РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017Справа №910/16055/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт"

до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва

про стягнення 3 934 131,66 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Лелюх Л.П. - за довіреністю від 27.07.2017 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства" Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду "Деснянського району м. Києва про стягнення 3 847 874,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості наданих позивачем послуг (повне технічне обслуговування ліфтів житлових будинків місцевих рад) згідно умов Договору №4ТО про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів та технічного обслуговування і ремонту обладнання диспетчерських систем від 28.02.2014 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь: 3 737 710,77 грн. - заборгованості, 82 499,80 грн. - інфляційних втрат, 27 664,07 грн. - 3% річних, 1 600,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 17.10.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 року розгляд справи відкладено на 31.10.2017 року.

31.10.2017 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 3 737 710, 77 грн., інфляційні втрати у розмірі 157 825,13 грн. та 3% річних у розмірі 38 595,76 грн. Зазначена заява прийнята судом до розгляду, а тому спір розглядається з урахуванням збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2017 року розгляд справи відкладено на 14.11.2017 року.

В судове засідання 14.11.2017 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 25.09.2017 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 14.11.2017 року представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 14.11.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" (далі по тексту - позивач, виконавець) та Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва (далі по тексту - відповідача, замовник, ТОВ «Українські новітні технології») укладено Договір №4ТО про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів та технічного обслуговування і ремонту обладнання диспетчерських систем (далі по тексту - Договір), за умовою якого (п.1.1. Договору) виконавець зобов'язується з 01.03.2014р. по 31.12.2018р. надавати Замовнику послуги, що зазначені в пункті 1.2, цього Договору, а Замовник - прийняти і оплатити ці послуги.

Відповідно до п.1.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01.07.2015 року) найменування послуг: Повне технічне обслуговування ліфтів житлових будинків місцевих рад (далі-Послуги), Кількість послуг виконуваних за цим Договором: (1652 одиниць) ліфти будинків місцевих рад Деснянського району м. Києва.

Згідно з п.2.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01.07.2015 року) виконавець зобов'язаний надати Замовнику послуги, якість яких забезпечить неперебійну та безпечну роботу ліфтів відповідно до нормативних документів:

- Положення про систему технічного обслуговування та ремонту ліфтів в Україні затверджено наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 10.04.2000 року № 73;

- Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджено наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76;

- Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів, затвердженого наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничного нагляду від 01.09.2008 року №190;

- Технічною документацією заводів-виробників, ГОСТ22011-95 «Лифты пассажирские и грузовые. Техническое условия».

Відповідно до п.3.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01.07.2015 року) договірна вартість з ПДВ на місяць складає 1 698 690,30 грн.

Розрахунки за надані послуги здійснюються через Головний інформаційно- обчислювальний центр Київської міської державної адміністрації (надалі ПОЦ КМДА), щомісяця після 25-го числа місяця наступною за розрахунковим, згідно рахунку, який складається на підставі підписаних між ЗАМОВНИКОМ та ПІДРЯДНИКОМ актів виконаних робіт (п.4.1. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору акти виконаних робіт, готує Виконавець та передає у трьох примірниках Замовнику. Оформлення Актів виконаних робіт Замовник здійснює до 25 числа поточного місяця, а всі зупинки ліфтів з вини Виконавця за період з 26 числа до кінця поточного місяця враховуються при оформленні Акту у наступному місяці.

Відповідно до п.6.1.1. Договору замовник зобов'язаний сплачувати за надані послуги.

На виконання умов Договору в період часу з березня 2014 року по червень 2016 року позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги вартість 49 296 610,47 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами, а саме:

- актами надання послуг від 25.03.2014 р. за березень на суму 1 835 871,63 грн.;

- актами надання послуг від 25.04.2014 р. за квітень на суму 1 798 683,34 грн.;

- актами надання послуг від 23.05.2014 р. за травень на суму 1 741 825,38 грн.;

- актами надання послуг від 25.06.2014 р. за червень на суму 1 792 078,49 грн.;

- актами надання послуг від 25.07.2014 р. за липень на суму 1 854 492,10 грн.;

- актами надання послуг від 26.08.2014 р. за серпень на суму 1 844 941,36 грн.;

- актами надання послуг від 25.09.2014 р. за вересень на суму 1 833 842,74 грн.;

- актами надання послуг від 27.10.2014 р. за жовтень на суму 1 828 635,28 грн.;

- актами надання послуг від 25.11.2014 р. за листопад на суму 1 837 359,98 грн.;

- актами надання послуг від 25.12.2014 р. за грудень на суму 1 843 664,48 грн.;

- актами надання послуг від 26.01.2015 р. за січень на суму 1 852 283,54 грн.;

- актами надання послуг від 25.02.2015 р. за лютий на суму 1 858 470,92 грн.;

- актами надання послуг від 25.03.2015 р. за березень на суму 1 860 079,75 грн.;

- актами надання послуг від 27.04.2015 р. за квітень на суму 1 860 681,95 грн.;

- актами надання послуг від 25.05.2015 р. за травень на суму 1 850 990,22 грн.;

- актами надання послуг від 25.06.2015 р. за червень на суму 1 850 492,59 грн.;

- актами надання послуг від 25.08.2015 р. за липень на суму 1 661 059,49 грн.;

- актами надання послуг від 25.09.2015 р. за серпень на суму 1 651 353,93 грн.;

- актами надання послуг від 25.09.2015 р. за вересень на суму 1 665 298,98 грн.;

- актами надання послуг від 25.10.2015 р. за жовтень на суму 1 659 276,39 грн.;

- актами надання послуг від 25.11.2015 р. за листопад на суму 1 664 999,91 грн.;

- актами надання послуг від 25.12.2015 р. за грудень на суму 1 663 691,84 грн.;

- актами надання послуг від 29.02.2016 р. за січень на суму 1 667 421,32 грн.;

- актами надання послуг від 25.02.2016 р. за лютий на суму 1 665 637,90 грн.;

- актами надання послуг від 25.03.2016 р. за березень на суму 1 678 682,95 грн.;

- актами надання послуг від 25.04.2016 р. за квітень на суму 1 673 027,34 грн.;

- актами надання послуг від 25.05.2016 р. за травень на суму 1 658 510,58 грн.;

- актами надання послуг від 25.06.2016 р. за червень на суму 1 643 256,09 грн.;

Вказані послуги відповідачем прийнято в повному обсязі та без жодних зауважень.

30.06.2016 року між сторонами укладено Додаткова угоду №3 до Договору за умовами якої розірвано договір з 01.07.2016 р.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 3 від 30.06.2016 р. закінчення строку дії Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії. Обов'язки сторін, виконання яких сторонами розпочалося до моменту набрання чинності цією угодою, повинні бути виконані сторонами у встановленому чинним законодавством України порядку.

На виконання умов Договору відповідачем оплачено частково вартість отриманих послуг в розмірі 45 558 899,70 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості наданих позивачем послуг, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з їх оплати в розмірі 3 737 710,77 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав послуги за замовленням відповідача за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача повну вартість отриманих послугу, та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 3 737 710,77 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 737 710,77 грн. (заборгованості), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 157 825,13 грн. (інфляційних втрат) та 38 595,76 грн. (3% річних).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 157 825,13 грн. (інфляційних втрат) та 38 595,76 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва (02217, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗАКРЕВСЬКОГО, будинок 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" (04073, м.Київ, ПРОВУЛОК КУРЕНІВСЬКИЙ, будинок 17 ЛІТЕРА "Ш"; ) 3 737 710 (три мільйони сімсот тридцять сім) грн. 77 коп. - заборгованості, 157 825 (сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 13 коп. - інфляційних втрат, 38 595 (тридцять вісім тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 76 коп. - 3% річних, 65 486 (шістдесят п'ять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 73 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 01.12.2017 року.