ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
28 листопада 2017 рокуСправа № 921/1144/14-г/5
УХВАЛА

у складі судді Андрушків Г.З.

розглянув скаргу ОСОБА_1 підприємства "Тернопільський облавтодор" №06-2/1465 від 29.09.2017 на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області при примусовому виконанні ухвали господарського суду Тернопільської області від 29.04.2014 у справі №921/1144/14-г/5

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурдяківський спецкарєр", вул. Надзбручна, 20, смт. Скала-подільська, Борщівський район, Тернопільська область, 48720

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Тернопільський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. Кульчицької 8, м. Тернопіль, 46001

про стягнення 230 153 грн. 26 коп.

За участю представника від:

позивача: не зявився

відповідача (скаржника): не зявився

органу ДВС: ОСОБА_2 представник (довіреність №1889 від 27.06.2017)

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні учаснику судового процесу та розяснено належні йому права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 29 жовтня 2014 року затверджено мирову угоду у справі №921/1144/14-г/5 укладену 29 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бурдяківський спецкарєр", вул..Надзбручна, 20, смт. Скала-Подільська, Борщівського району, Тернопільської області () та Дочірнім підприємством "Тернопільський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул.Кульчицької,8, м. Тернопіль, Тернопілької області, (), щодо стягнення 230 153 грн. 26 коп., з яких 197468грн.62коп. основний борг та 32684грн.64коп.інфляційні втрати, а також щодо стягнення 4756грн.02коп. судового збору, а всього щодо стягнення 234909грн.28коп.

Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" звернулося до господарського суду Тернопільської області зі скаргою №06-2/1465 від 29.09.2017 (вхідний №17748 від 30.09.2017) на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області, в якій просить суд:

1.визнати недійсною Постанову про стягнення виконавчого збору від 18.09.2017 ВП №48164752, прийняту Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області по примусовому виконанні ухвали господарського суду Тернопільської області №921/1144/14-г/5 від 29.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 03.10.2017 судове засідання по розгляду даної скарги призначено на 18.10.2017 на 10год. 00хв. В подальшому розгляд скарги відкладався на 01.11.2017 на 10год. 00хв. та на 28.11.2017 на 11год. 30хв., з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області у запереченнях на скаргу №3699/03.3-32 від 18.10.2017, які підтримав його уповноважений представник у судових засіданнях, проти скарги заперечує, зазначає, що твердження скаржника про те, що державним виконавцем жодних заходів по примусовому виконанню наказу щодо стягнення боргу не здійснено є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності, оскільки всі дії державного виконавця підтверджуються матеріалами зведеного виконавчого провадження № 36035661. Вважає, що боржник був обізнаний із обовязком сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що в свою чергу підтверджується відсутністю будь-яких заперечень чи оскаржень постанови про відкриття виконавчого провадження №48164752 від 20.07.2015, тому виконавчий збір підлягає стягненню незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби. Окрім того, посилаючись на ст..40 Закону України "Про виконавче провадження" та п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" та зважаючи на те, що постанова про стягнення виконавчого збору виступає як окремий виконавчий документ, який реєструється в системі АСВП і по якому в подальшому державний виконавець вживає заходів примусового виконання для стягнення коштів, зазначає, що справи щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної державним виконавцем, підлягають розгляду адміністративними судами.

27.11.2017 скаржник надав суду заяву (лист №06-2/1714 від 27.11.2017) в якій зазначив, що згідно інформації про виконавче провадження з Єдиного реєстру виконавчих проваджень ВП 48164752 органом ДВС здійснено такі дій, зокрема 30.12.2016 зупинено виконавче провадження; 18.09.2017 поновлено виконавче провадження, а звязку з цим ДП «Тернопільський облавтодор» зазначає, що державним виконавцем дії, які були б спрямовані на примусове виконання рішення суду та передбачені ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», не вчинялися, про що також свідчить той факт, що ухвала господарського суду Тернопільської області від 29.10.2014 про стягнення з боржника грошових коштів так і не була виконана у встановлений ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строк (шість місяців з дня відкриття виконавчого провадження для майнових вимог; провадження з виконання ухвали від 29.10.2014 було відкрито 20.07.2015, а постанова про повернення виконавчого документу стягувачу датована 18.09.2017). При цьому скаржник також зазначає, що згідно розяснення в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконано примусово, а отже на думку скаржника, будь яких заходів щодо вжиття примусового виконання ухвали господарського суду Тернопільської області №921/1144/14-г/5 від 29.10.2014 виконавчою службою не проводилося, у звязку з чим, у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не виникало права на стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

28.11.2017 орган ДВС надав суду додаткові пояснення по справі (лист №5082 від 28.11.2017), згідно яких зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження №36035661 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України в користь юридичних та фізичних осіб грошових коштів, 24.09.2015 до складу зведеного виконавчого провадження приєднано виконавче провадження №49164752 з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області №921/1144/14-г/5 від 29.10.2014 року, в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження №36035661 державним виконавцем неодноразово виносились постанови про арешт коштів боржника, копії яких скеровувалися на адресу банківських установ для виконання та боржнику для відома, а саме постанови: від 08.04.2014, від 11.07.2014, від 29.07.2014, від 12.09.2014, від 03.11.2014, від 02.03.2015, від 26.10.2015, від 18.11.2015, від 09.03.2016, від 09.03.2016 та від 04.04.2016, а також державним виконавцем відповідно до статей ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті неодноразово на адресу банків направлялися вимоги на списання коштів з рахунків боржника що також є заходом примусового виконання, а тому твердження скаржника, про те, що державним виконавцем жодних заходів по примусовому виконанню наказу щодо стягнення боргу не здійснено є безпідставним і таким, що не відповідає дійсності, що підтверджується матеріалами зведеного виконавчого провадження №36035661.

Скаржник в черговий раз участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, проте звернувся з клопотанням №06-2/1716 від 27.11.2017, згідно якого, просить слухання у справі №921/1144/14-г/5 проводити за відсутності уповноваженого представника скаржника, оскільки два представники приймають участь в інших судових засіданнях, призначених на 28.11.2017р. у Львівському апеляційному господарському суді). Вимоги викладені у скарзі №06-2/1465 від 29.09.2017р. підтримує в повному обсязі.

Позивач письмового документально обґрунтованого відзиву на скаргу заявника суду не надав, участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення - ухвали суду знаходиться в матеріалах справи), причини неявки суду не повідомив.

Уповноважений представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області просить суд розглядати дану скаргу без участі представника скаржника та підтримує надані заперечення на подану скаржником скаргу.

В силу приписів ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу та додані до неї матеріали, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення представника органу ДВС, судом встановлено наступне:

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 29.10.2014 у справі №921/1144/14-г/5 затверджено Мирову угоду укладену 29 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бурдяківський спецкарєр", вул.. Надзбручна,20, смт. Скала-Подільська, Борщівського району, Тернопільської області, та Дочірнім підприємством "Тернопільський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул.Кульчицької,8, м. Тернопіль, Тернопілької області, щодо стягнення 230 153 грн. 26 коп., з яких 197468грн.62коп. основний борг та 32684грн.64коп.інфляційні втрати, а також щодо стягнення 4756грн.02коп. судового збору, а всього щодо стягнення 234909грн.28коп.

Відповідно до ст.. 124 Конституції України та ст..115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов"язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 ((надалі Закон №606-XIV) , в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеної ухвали суду) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом ст. 11 Закону №606-XIV Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків, розпочинає примусове виконання рішення.

Як слідує з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 20.07.2015 року за заявою стягувача від 16.07.2015 про примусове виконання ухвали, відкрито виконавче провадження №48164752 з виконання ухвали Господарського суду Тернопільської області, виданої 29.10.2014 року по справі №921/1144/14-г/5. Зазначеною постановою боржнику запропоновано самостійно виконати рішення в семиденний термін та попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк його буде виконано в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

В подальшому, 24.09.2015 виконавче провадження №48164752 з виконання ухвали Господарського суду Тернопільської області, виданої 29.10.2014 року по справі №921/1144/14-г/5 приєднано до зведеного виконавчого провадження №36035661, про що внесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження (постанова від 24.09.2015 року.

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження №36035661 вживались заходи по примусовому виконанню ухвали щодо стягнення боргу, неодноразово виносились постанови про арешт коштів боржника, зокрема: 26.10.2015, 18.11.2015, 09.03.2016, 04.04.2016, 18.05.2017, якими накладався арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках та належать ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (копії зазначених постанов знаходяться в матеріалах справи); неодноразово на адресу банків направлялися вимоги на списання коштів з рахунків боржника (в підтвердження наведеного долучено копії платіжних вимог №50353187 від 15.05.2017, №№38, 55, 74, 83 від 18.05.2017, №№184, 189, 191, 218, 251 від 07.12.2016, №№86, 109, 136, 146 від 07.06.2016 року)

04.09.2017 року на адресу відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГУЮ У Тернопільській області надійшла заява ТОВ "Бурдяківський спецкар»єр" №127 від 31.08.2017 в якій останній повідомив, зокрема про повне погашення боргових зобовязань у судовій справі №921/1144/14-г/5, ухвала про затвердження мирової угоди від 29.10.2014 в сумі 234909,28грн. (« 21.08.2017р. Боржником (враховуючи призначення платежу: оплата по справі №921/1144/14-г/5) в повній мірі самостійно було погашено борг по філії Чортківський Райавтодор, а саме 234909,28грн.»)

18.09.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на підставі п.9 ст.39 та ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII винесено постанову ВП №48164752 про закінчення виконавчого провадження з виконання ухвали №921/1144/14-г/5 від 29.10.2014.

Також п. 2 та п. 3 даної постанови постановлено вивести постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в окремі виконавчі провадження.

Пунктом 9 частини 1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 3 ст.40 вказаного Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Керуючись ст.ст.3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 18.09.2017 року винесено постанову ВП №48164752 про стягнення з боржника ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 23490,92 грн виконавчого збору.

Як вже вказувалось вище, в обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що будь-яких заходів вжиття примусового виконання ухвали господарського суду Тернопільської області №921/1144/14-г/5 від 29.10.2014 виконавчою службою не проводилося, боржник добровільно виконав рішення суду, а тому у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не виникло права на стягнення виконавчого збору.

П. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404- VІІІ визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що правовідносини сторін та органу ДВС щодо примусового виконання рішення суду у даній справі (винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, надання боржнику строку для самостійного виконання рішення суду, винесення постанов про закінчення виконавчого провадження та стягнення з боржника виконавчого збору тощо) тривали протягом часу, у який Закон України "Про виконавче провадження" діяв у різних редакціях, зокрема в редакції Закону України №606-XIV від 21.04.1999 (редакція, чинна з 05.04.2015) та в редакції Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (редакція, чинна з 05.10.2016), суд вважає, що при розгляді даної скарги слід застосовувати норми як Закону України №606-XIV від 21.04.1999 (редакція, чинна з 05.04.2015), так і Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (редакція, чинна з 05.10.2016).

Так, відповідно до приписів ст. 27 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (редакція, чинна на момент вчинення оспорюваної виконавчої дії), виконавчий збір - це збір, який справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 27 Закону України №606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків, розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення держаним виконавцем заходів примусового виконання, передбаченого цим Законом.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що самостійне виконання боржником рішення суду уже після настання початкової дати його примусового виконання (винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (Закон України №1404-VIII/закінчення строку для самостійного виконання рішення суду (Закон України №606-XIV)) не звільняє боржника від сплати виконавчого збору у визначеному законом розмірі.

Таким чином, виконавчий збір є одним із заходів примусу боржника виконати рішення суду чи іншого органу самостійно, який у протилежному випадку стягується не абстраговано і не автоматично, а на підставі винесеної державним виконавцем постанови.

Так, враховуючи дату винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у даній справі та направлення такої постанови боржнику, останнім днем передбаченого ст. 25 Закону №606-XIV та наданого державним виконавцем семиденного строку для самостійного виконання рішення суду у даній справі є 27.07.2015, а отже з 28.07.2015 відповідне рішення підлягало примусовому виконанню.

Однак, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, рішення суду у даній справі виконано в межах виконавчого провадження: станом на 21.08.2017 шляхом самостійного погашення боргу в повній мірі боржником .

Таким чином, оскільки належні до сплати кошти погашені боржником в межах виконавчого провадження та поза межами визначених законодавством строків для самостійного виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що здійснена боржником сплата не є самостійним виконанням рішення суду в розумінні вимог закону, адже початок примусового виконання рішення пов'язаний зі спливом строків для самостійного виконання рішення, що унормовано ст. 27 Закону №606-XIV .

Таким чином, розрахований державним виконавцем розмір виконавчого збору - 10% від стягнутої суми коштів в розмірі 234909,28 грн, а саме 23490,92 гривень відповідає приписам чинного законодавства.

За таких обставин, оскільки боржником ухвалу суду у даній справі не виконано самостійно у передбачені законом строки, а визначений державним виконавцем розмір виконавчого збору є арифметично вірним, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо незаконності дій державного виконавця при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 18.09.2017 ВП 48164752 по примусовому виконанні ухвали господарського суду Тернопільської області №921/114414-г/5 від 29.10.2014, а отже й неправомірними є вимоги про визнання недійсною відповідної постанови.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого Господарського Суду України від 21.03.2017р. у справі №911/600/15.

Відповідно до п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи необґрунтованість викладених в підтвердження скарги доводів, суд дійшов висновку про відхилення скарги ОСОБА_1 підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України про визнання недійсною постанови про стягнення виконавчого збору від 18.09.2017 ВП 48164752 по примусовому виконанні ухвали господарського суду Тернопільської області №921/1144/14-г/5 від 29.10.2014.

Крім того слід зазначити, що твердження органу ДВС про те, що постанова про стягнення виконавчого збору виступає як окремий виконавчий документ, який реєструється в системі АСВП і по якому в подальшому державний виконавець вживає заходів примусового виконання для стягнення коштів, а тому справи щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної державним виконавцем, підлягають розгляду адміністративними судами, судом не приймаються до уваги з огляду на те, що ч.1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження визначено ст. 121-2 ГПК України, за змістом якої скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, подані стягувачем, боржником або прокурором, розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу). Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов, тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні ст.. 121-2 ГПК України під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів (п.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 69, ст.86, ст.121-2 ГПК України, господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Доводи ОСОБА_1 підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", викладені у скарзі №06-2/1465 від 29.09.2017 на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області при примусовому виконанні ухвали господарського суду Тернопільської області від 29.04.2014 у справі №921/1144/14-г/5 - визнати неправомірними, скаргу - відхилити.

Суддя Г.З. Андрушків