ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Справа № 914/35/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівКорсака В.А., Алєєвої І.В.
за участю представників:
позивачаГрабарчук Н.Д.
відповідачаРиб'як В.О.
третьої особине з'явився, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином
розглянувши матеріали касаційної скарги
Львівської митниці ДФС
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017
у справі№914/35/17 господарського суду Львівської області
за позовомПустомитівського районного центру зайнятості
до Львівської митниці ДФС
3-я особа на стороні відповідачаОСОБА_6
простягнення 8531,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Пустомитівський районний центр зайнятості звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до Львівської митниці ДФС, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про стягнення 8531,73 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.04.2017 (головуючий суддя Петрашко Н.Н., судді Ділай У.І., Сухович Ю.О.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 (головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І., Желік М.Б.), позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 8531,73 грн. повернення виплаченої допомоги по безробіттю та судові витрати.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, Львівська митниця ДФС звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 18.04.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 12 80 Господарського процесуального кодексу України.

На думку заявника, даний спір не підлягає вирішенню у господарському суді.

Заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги положення пункту 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", відповідно до якої застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг та пункту 3 статті 36 вказаного Закону яким передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 №307, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 за №915/5136, яким затверджено Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2017, визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Алєєва І.В.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.10.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження, призначено до розгляду у вищевказаному складі.

09.11.2017 від Пустомитівського районного центру зайнятості надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.11.2017 вищевказане клопотання було задоволено, судове засідання проходило в режимі відеоконференції.

Від Пустомитівського районного центру зайнятості надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у судових рішеннях.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та присутніх у судовому засіданні в режимі відеоконференції 22.11.2017 представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_6 15.04.2005 був звільнений з посади начальника відділу організації та інформаційно-аналітичної роботи служби боротьби з контрабандою та митної варти Західної регіональної митниці відповідно до наказу від 15.04.2005 №105-к.

ОСОБА_6 28.04.2005 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю з 16.05.2005. Виплата допомоги по безробіттю проведена за період з 16.05.2015 по 10.05.2016 у сумі 8531,73 грн. ОСОБА_6 поновлено на роботі з 15.04.2005 на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області і на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області (виконавчий лист від 12.04.2007). Пустомитівським районним центром зайнятості видано наказ від 07.04.2015 про повернення коштів роботодавцем виплаченої безробітному ОСОБА_6 допомоги по безробіттю. За цей період сума виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 8531,73 грн. На дату поновлення на роботі виплата допомоги по безробіттю була припинена та ОСОБА_6 був знятий з обліку як безробітний. Зазначені обставини сторонами не заперечувались.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у т.ч. щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Положеннями пунктів 3.1, 3.2, 16 постанови Пленум Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" визначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір, і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас господарськими судами розглядаються на загальних підставах справи зі спорів за участю, зокрема органів державної влади, якщо такі спори виникають з цивільних чи господарських правовідносин, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодування матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо). Відповідач у спірних відносинах із позивачем не виконував функцій суб'єкта владних повноважень. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.06.2013 у справі №21-204а13). Статус скаржника у відносинах із ОСОБА_6 у світлі заявлених вимог на підвідомчість справи не впливає.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно виходив з того, що відповідно до п.1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно із п.8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з дня поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. Згідно пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виплата допомоги по безробіттю припиняється з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до норм пункту 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Пустомитівським районним судом Львівської області фактично визнано наказ про звільнення гр. ОСОБА_6 незаконним та скасовано його, при цьому цей наказ став підставою для втрати гр. ОСОБА_6 заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підставою для призначення та виплати йому допомоги по безробіттю. Тому позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого ОСОБА_6 забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у відповідності до статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Посилання скаржника на обов'язок ОСОБА_6 повідомити позивача про поновлення його на роботі, не відповідає змісту зазначених положень, які, не залежно від здійсненого повідомлення передбачають дату, з якої припиняється статус особи як безробітного, та, окрім того, тягнуть за собою обов'язок роботодавця відшкодувати фактично виплачені кошти як наслідок незаконності звільнення такого працівника. Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позовна вимога заявлена про поверхня коштів, виплачених за час перебування ОСОБА_6 у статусі безробітного до дати його поновлення на роботі, а не за пізніший період, який міг би бути обумовлений приховуванням ним інформації про поновлення на роботі, чим спростовуються покликання скаржника.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у зв'язку із поновленням Західною регіональною митницею ОСОБА_6 на роботі з 15.04.2005, відповідно до норм пункту 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", сума виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 8531,73 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до приписів 1117 Господарського процеусального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів касаційної інстанції перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, вважає висновки судів попередніх інстанцій обґрунтованими та правомірними.

Натомість, викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції і не є такими, що тягнуть за собою скасування оскаржуваних рішень.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 914/35/17 господарського суду Львівської області залишити без змін.

Головуючий суддя М. Данилова

Судді І. Алєєва

В. Корсак