номер провадження справи 5/98/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017 Справа № 908/1824/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28-Д; адреса представника: 69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 66)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона" (69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 24)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (69001, АДРЕСА_1)

про звернення стягнення на заставне майно

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: Носач Т.О., довіреність № б/н від 11.09.2017 р.

Від відповідача: Мамотенко О.П., довіреність № 15 від 22.12.2015 р.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

11.09.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона" про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно.

Ухвалою суду від 11.09.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №908/1824/17, справі присвоєно номер провадження - 5/98/17, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, розгляд справи призначено на 04.10.2017 р. Ухвалою від 04.10.2017 р. у зв'язку із неявкою в судове засідання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ненаданням ним витребуваних судом документів, витребуванням додаткових доказів по справ, розгляд справи відкладено на 25.10.2017 р. Ухвалою від 25.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 10.11.2017 р. Ухвалою від 10.11.2017 р. продовжено строк розгляду справи №908/1824/17 на п'ятнадцять днів до 27.11.2017 р., розгляд справи відкладено на 27.11.2017 р. У судовому засіданні 27.11.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представників позивача та відповідача, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 27.11.2017 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, пояснивши, що 10.08.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП банк» та у відповідно до ст.ст. 512-514 ЦК України правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та громадянкою України ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CM-SME302/025/2006. відповідно до умов цього договору банк здійснив видачу кредитних коштів позичальнику в сумі 377 000,00 доларів США. 10.08.2006 р. між банком та ТОВ «Барселона» укладено договір іпотеки №PM-SME302/024/2006, за умовами якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов'язань, в тому числі й за вказаним кредитним договором, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме нежиле приміщення першого поверху лі. А-13, загальною площею 699,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. У подальшому вказане приміщення було розділено на два, які знаходяться в іпотеці позивача. Також, позивачем було замовлено та проведено експертну оцінку вказаного майна та відповідно до звіту про оцінку майна, ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 20.08.2015 р. склала 3 722 286,00 грн. Однак, боржник не виконав умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а тому станом на 27.07.2017 р. заборгованість боржника - ОСОБА_1 склала загальну заборгованість у розмірі 31 476 1468,20 грн., з яких 246 845,10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2017 р. склала 6 389 536,04 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 14 661,89 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2017 р. склала 379 520,09 грн. - сума заборгованості за відсотками та 24 707 112,07 грн. - пені. На підставі викладеного, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - нежиле приміщення АДРЕСА_2, першого поверху літ. А-13, загальною площею 300,6 кв.м; нежилого приміщення АДРЕСА_3, та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Барселона» на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, серія та номер САС №481279, виданий 09.07.2009 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради та свідоцтвом про право власності, серія та номер САС №481280, виданий 09.07.2009 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 Д, р/р № 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, ) за Кредитним договором №СМ-SМЕ302/025/2006 від 10.08.2006 р. в розмірі 31 476 168 (тридцять один мільйон чотириста сімдесят шість тисяч сто шістдесят вісім) гривень 20 коп. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки нерухомого майна - нежилого приміщення АДРЕСА_2, першого поверху літ. А-13, загальною площею 300,6 кв.м; нежилого приміщення АДРЕСА_3, та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Барселона» на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, серія та номер САС №481279, виданий 09.07.2009 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради та свідоцтвом про право власності, серія та номер САС №481280, виданий 09.07.2009 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною відповідно до звіту про оцінку майна реєстраційний №ЗП-1958, проведеної оцінщиком ОСОБА_2 міжнародної оціночної групи Аргумент 20.08.2015 р. в розмірі 3 772 286,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст.ст. 7, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 590, 591 Цивільного кодексу України та просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві від 02.10.2017 р. на позовну заяву, зазначивши, що в задоволенні заявленого позову необхідно відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідач посилається на те, що 10.08.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СМ-SМЕ302/025/2006 (із змінами внесеними додатковою угодою № 1 від 11.12.2006 р. та додатковою угодою № 2 від 11.03.2009 р.). 10.08.2006 р. між позивачем та ТОВ «Барселона» було укладено договір іпотеки № РМ-SМЕ302/024/2006, відповідно до якого відповідач в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором передав в іпотеку нежиле приміщення першого поверху літ. А-13, загальною площею 699,2, розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до п. 2.1.2. додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору графік платежів було викладено в новій редакції (додаток № 1 до додаткової угоди), згідно з яким сторони визначили дату остаточного повернення кредиту - 11.08.2013 р. Після ознайомлення з матеріалами справи № 2-500/2010 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Барселона» про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № СМ-8МЕЗ02/025/2006 від 10.08.2006 р., яка розглядалася Орджонікідзевським районим судом м. Запоріжжя, відповідачу стало відомо про те, що 13.05.2009 р. позивач направив на адресу ОСОБА_1 - боржника за кредитним договором досудову вимогу № 22-2/79908 від 05.05.2009 р., в якій на підставі п. 1.9. кредитного договору вимагав достроково виконати зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме протягом 30 календарних днів з дати одержання вказаної вимоги сплатити наступні суми: суму кредиту в розмірі 246 845,10 доларів США, суму відсотків за користування кредитом в розмірі 4 902,65 доларів США та пеню. Також, у вказаній вимозі позивач попередив, що у разі не виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, банк, в тому числі зверне стягнення на заставлене згідно з договором застави № РМ-5МЕ302/024/2006 від 10.08.2006 р. майно. Вказану вимогу третя особа отримала 19.05.2009 р. Отже, позивачем було змінено строк виконання зобов'язання за кредитним договором. Таким чином, пільговий, тридцятиденний строк почав спливати з наступного дня після отримання, тобто з 20.05.2009р. і закінчився 20.06.2009 р. Протягом цього строку заборгованість не була погашена відповідачем. Отже, починаючи з наступного дня після спливу тридцяти денного строку, з 21.06.2009 р., у позивача виникло право на позов, в тому числі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, з цим позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду 11.09.2017 р., тобто після спливу позовної давності. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення від 20.10.2017 р., від 04.11.2017 р. ОСОБА_1 по суті спору, в яких зазначено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість по кредитному договору № СМ-SМЕ302/025/2006 датою останнього платежу щодо погашення кредиту є 28.01.2009 р. Однак, 19.05.2009 р. ОСОБА_1 отримала досудову вимогу № 22-2/79908 від 05.05.2009 р. Отже, пільговий, тридцяти денний строк почав спливати з наступного дня після отримання, тобто з 20.05.2009 р. і закінчився 20.06.2009 р. Протягом цього строку заборгованість не була погашена. Таким чином, починаючи з наступного дня після спливу тридцяти денного строку, тобто з 21.06.2009 р. у позивача виникло право на позов та почався перебіг позовної давності, яка спливла 21.06.2012 р. Також, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у період з 10.04.2014 р. по 20.07.2015 р. відбулося погашення заборгованості по процентах, які були нараховані у період з 28.01.2009 р. по 01.12.2009 р., в сумі 1402,53 дол. США. Вважає, якщо вона здійснювала платежі в період з 10.04.2014 р. по 20.07.2015 р. на загальну суму 1402,53 дол. США, то чітко усвідомлювала, що ці кошти відповідно до п.п. 1.5.1.4. кредитного договору будуть в першу чергу направлені на погашення прострочених станом на 11.03.2009 р. процентів у сумі 5171, 62 дол. США. Тобто, своїми діями ОСОБА_1 визнала тільки заборгованість саме за цим періодичним платежем, а не яку іншу. Крім цього, позовна давність сплила й до вимог пені. З урахуванням викладеного, просить суд позовні вимоги залишити без задоволення у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Розглянувши та дослідивши матеріали, заслухавши представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачена можливість заміни кредитора у зобов'язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № СМ-SМЕ302/025/2006 та договір іпотеки № РМ-SМЕ302/024/2006 було укладено 10.08.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк Аваль» (далі - Банк) та громадянкою України ОСОБА_1 (далі - Позичальник).

Відповідно до Витягу зі Статуту Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів від 09.10.2006 р. (протокол №40) Банк змінив свою назву з Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» на Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк». З метою приведення Статуту у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. №514-VI та згідно з рішенням Загальних Зборів акціонерів від 23.04.2009 р.(протокол №53) Банк змінив свою назву з Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».

12.11.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Покупцем () та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» - Продавцем (), укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю.

Відповідно до умов вказаного договору, Продавець продає Покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься в Додатку 1 до цього договору), а Покупець приймає такий Кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь Продавця Винагороду.

У пункті 3.3. цього договору визначено права, що переходять до Покупця за Кредитними договорами у зв'язку з продажем Кредитного портфелю: а) Покупець набуває усі права вимоги за Кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи. Але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до Боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій; б) право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за Кредитними договорами з дати набрання чинності; в) на умовах, передбачених договором комісії, право вимагати від Продавця перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих ним від Боржників в результаті реалізації Заставленого майна.

Згідно з пунктом 3.4. договору, Продавець зобов'язаний передати права за окремими договорами застави та/або договорами іпотеки, укладеними між Продавцем та Боржниками для забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами. Передача таких договорів має бути оформлена відповідним договором про передачу прав на заставлене майно.

Відповідно до Витягу з Додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. Покупцю передано право вимоги за кредитним договором №СМ-5МЕЗ02/025/2006 від 10.08.2006 р.

Також, 12.11.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - Фактор) та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - Клієнт) було укладено договір відступлення право вимоги, за яким Клієнт передає та відступає Фактору сукупність прав, належних Клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставне майно, у тому числі, й за договором іпотеки №РМ-SМЕ302/024/2006 від 10.08.2006р.

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за вказаними вище кредитним договором та договором іпотеки.

Згідно з частиною 2 ст. 590 Цивільного кодексу України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржникомосновного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, у разі якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

10.08.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк Аваль» (далі - Банк) та громадянкою України ОСОБА_1 (далі - Позичальник) укладено кредитний договір № СМ-SМЕ302/025/2006, відповідно до пункту 2 якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту - 377 000,00 доларів США, цільове використання - на споживчі цілі, річна база нарахування процентів - 360 днів у році, дата остаточного повернення кредиту - 10.08.2013 р.

Відповідно до п. 2.1.2. додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору графік платежів було викладено в новій редакції (додаток № 1 до додаткової угоди), згідно з яким сторони визначили дату остаточного повернення кредиту -11.08.2013 р.

Пунктом 1.5.1. кредитного договору встановлено, що погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (додаток № 1 до кредитного договору) шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

У відповідності до пункту 1.6.1. кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повністю повернути Банку суду Кредиту не пізніше дати остаточного повернення Кредиту відповідно до умов встановлених п.1.5. цього договору.

Згідно з п. 1.9.1 кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. Застереження: сторони визначають, що реалізація п.1.9.1. цього договору не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов цього договору. реалізація положень п.1.9.1. цього договору є одним із способів виконання Боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін.

У пункті 2.1.3. додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору, проценти нараховуються у день сплати процентів, що визначається у Графі платежів (Додаток №1), на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачується Позичальником відповідно до умов п.2.1.3.1. цієї додаткової угоди та інших положень кредитного договору.

Згідно з п.2.1.3.1. додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати Позичальником Платежів, що зменшуються у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку Платежів, який є невід'ємною частиною цієї Додаткової угоди (Додаток №1) та шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Пунктом 4.1.1. кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання, за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

Відповідно до п.п. 2.1.4.1. додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником свої Боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов правочинів, як таких, що існують на момент укладення цієї Додаткової угоди, так і таких, що можуть бути укладені між Банком та Позичальником чи між Банком та Третіми особами в майбутньому. При цьому, зобов'язання Позичальника щодо повного дострокового виконання Боргових зобов'язань настає з дати направлення Банком на адресу Позичальника, що зазначена в цій додатковій угоді, відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних рів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

З розрахунку позивача, наданого до суду, вбачається, що станом на 27.07.2017р. заборгованість Боржника - ОСОБА_1 за Кредитним договором №СМ-SМЕ302/025/2006 від 10.08.2006р. становить суму у розмір 31 476 168,20 грн., яка складається з: 246 845,10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2017р. складає 6 389 536,04 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 14 661,89 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2017 р. складає 379 520,09 грн. - сума заборгованості за відсотками; 24 707 112,07грн.-пеня.

Відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не надано суду належних та допустимих доказів сплати вказаної заборгованості за кредитним договором № СМ-SМЕ302/025/2006 від 10.08.2006 р.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором СМ-SМЕ302/025/2006 від 10.08.2006 р., між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України» (далі - Іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Барселона» 10.08.2006 р. укладено договір іпотеки № РМ-SМЕ302/024/2006, відповідно до умов якого Боржником №2 виступає ОСОБА_1.

Предметом іпотеки виступає: нерухоме майно, а саме нежиле приміщення першого поверху літ. А-13, загальною площею 699,2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з п. 6.1 договору іпотеки, за рахунок Предмету іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: а) всі Боргові зобов'язання, не сплачені Боржниками, і б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Боржником чи Іпотекодавцем їх/його зобов'язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених Іпотекодержателем у зв'язку із реалізацією його права за цим договором.

Відповідно до п. 6.2 а договору іпотеки, Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин, зокрема: несплати Боржником Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі.

Як пояснив представник позивача та підтвердив представник відповідача майно, яке виступає предметом іпотеки за договором іпотеки № РМ-SМЕ302/024/2006 було розділено на два: нежиле приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 300,6 кв.м, нежиле приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 398,5 кв.м.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №94824615 та 94825475 від 17.08.2017р. обидва приміщення знаходяться в іпотеці Позивача.

Згідно зі Звітом про оцінку майна за №ЗП-1958 за замовленням ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на 20.08.2015 р. ринкова вартість об'єкта оцінки - нежилого приміщення АДРЕСА_2, першого поверху літ. А-13, загальною площею 300,6 кв.м; нежилого приміщення АДРЕСА_3, та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Барселона» на праві приватної власності складає: 3 772 286,00 грн. без урахування ПДВ.

Відповідач підтримав клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, вважає, що передбачений п.п. 2.1.4.1. кредитного договору тридцятиденний строк почав спливати з наступного дня після отримання 19.05.2009 р. ОСОБА_1 досудової вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором, а саме з 20.05.2009 р. і закінчився 20.06.2009 р. Однак, ОСОБА_1 протягом вказаного періоду часу заборгованість за кредитним договором не погасила. Таким чином, з 21.06.2009 р. у позивача виникло право на позов, в тому числі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, з цим позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду 11.09.2017 р., тобто після спливу позовної давності.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Позивач клопотаннями від 25.10.2017 р. та від 10.11.2017 р. просить визнати поважною причину пропуску строку позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на заставне майно у зв'язку з тим, що датою остаточного повернення кредитних коштів за Кредитним договором №СМ-SМЕЗ02/025/2006, укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 11.08.2013 р., 29.11.2012 р. позовну заяву АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ТОВ «Барселона» про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду за заявою позивача у зв'язку з бажанням врегулювати заборгованість в добровільному порядку на умовах вигідних обом сторонам. В 2012 р., 29.10.2013 р., 22.10.2015 р. позичальник ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як нового кредитора з заявою про можливість врегулювання боргу за Кредитними договорами №СМ-SМЕ302/025/2006 та №СМ-SМЕ302/024/2006, тим самим визнавши борг перед Позивачем. Позивач вважає, що строк позовної даності був перерваний та почав стікати заново. Крім того, протоколом засідання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 17.01.2012р. №1 за заявою позичальника ОСОБА_1 про врегулювання заборгованості за Кредитним договором, було прийнято рішення відмовити у врегулюванні заборгованості за кредитом та встановити ціну продажу заставного майна. 29.10.2013 р. позичальником ОСОБА_1 було подано заяву на ім'я директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про можливість реструктуризації заборгованості за Кредитним договором. Протоколом №5 від 11.05.2016 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було прийнято рішення про добровільну реалізацію предмета іпотеки: нежилих приміщень першого поверху літ.А-13, загальною площею 699,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 у рахунок погашення заборгованості за забезпеченими Кредитними договорами. З дати прийняття вказаного рішення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» разом з позичальником проводили роботу по пошуку покупця на предмет іпотеки, про що свідчать оголошення у мережі інтернет (надаються суду). Пошук покупця не надав бажаного результату. Таким чином ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зробив все можливе для врегулювання боргу у добровільному порядку та вважає, що таки обставини треба враховувати як поважні причини не звернення до суду з позовом, у тому числі і до майнового поручителя.

Проте, відповідач підтримав письмові пояснення від 24.11.2017 р., в яких зазначено, що вказані клопотання позивача про визнання поважною причину пропуску строку позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на заставне майно свідчать про те, що позивач визнає факт пропуску позовної давності. Відповідач просить суд в задоволенні вказаних клопотань відмовити, оскільки 28.08.2009 р. позивачем було подано позов до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ТОВ «Барселона» та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №СМ-SМЕ302/025/2006 від 10.08.2006 р. в розмірі 266 311,53 доларів США, отже позивач мав право своєчасно звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. 2.1.2. додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору графік платежів було викладено в новій редакції (додаток № 1 до додаткової угоди), згідно з яким сторони визначили дату остаточного повернення кредиту -11.08.2013 р.

Також, п. 1.9.1 кредитного договору та п.п. 2.1.4.1. додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору сторони кредитних правовідносин врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто змінили строк виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів, оскільки у п. 2.1.4.1. вказаної додаткової угоди сторони визначили, що зобов'язання Позичальника щодо повного дострокового виконання Боргових зобов'язань настає з дати направлення Банком на адресу Позичальника, що зазначена в цій додатковій угоді, відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних рів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

Відповідач зазначає, що після ознайомлення з матеріалами справи № 2-500/2010 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Барселона» про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № СМ-8МЕЗ02/025/2006 від 10.08.2006 р., яка розглядалася Орджонікідзевським районим судом м. Запоріжжя стало відомо про те, що 13.05.2009 р. позивач направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу № 22-2/79908 від 05.05.2009 р., в якій на підставі п. 1.9. кредитного договору вимагав достроково виконати зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме протягом 30 календарних днів з дати одержання вказаної вимоги сплатити наступні суми: суму кредиту в розмірі 246 845,10 доларів США. суму відсотків за користування кредитом в розмірі 4 902,65 доларів США, а також пеню. Також, у вказаній вимозі позивач попередив, що у разі не виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, банк має право, в тому числі звернути стягнення на заставлене згідно з договором застави № РМ-SМЕ302/024/2006 від 10.08.2006 р. майно. (а.с. 146, т.1)

Таким чином, позивачем було змінено строк виконання зобов'язання за кредитним договором.

Вказану вимогу ОСОБА_1 отримала - 19.05.2009 р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції від 10.05.2009 р. (а.с. 148, т. 1)

Отже, тридцятиденний строк почав спливати з наступного дня після отримання ОСОБА_1. вказаної вище вимоги, тобто з 20.05.2009 р. і закінчився 18.06.2009 р.

Однак, враховуючи, що протягом цього строку заборгованість ОСОБА_1 не було погашено, з 19.06.2009 р., у позивача виникло право на позов, в тому числі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2009 р. ПАТ «ОТП Банк» подав до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву від 25.08.2009 р. за вих. №327/09 до відповідачів: 1-ОСОБА_1 та 2 - ТОВ «Барселона» про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № СМ-SМЕ302/025/2006 від 10.08.2006 р., що підтверджується відбитком печатки на першій сторінки позову за вх. №31673. (а.с. 149-152, т. 1)

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2010р. у справі №2-500/2010 позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Барселона» на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по кредитному договору № СМ-SМЕ302/025/2006 від 10.08.2006 р. в розмірі 266 311,53 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 078 694,62 грн., судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. (а.с. 154-155, т.1)

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2011 р. у справі №2п-80/2011 року (№2-500/2010 року) заяву ОСОБА_1 задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2010 р. у справі №2-500/2010 скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку на 19.09.2011 р. (а.с. 156, т.1)

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2012 р. у справі №2-3770/11, номер провадження 2/818/997/2012 позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1., ТОВ «Барселона» про стягнення заборгованості залишено без розгляду. (а.с. 157, т.1)

Отже, позивач звернувшись 28.08.2009 р. до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя підтвердив той факт, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 отримала досудову вимогу - 19.05.2009 р. та передбачений пунктом 1.9. кредитного договору тридцятиденний строк для дострокового виконання ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору, суд приходить до висновку, що до 18.06.2009 р. включно ОСОБА_1 повинна була сплатити вказану заборгованість, отже з 19.06.2009 р. почався перебіг строку трирічної позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутися до суду із вимогою, в тому числі про звернення стягнення на предмет іпотеки та який закінчився - 19.06.2012 р.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору складає: 246 845,10 доларів США - заборгованість по кредиту; 14 661,89 доларів США - заборгованість по відсоткам нарахованих за період з 28.01.2009 р. по 01.12.2009 р.; 954 500,51 доларів США - пеня за період з 27.07.2016 р. по 27.07.2017 р.

Судом встановлено, що сума заборгованості по кредиту, яка заявлена позивачем у розмірі 246 845,10 доларів США - була також вказана позивачем у досудовій вимозі № 22-2/79908 від 05.05.2009 р., у позові від 25.08.2009 р., який було подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та стягнута заочним рішенням від 17.12.2010 р.

Також, у розрахунку позивач вказує, що у період з 10.04.2014 р. по 20.07.2015 р. відповідачем була погашена заборгованість по відсотках на суму 1 402,53 доларів США., які нараховані за період з 28.01.2009 р. по 01.12.2009 р.

Згідно з додатком до Додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору дата останнього платежу по відсотках 12.08.2013 р.

Відповідно до п. 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 р. № 10, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Таким чином, позовна давність щодо стягнення останнього платежу по відсотках спливла 13.08.2016 р.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). До відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, інші види забезпечення виконання (зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Як вбачається з розрахунку позивача, наданого до позовної заяви, відповідачу нараховано пеню у розмірі 24 707 112,07 грн. за період з 27.07.2016 р. по 27.07.2017 р.

З огляду на викладене, враховуючи, що строк позовної давності за основною вимогою сплив, суд приходить до висновку, що й сплив строк позовної давності і до вимоги щодо стягнення пені.

Відповідно до пункту 9.1. Договору іпотеки № РМ-8МЕ302/024/2006 від 10.08.2006 р. зазначено, що цей договір діє до виконання боргових зобов'язань в повному обсязі та зобов'язань іпотекодавця за цим договором.

Згідно з абз. 5 п. 3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 р. № 10, умова укладеного сторонами договору про те, що останній діє до повного виконання зобов'язань не є умовою про збільшення позовної давності, оскільки остання за своєю правовою природою є певним періодом у часі (частина перша статті 251, стаття 256 ЦК України), який починається від конкретного дня і спливає також у певний момент часу.

Суд зазначає, що ні у статті 268 ЦК України (Вимоги, на які позовна давність не поширюється), ні іншим законом вимогу іпотекодержателя до іпотекодавця не віднесено до вимог, на які позовна давність не поширюється.

Судом встановлено, що умовами договору іпотеки № РМ-SМЕ302/024/2006 від 10.08.2006 р. не передбачено збільшення строку позовної давності та враховуючи, що для вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у чинному законодавстві України не встановлено більш тривала позовна давність, ніж загальна, а саме у три роки, суд приходить до висновку, що позовна давність, в тому числі до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки спливла через три роки - 19.06.2012 р.

Однак, позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Барселона» про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 07.09.2017 р., що підтверджується відбитком печатки УДППЗ «Укрпошти» на конверті ТОВ «ОТП Факторинг», в кому направлялась позовна заява до суду, яка зареєстрована в суді 11.09.2017 р. за вх. №2063/08-07/17, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до п.п. 4.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 р. № 10, у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до ч. 5 та 6 п.п. 1.5.8. Висновків Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2016 р., «При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 листопада 2016 р. у справі N 6-1457цс16; постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 9 листопада 2016 р. у справі N 6-2170цс16).

Відповідно до Додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору «Графік повернення Кредиту та сплати процентів» заборгованість за процентами, яка підлягала сплаті 11.03.2009 р. склала 5171, 62 дол. США.

Відповідно до п.п. 1.5.1.4. кредитного договору при надходженні до Банку коштів для виконання Боргових зобов'язань, Банк направляє такі кошти на погашення Боргових зобов'язань в наступній черговості: 1) Прострочені проценти за користування Кредитом (якщо про строчка матиме місце); 2) проценти, нараховані на прострочену до повернення суму Кредиту (якщо про строчка матиме місце); 3) прострочена до повернення сума Кредиту (якщо прострочка матиме місце); 4) пеня за несплату в строк процентів (якщо прострочка матиме місце); 5) пеня за не повернення в строк суми Кредиту (якщо прострочка матиме місце); 6) строкові проценти за користування Кредитом; 7) штраф за нецільове використання Кредиту; 8) штраф за дострокове часткове або повне виконання Боргових зобов'язань (у випадку його застосування); 9) сума основного боргу за Кредитом.

Суд зазначає, що платежі, які були здійснені ОСОБА_1 в період з 10.04.2014 р. по 20.07.2015 р. на загальну суму 1 402,53 дол. США відповідно до 1.5.1.4. кредитного договору повинні зараховуватись банком на прострочені проценти за користування Кредитом (якщо прострочка матиме місце). (а.с. 26, т. 1)

З розрахунку відсотків за користування кредитом, наданого позивача вбачається, що у ОСОБА_1 існувала заборгованість за відсотками за період з 28.01.2009 р. по 01.12.2009 р., отже здійснюючи платежі в період з 10.04.2014 р. по 20.07.2015 р. ОСОБА_1 своїми діями визнала заборгованість тільки в частині по сплаті процентів, які згідно з Додатком № 1 до додаткової угоди № 2 від 11.03.2009 р. до кредитного договору підлягали сплаті - 11.03.2009р. на суму 5171, 62 дол. США.

Посилання позивача на те, що в 2012 році ОСОБА_1 зверталась до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як нового кредитора з заявою про можливість врегулювати спір, судом до уваги не приймається, оскільки позивачем не надано суду відповідної заяви, а у протоколі № 1 від 17.01.2012 р. засідання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не вказано, що питання про врегулювання заборгованості з ОСОБА_1 здійснювалось за її власною заявою.

В обґрунтування переривання строку позовної давності та визнання заборгованості за кредитним договором позивач посилається на заяву від 29.10.2013 р., у якій ОСОБА_1 зверталась до директора ТОВ "ОТП Факторинг Україна" з проханням розглянути можливість реструктуризації заборгованості за кредитним договором № СМ-8МЕЗ02/025/2006 від 10.08.2006 р. Також, посилається на заяву від 22.10.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_1 просить ТОВ "ОТП Факторинг Україна" врегулювати заборгованість за кредитним договором № СМ-8МЕЗ02/025/2006 від 10.08.2006 р. шляхом реалізації заставних об'єктів на умовах повного списання залишку заборгованості, та виведення ТОВ «Барселона» з майнового поручителя за вказаним кредитним договором, позичальником за яким виступає ОСОБА_8

Суд зазначає, що вказані заяви від 29.10.2013 р. та від 22.10.2015 р. не приймаються судом як належні та допустимі докази переривання строку позовної давності, оскільки переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу, отже суд приходить до висновку, що в спірних правовідносинах позовна давність спливла 19.06.2012 р., а отже підстави для її переривання відсутні, тому клопотання позивача про визнання поважною причину пропуску строку позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на заставне майно не підлягає задоволенню, з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування поважності причини пропуску строку позовної давності.

На підставі викладеного, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - нежиле приміщення АДРЕСА_2, першого поверху літ. А-13, загальною площею 300,6 кв.м; нежилого приміщення АДРЕСА_3, та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Барселона» на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, серія та номер САС №481279, виданий 09.07.2009 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради та свідоцтвом про право власності, серія та номер САС №481280, виданий 09.07.2009 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 Д, р/р № 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, ) за Кредитним договором №СМ-SМЕ302/025/2006 від 10.08.2006 р. в розмірі 31 476 168 (тридцять один мільйон чотириста сімдесят шість тисяч сто шістдесят вісім) гривень 20 коп. Встановлення способу реалізації предмета іпотеки нерухомого майна - нежилого приміщення АДРЕСА_2, першого поверху літ. А-13, загальною площею 300,6 кв.м; нежилого приміщення АДРЕСА_3, та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Барселона» на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, серія та номер САС №481279, виданий 09.07.2009 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради та свідоцтвом про право власності, серія та номер САС №481280, виданий 09.07.2009 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною відповідно до звіту про оцінку майна реєстраційний №ЗП-1958, проведеної оцінщиком ОСОБА_2 міжнародної оціночної групи Аргумент 20.08.2015 р. в розмірі 3 772 286,00 грн., не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності щодо цієї вимоги.

Твердження позивача спростовуються матеріалами справи та викладеними вище обставинами.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Суддя К.В.Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 04.12.2017 р.