ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 р. Справа № 922/3300/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участі представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. від 02.10.2017)

відповідача ОСОБА_2 (дов. від 02.10.2017)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" (вх.№2764 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016 у справі № 922/3300/16

за позовом Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "VD MAIS", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик", м. Харків

про стягнення 2020126,61 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" на свою користь суму основного боргу з урахуванням зміни курсу євро в розмірі 844277,78 грн., пеню в розмірі 881545,85 грн., 3% річних у розмірі 66345,99 грн., інфляційних втрат в розмірі 227956,99 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2016 у справі №922/3300/16 (суддя Шарко Л.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016 у справі №922/3300/16 в повному обсязі, прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного господарського від 06.03.2017 апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016 у справі № 922/3300/16 скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Призма Електрик на користь Приватного підприємства Науково-виробнича фірма "VD MAIS" 294277 грн. 78 коп. основного боргу, 881545 грн. 85 коп. пені, 66345 грн. 99 коп. 3% річних , 227956 грн. 99 коп. інфляційних, 22028 грн. 82 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 24232 грн. 30 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. В частині вимог про стягнення 500000 грн. боргу припинено провадження у справі. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.08.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №922/3300/16 в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ "Призма Електрик" на користь ПП "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" 227 956,99 грн інфляційних втрат, 66 345,99 грн 3% річних та 881 545,85 грн пені скасовано та в цій частині справу передано на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду. В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №922/3300/16 залишено без змін.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 294 277,78 грн. основного боргу, про відмову у стягненні 50000,00 грн. основного боргу та про припинення провадження в частині стягнення 500000,00 грн. основного боргу, тому в цій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №922/3300/16 залишив без змін.

В частині позовних вимог про стягнення з ТОВ "Призма Електрик" на користь ПП "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" інфляційних втрат, 3% річних і пені Вищий господарський суд України вказав, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що ТОВ "Призма Електрик" здійснило оплату поставленого товару із порушенням встановленого у п.4.2 договору строку, належним чином не перевірив розрахунок нарахованої ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" пені та 3% річних за таке порушення, який міститься у позовній заяві, зокрема, не було враховано, що 15.11.2015 був вихідним днем, а отже нарахування пені, 3% річних мало б здійснюватись позивачем з наступного робочого дня, а саме з 16.11.2015, а не з 15.11.2015. Також, як зазначив суд касаційної інстанції, судом апеляційної інстанції, при розгляді позовних вимог про стягнення 881545,85 грн. пені, відповідно до ст.111-28 ГПК України не було враховано правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 у справі №6-100цс14 щодо застосування ч.3 ст. 551 ЦК України. Суд касаційної інстанції зазначив, що не врахування судом апеляційної інстанції вказаних обставин призвело до передчасного його висновку про обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 881545,85 грн. та 3% річних у розмірі 66345,99 грн. Також, суд апеляційної інстанції дійшов передчасних висновків про наявність підстав для стягнення 227956,99 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язань та не врахував, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а не іноземна валюта.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.) від 18.09.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 05.10.2017.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.10.2017 у звязку з відпусткою судді Фоміної В.О. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

За положеннями пункту 3 частини пятої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується незмінюваністю судді.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Згідно п. 9-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

У судовому засіданні 05.10.2017 оголошено перерву до 26.10.2017.

05.10.2017 від позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх.№10198).

23.10.2017 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить зменшити розмір пені та 3%, що підлягає стягненню з ТОВ "Призма Електрик" та користь ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS". Стягнути з ТОВ "Призма Електрик" на користь "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" 500,00 грн. пені та 29500,00 грн. 3% річних. В частині вимог про стягнення 844277,78 грн. боргу припинити провадження у справі. В іншій частині позову відмовити (вх.№10732).

26.10.2017 від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№10862).

26.10.2017 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів (вх.№10866).

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.10.2017 у звязку з відпусткою судді Шевель О.В. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В. На підставі викладеного, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

У судовому засіданні 26.10.2017 оголошено перерву до 20.11.2017.

09.11.2017 від відповідача надійшли додаткові пояснення на клопотання щодо зменшення розміру санкцій, в яких відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з ТОВ "Призма Електрик" та користь ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS". Стягнути з ТОВ "Призма Електрик" на користь "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" 500,00 грн. пені (вх.№11383).

У судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційної скарги щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат заперечував та просив відмовити у їх задоволенні, а також просив зменшити розмір пені до 500 грн.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 66248,49 грн., інфляційних втрат у сумі 227956,9 грн. та пені у сумі 880064,58 грн. з урахуванням початку періоду нарахування з 16.11.2015. Проти зменшення розміру штрафних санкцій заперечував.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши представників сторін, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.08.2015 між ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" (постачальник) та ТОВ "Призма Електрик" (покупець) укладено договір поставки №150819-1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість у строки і на умовах, визначених цим Договором та/або будь-якими додатками до нього і рахунками.

Згідно з п.1.2, 1.3 договору номенклатура, асортимент, комплектація, кількість та вартість товару зазначаються у рахунках, а також у видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід'ємними частинами договору. За необхідності сторони також можуть укласти специфікацію на поставку окремої партії товару, що в такому випадку також є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється на умовах EXW-м. Київ, вул. М Донця, 6, у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не передбачено додатковими угодами до договору, або специфікаціями на поставку окремої партії товару. Днем поставки товару є дата передачі товару покупцеві відповідно до умов поставки, зазначених в п.2.2 цього договору та підписання представниками сторін накладної на товар (п.2.2., п.2.3 договору).

В п.3.1 договору сторони визначили, що ціна договору складається із сум вартості товарів, поставлених за всіма підписаними сторонами видатковими накладними чи/або специфікаціями чи/або додатковими угодами до цього договору.

Також, у п.3.2 договору сторони погодили, що вартість товару, зазначена у видаткових накладних під час поставки товару на умовах часткової оплати, може змінюватися на суму не оплаченого товару у разі збільшення курсу валюти, зазначеної у специфікації чи рахунку, які є додатками до цього договору, відповідно до положень, викладених у цьому розділі даного договору.

У даному договорі термін "курс валюти" означає міжбанковський курс обміну валюти, зазначеної у специфікації чи рахунку, на гривні (продаж валюти), встановлений та оприлюднений в мережі Інтернет за адресою http://bin.ua, який сформувався на день здійснення покупцем платежу (п.3.3 договору).

Згідно з п.3.4 договору у тому випадку, якщо з платіжних документів або з інших документів/даних сторін неможливо визначити, які саме з поставлених товарів є неоплаченими, тоді всі товари, вказані у видатковій накладній, вважаються неоплаченими рівною мірою. При цьому належна до платежу з урахуванням зміни курсу валюти сума розраховується виходячи з неоплаченої суми по всій видатковій накладній/накладних.

Відповідно до п.4.2, 4.3 договору покупець зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі товару покупцеві згідно з п. 2.3. договору. Датою оплати за договором є день надходження належної суми платежу на поточний рахунок постачальника.

Згідно матеріалів справи ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" виставило ТОВ "Призма Електрик" наступні рахунки: № 464400 від 27.08.2015 на суму 3205700,17 грн. з ПДВ та № 464423 від 28.08.2015 на суму 1413978,91 грн. з ПДВ.

Сторонами відповідно до п. 1.3. договору підписано: Специфікацію по рахунку № 464400 - додаток № 1 від 27.08.2015 до договору та Специфікацію по рахунку №464423 - додаток № 2 від 28.08.2015 до договору.

У вищенаведених Специфікаціях до договору сторони визначили валюту коригування ціни - Євро, а в рахунках постачальник в примітках зазначив курс Євро на дату їх складання 24,60 грн.

На виконання умов договору, ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" поставило ТОВ "Призма Електрик", а останнім прийнято товар за видатковою накладною №472974 від 30.09.2015 на суму 1251316,56 грн., за видатковою накладною №474674 від 15.10.2015 на загальну суму 3205700,17 грн. та видатковою накладною № 474644 від 15.10.2015 на суму 162662,35 грн.

21.06.2016 сторони підписали акт №464400/1 про узгодження договірної ціни, в якому, враховуючи збільшення курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого відповідачу згідно з рахунком №464400 на день оплати та визначили суму доплати у розмірі 585863,59 грн., та акт №464423/1 про узгодження договірної ціни, в якому, враховуючи збільшенням курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого відповідачу згідно з рахунком №464423 на день оплати та визначили суму доплати у розмірі 258414,19 грн.

ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" 14.09.2016 направило на адресу ТОВ "Призма Електрик" вимогу №442 про сплату суми боргу, який виник внаслідок зміни курсу євро до гривні 844277,78 грн.

Проте, боржник свого зобовязання в повному обсязі не виконав, у звязку з чим ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" звернулось з позовом, в якому просило стягнути з ТОВ "Призма Електрик" на свою користь суму основного боргу за договором поставки від 19.08.2015 №150819-1 з урахуванням зміни курсу євро по відношенню до гривні у розмірі 844277,78 грн.

Також, ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" зазначало, що за умовами договору ТОВ "Призма Електрик" зобов'язано було здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі покупцеві, яким є момент підписання відповідної видаткової накладної, а саме: за видатковою накладною № 474674 від 15.10.2015 на суму 3205700,17 грн. по 29.11.2015 включно; за видатковою накладною № 472974 від 30.09.2015 на суму 1251316,56 грн. по 14.11.2015 включно; за видатковою накладною № 474644 від 15.10.2015 на суму 162662,35 грн. по 29.11.2015 включно. Але, ТОВ "Призма Електрик" виконало свої зобовязання за вказаними рахунками з порушенням строку передбаченого умовами договору, у звязку з чим ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" просило стягнути на свою користь суму пені у розмірі 881545,85 грн., 3% річних 66345,99 грн. та 227956,99 грн. інфляційних втрат.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про безпідставність позовних вимог відмовив у їх задоволенні.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1, 2 ст. 712 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару (ч.3 ст. 691 ЦК України).

Згідно із ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вже зазначалося, судом касаційної інстанції справу №922/3300/16 передано на новий розгляд в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ "Призма Електрик" на користь ПП "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" 227956,99 грн. інфляційних втрат, 66345,99 грн. 3% річних та 881 545,85 грн. пені,

Щодо вимог про стягнення 227956,99 грн. інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобовязання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-284цс17 від 01.03.2017.

Згідно п.3.2 договору сторони погодили, що вартість товару, зазначена у видаткових накладних під час поставки товару на умовах часткової оплати, може змінюватися на суму не оплаченого товару у разі збільшення курсу валюти, зазначеної у специфікації чи рахунку, які є додатками до цього договору, відповідно до положень, викладених у цьому розділі даного договору.

У даному договорі термін "курс валюти" означає міжбанківський курс обміну валюти, зазначеної у специфікації чи рахунку, на гривні (продаж валюти), встановлений та оприлюднений в мережі Інтернет за адресою http://bin.ua, який сформувався на день здійснення покупцем платежу (п.3.3 договору).

Специфікаціями до договору сторони визначили валюту коригування ціни - Євро, а в рахунках постачальник в примітках зазначив курс Євро на дату їх складання 24,60 грн.

Таким чином, сторонами у договорі поставки №150819-1 від 19.08.2015 визначена прив'язка грошового зобов'язання покупця до іноземної валюти, що покриває знецінення національної валюти.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 66345,99 грн. та 881545,85 грн. пені, апеляційний господарський суд виходить з такого.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно положень ст. 251 - 253 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п.1.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до п.4.2, 4.3 договору покупець зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі товару покупцеві згідно з п. 2.3. договору. Датою оплати за договором є день надходження належної суми платежу на поточний рахунок постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" поставило ТОВ "Призма Електрик", а останнім прийнято товар за видатковими накладними:

- №472974 від 30.09.2015 на суму 1251316,56 грн.;

- №474674 від 15.10.2015 на суму 3205700,17 грн.;

- № 474644 від 15.10.2015 на суму 162662,35 грн.

Враховуючи умови і порядок здійснення оплати передбачені п. 4. 2 договору ТОВ "Призма Електрик" зобов'язано було здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі покупцеві, яким є момент підписання відповідної видаткової накладної, а саме:

- за видатковою накладною № 472974 від 30.09.2015 по 14.11.2015 включно;

- за видатковими накладними № 474674 та № 474644 від 15.10.2015 - по 29.11.2015 включно.

Проте, ТОВ "Призма Електрик" здійснило оплату поставленого товару із порушенням встановленого у п.4.2 договору строку, у звязку з чим ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" нарахувало 3% річних у розмірі 66345,99 грн. та пені у розмірі 881545,85 грн.

Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок 3% річних та пені, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність його нормам чинного законодавства.

Так, позивач відповідно до пункту 4.2 договору, враховуючи, що останнім днем оплатити товару за видатковою накладною № 472974 від 30.09.2015 є 14.11.2015, визначив початком періоду нарахування пені та 3% річних - 15.11.2015.

Враховуючи, що останній день строку оплати товару припадає на вихідний (14.11.2015) період нарахування пені та 3% річних починається з наступного робочого дня, а саме з 16.11.2015. Крім того, при розрахунку 3% річних та пені позивачем не було враховано, що 2016 рік був високосним, тобто складався з 366 днів.

Колегія суддів здійснивши перерахунок 3% річних та суми пені, дійшла висновку, що обґрунтованими до стягнення є сума 3% річних у розмір 66255,61 грн. станом на 07.06.2016 та 878948,65 грн. пені станом на 14.05.2016.

В той же час, колегія суддів зазначає, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачене п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, зокрема, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, у ст. 233 Господарського кодексу України передбачено у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Відповідно до п.3. 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Тобто, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

З огляду на ступінь виконання відповідачем зобов'язання за договором станом на час звернення з позовом (сплата суми боргу за видатковими накладними у повному обсязі), враховуючи, що сума основного боргу у розмірі 844277,78 грн., про стягнення якої позивач звернувся до суду, складалась лише з курсової різниці за договором, яка була сплачена у повному обсязі під час розгляду справи, а також не доведення позивачем обставин настання для нього збитків зумовлених несвоєчасним виконанням відповідачем зобовязань за договором, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення суми неустойки.

Слід звернути увагу, що зменшити розмір неустойки суд має можливість до розумної, пропорційної, обґрунтованої межі. Проте, запропонований відповідачем розмір пені 500грн. вказаним умовам не відповідає та є занадто малим.

З урахуванням обставин справи, а також з огляду на присудження до стягнення 3% річних, колегія суддів приходить до висновку про можливість пропорційного зменшення пені на 90% від встановленого судом обґрунтованого розміру (87894,86 грн.), та вважає це адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором та з урахуванням справедливого балансу між інтересами кредитора і боржника.

Виходячи зі змісту ст.ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 66255,61 грн. 3% річних та 87894,86 грн. та прийняття в цій частині нового рішення.

У звязку з частковим скасуванням рішення місцевого господарського суду, а також з урахуванням постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 в частині, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.08.2017, відповідно ст. 49, 105 ГПК України підлягають новому розподілу судові витрати.

Керуючись статтями 49, 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016 у справі №922/3300/16 щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 66255,61 грн. 3% річних та 87894,86 грн. пені скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Призма Електрик (, адреса: 61007, м. Харків, пр. Касіора, буд. 91, п/р 6743 в ПАТ Укрсоцбанк, МФО 300023) на користь Приватного підприємства Науково-виробнича фірма "VD MAIS" (, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 29, поштова адреса: 03061, м. Київ, вул. М. Донця, 6, п/р № 3898 в Укрексімбанку, МФО 322313) 66255,61 грн. 3% річних, 87894,86 грн. пені, 26092,24 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016 у справі №922/3300/16 щодо відмови у стягненні 227956,99 грн. інфляційних втрат, 90,38 грн. 3% річних та 793650,99 грн. пені залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Призма Електрик (, адреса: 61007, м. Харків, пр. Касіора, буд. 91, п/р 6743 в ПАТ Укрсоцбанк, МФО 300023) на користь Приватного підприємства Науково-виробнича фірма "VD MAIS" (, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 29, поштова адреса: 03061, м. Київ, вул. М. Донця, 6, п/р № 3898 в Укрексімбанку, МФО 322313) 28701,46 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 27.11.17

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Тарасова І. В.