповідача амінокислоти та (або) інший товар, асортимент та ціна якого визначені в рахунках-фактурах та (або) специфікації, а покупець зобовязувався прийняти та оплатити замовлений товар. На виконання умов договору за період часу з 24.05.2016 р. по 27.07.2016 р. позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 2840820 грн. Вказане підтверджується видатковими накладними № 73647, № 73844, № 74297, № 74488, № 74603, № 74645, № 74647 та № 75183. Відповідач з дотриманням строків, встановлених п. 5.2. Договору, розрахувався лише за продукцію, отриману на підставі видаткової накладної № 74488 від 30.06.2016 р. Позивач заявив позов про стягнення 239525,2 грн. штрафу, встановленого п. 7.3. Договору за неналежне виконання зобовязання (10 % від неналежно виконаного зобовязання з оплати отриманої продукції).

Між сторонами в справі виникли зобовязання з приводу поставки товару на підставі договору поставки №09/02/16 від 09.02.2016 року.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530, 599, 692, 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач у п. 5.2. договору поставки № 09/02/16 від 09 лютого 2016 р., зобовязався оплачувати отриманий від позивача товар, шляхом 100 % післяоплати, протягом 21 календарного дня після отримання товару, якщо інше не встановлено у Специфікації до Договору. Судом встановлено, що специфікації до цього Договору між сторонами не укладались. Відповідачем у строки, встановлені п. 5.2. Договору оплачено лише продукцію, отриману по видатковій накладній № 74488. Продукцію, отриману по решті видаткових накладних, які долучені позивачем до позовної заяви, відповідач оплатив з порушенням строків оплати, встановлених Договором, а саме: відповідачем здійснено повні оплати за наявними у матеріалах справи видатковими накладними 09.08.2016 р., 22.08.2016 р., 23.08.2016 р., 27.07.2016 р., 30.09.2016 р., 31.10.2016 р. та 22.11.2016 р. відповідно. При цьому позивачем обґрунтовано зараховувались кошти, які надходили від відповідача, в рахунок оплати зазначених у платіжних документах видаткових накладних, у випадку наявності призначення платежу. У випадку відсутності призначення платежу або зазначення в якості призначення платежу оплати видаткових накладних, які уже оплачені, позивач підставно зараховував сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення. Як вірно встановлено судом першої інстанції, сума неналежно виконаного відповідачем зобовязання з оплати видаткових накладних № 73647, № 73844, № 74297, № 74603, № 74645, № 74647 та № 75183, яке полягало у порушенні строку виконання зобовязання, становить 2395252 грн. Тому позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 239525,2 грн. штрафу з дотриманням вимог п. 7.3. Договору.

Однак відповідачем заявлялось клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 11976,26 грн.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до норм ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Суду надано право зменшувати розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Крім цього, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Крім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 зазначено, що положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Таким чином, суд має право, виходячи з конкретних обставин справи, зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільняти повністю боржника від їх сплати.

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобовязання боржником.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що заборгованість відповідача за отриману ним по видаткових накладних № 73647, № 73844, № 74297, № 74488, № 74603, № 74645, № 74647 та № 75183 продукцію повністю погашена у листопаді 2016 р. Найдовший термін прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати цієї продукції не перевищував трьох з половиною місяців, а в одному випадку становив лише один календарний день. Враховуючи наведене, інтереси позивача, а також те, що боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобовязань, беручи до уваги ступінь виконання зобовязання відповідачем й те, що заявлені до стягнення штрафні санкції є, на думку суду, надмірно великими, порівняно зі збитками кредитора, керуючись інтересами як боржника, так і кредитора, судом першої інстанції зменшено розмір нарахованого позивачем штрафу на 30%, тобто до 167667,64 грн.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу та правомірно зменшено штраф на 30%.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф корми, вих.№1710/19-1 від 19.10.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 12.09.2017 року в справі № 914/1192/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 27.11.2017 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.