ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Справа № 904/4131/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Вовка І.В.,

Грека Б.М.,

розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97"
на рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2017 р. (суддя Фещенко Ю.В.)
та на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 р. (судді: Верхогляд Т.А., Білецька Л.М., Парусніков Ю.П.)
у справі№904/4131/17 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97"
доПриватного підприємства "Світлана-2000"
провизнання права власності на будівлю кафе загальною площею 148,6 кв. м.
за участю представників:
від позивача не з'явились
від відповідача не з'явились

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Світлана-2000" (далі - відповідач) про визнання права власності на будівлю кафе загальною площею 148,6 кв. м., яка розташована за адресою: вул. Мурахтова, 2, м. Кам'янське, Дніпропетровської області.

Заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє зазначеним майном з 2000 року, а саме: після того як відповідна будівля була внесена відповідачем до його статутного капіталу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2017 р. у справі №904/4131/17, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 р., в задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до висновку про неможливість визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю, оскільки останній володіє відповідною будівлею, як внеском до свого статутного капіталу, тобто, на передбаченій чинним законодавством підставі.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду та рішенням господарського суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 р., рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2017 р. та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку скаржника, місцевий та апеляційний господарські суди не дослідили всі фактичні обставини справи внаслідок чого прийшли до помилкового висновку, що позивач є титульним володільцем спірного нерухомого майна.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.11.2017 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Вовк І.В., Грек Б.М., касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97"прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 29.11.2017 р.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 15.11.2017 р., у зв'язку з призначенням судді Студенця В.І. суддею Верховного суду (Указ Президента України №357/2017 від 10.11.2017 р.), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2017 р. для розгляду справи №904/4131/17 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Ємельянова А.С., суддів: Вовка І.В., Грека Б.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.11.2017 р. судовою колегією у новому складі касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 29.11.2017 р.

Представник відповідача до початку судового розгляду, керуючись приписами ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, подав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечив проти її задоволення.

В судове засідання 29.11.2017 р. представники сторін не з'явились.

Враховуючи, що відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання це право, а не обов'язок сторін, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду касаційної скарги без участі представників позивача та відповідача

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом розгляду в межах даної судової справи є вимога про визнання права власності на майно, заявлена на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України.

Позивач стверджує, що з 2000 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" добросовісно, безперервно та відкрито володіє будівлею кафе загальною площею 148,6 кв. м., яка розташована за адресою: вул. Мурахтова, 2, м. Кам'янське, Дніпропетровської області.

На підтвердження заявлених позовних вимог, а саме: факту безперервного та відкритого володіння спірним майном, позивач надав місцевому та апеляційному господарським судам низку договорів постачання комунальних послуг, договорів оренди, відомостей обліку основних засобів та нарахувань зносу, тощо.

Вирішуючи спір у справі №904/4131/17 як місцевий, так і апеляційний господарські суди прийшли до висновку, що позивачем не доведено наявності підстав, з якими приписи ст. 344 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання права власності за набувальною давністю.

Так, згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 вказаного кодексу визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом.

Дана стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме:

- володіння має бути добросовісним, тобто, володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали сумніву стосовно правомірності набуття майна;

- володіння має бути відкритим, а, отже, очевидним для всіх інших осіб;

- володіння має бути безперервним упродовж визначених законом строків (для нерухомого майна - 10 років, а для рухомого майно - 5 років).

Відтак, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю, є встановлення обставин добросовісного заволодіння таким майном, безперервність та відкритість володіння.

Крім того, в п. 11 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 р., роз'яснено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Як зазначено в позовній заяві та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій з наявних в матеріалах справи доказів, відповідна будівля 13.03.2000 р. була внесена до статутного фонду позивача на підставі рішення його засновника (Приватного підприємства "Світлана-2000").

Згідно з актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 13.03.2000 р. та актом приймання-передачі основних засобів від 13.03.2000 р. позивачем прийнято від відповідача спірну будівлю в експлуатацію та на баланс.

Зважаючи на викладене та керуючись вищенаведеними правовими нормами та роз'ясненнями пленуму, господарські суди попередніх інстанцій визнали, що у даному випадку позивач володіє спірним майном на передбачених чинним законодавством підставах, а саме: як внеском до свого статутного фонду. Тобто, відповідне майно належить саме позивачу, а не іншій особі. Вказане, за висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій, унеможливлює застосування до спірних правовідносин приписів ст. 344 Цивільного кодексу України. З огляду на це, місцевий та апеляційний господарські суди відмовили в задоволенні заявлених у справі №904/4131/17 позовних вимог.

Враховуючи недоведеність позивачем факту добросовісного, безперервного та відкритого володіння чужим майном, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з такими висновками господарських судів попередніх інстанцій, вважає їх законними та обґрунтованим.

В свою чергу, доводи, викладені в касаційній скарзі, відхиляються колегією суддів Вищого господарського суду України, як такі, що зводяться виключно до переоцінки доказів вже досліджених та оцінених господарськими судами попередніх інстанцій.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, що закріплено в ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що місцевим та апеляційним господарськими судами в повній мірі встановлено всі обставини, які мають значення для вирішення спору по суті та таким обставинам надана правильна юридична оцінка, суд касаційної інстанції вважає, що оскаржувані судові акти не підлягають зміні чи скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2017 р. у справі №904/4131/17 залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді І.В. Вовк

Б.М. Грек