КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Справа№ 904/6884/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Текс-К"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2017

у справі №904/6884/17 (головуючий суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текс-К"

до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

про зобов'язання перерахувати грошові кошти

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Текс-К" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (далі - відповідач) про зобов'язання перерахувати грошові кошти в загальній сумі 384500 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що всупереч умовам укладеного між ним і відповідачем договору банківського рахунку №15-08-10-001009 від 10.08.2015, відповідач не виконав надані позивачем платіжні доручення №323 від 24.04.2017 на суму 250000 грн., №324 від 24.04.2017 на суму 84500 грн., №325 від 24.04.2017 на суму 20000 грн., №326 від 24.04.2017 на суму 30000 грн. на загальну суму 384500 грн. На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов та зобов'язати відповідача виконати зазначені вище платіжні доручення.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017 матеріали справи №904/6884/17 передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі № 904/6884/17 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, Товариство з обмеженою відповідальністю "Текс-К" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки платіжні доручення про перерахування коштів від 24.04.2017 відповідач повинен був виконати до 17 год. 00 хв. включно 24.04.2017 (початок внесення відповідача до категорії неплатоспроможних).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 27.11.2017.

24.11.2017 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачений єдиний належний спосіб захисту прав та законних інтересів кредитора на стадії ліквідації банку, це подання заяви про включення до реєстру акцептованих вимог. Позивач скористався своїм правом, подавши 03.07.2017 заяву про включення вимог кредитора на суму 419186,34 грн., вказані вимоги були акцептовані відповідачем і віднесені до сьомої черги погашення, що підтверджується довідкою від 22.11.2017. Також просив здійснювати розгляд справи за відсутності його представника.

Позивач явку представників у судове засідання не забезпечив, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду. Неявка представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників сторін.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

10.08.2015 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Текс-К", як Клієнтом, та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк", як Банком, було укладено Договір банківського рахунку №15-08-10-001009 (далі - Договір), відповідно до умов якого Банк зобов'язався відкрити Клієнту, поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах №_5276.980_, далі за текстом - Поточний рахунок, а також зобов'язався приймати і зараховувати на Поточний рахунок грошові кошти банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачі відповідних сум банківських металів з Поточного рахунка та проведення інших операцій за Поточним рахунком, передбачених чинним Законодавством України (надалі - послуги), за умови, що клієнт погоджується з тарифами Банку, чинними на момент надання зазначених послуг.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що Банк зобов'язаний надавати клієнту послуги у відповідності до положень цього договору та з дотриманням вимог законодавства України. Надавати Клієнту послуги кожного операційного дня протягом операційного часу.

Згідно з п. 3.2 Договору Банк має право відмовити Клієнту у наданні послуги у випадках, передбачених законодавством України.

Також 10.08.2015 між сторонами був укладений Договір банківського рахунку №15-08-10-001009 (зі спеціальний режимом використання), предметом якого є відкриття поточного рахунку №00527, зарахування на нього коштів, що надходять Клієнту від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, перерахування і видача відповідних сум з вказаного рахунку виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 24.04.2017 позивач належним чином оформив та надав на виконання відповідачу платіжні доручення №323 від 24.04.2017 на суму 250000 грн., №324 від 24.04.2017 на суму 84500 грн., №325 від 24.04.2017 на суму 20000 грн., №326 від 24.04.2017 на суму 30000 грн. на загальну суму 384500 грн.

Відповідач в свою чергу, вказані платіжні доручення прийняв, проте 27.04.2017 повернув без виконання на підставі ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, згідно підсумкової виписки з особового рахунку позивача, на поточному рахунку позивача станом на 24.04.2017 знаходилось 419 196,34 грн.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти по зазначеними платіжним дорученням в загальній сумі 384500 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевим господарським судом було встановлено, до дані правовідносини регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якого на позивача, як на кредитора банку поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 вказаного Закону України, і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження в останньому тимчасової адміністрації.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору банківського рахунку №15-08-10-001009.

Положеннями ч.1 ст.1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частин 1, 3 ст.1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п. 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004).

Пунктом 1.30 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п.8.1 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п.30.1 ст.30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, невиконання наданих позивачем платіжних доручень є порушенням з боку відповідача встановлених договором зобов'язань.

Як зазначалось вище, наявність грошових коштів на рахунку позивача, відкритому у ПАТ "Діамантбанк" в підтверджується Випискою по особовому рахунку позивача, відповідно до якої, станом на 24.04.2017 на рахунку позивача були наявні грошові кошти в розмірі 419196,34 грн.

Однак, судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України № 264-рш/БТ "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" від 24.04.2017р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 24.04.2017р. № 1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ "Діамантбанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17:00 год. 24.04.2017р. до 23.05.2017р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Діамантбанк", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду Старцевій Тетяні Володимирівні строком до 23.05.2017р. включно.

23.05.2017р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №2075 "Про продовження строку тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Діамантбанк", згідно якого строк тимчасової адміністрації у неплатоспроможному ПАТ "Діамантбанк" продовжено на один місяць з 24.05.2017р. по 23.06.2017р. (включно).

Також продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Діамантбанк" Старцевої Тетяни Володимирівни на один місяць з 24.05.2017р. до 23.06.2017р. (включно).

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Тобто, станом на момент звернення позивача з позовом до суду та на момент вирішення спору у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація.

Оскільки спеціальним Законом в даному випадку є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", твердження апелянта про помилкове посилання місцевого суду на норми даного Закону є необґрунтованими.

Так, статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України №394-рш від 22.06.2017 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №2663 від 23.06.2017, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням, а позивач є кредитором Банку.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, ч.5 ст.45 вказаного Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч.ч.2-3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Положеннями ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на уповноважену особу Фонду покладаються такі повноваження, як, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відкликання Національним банком України, на момент вирішення судом спору, банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації, як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що задоволення вимог окремого кредитора, в особі позивача, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, суперечить нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо посилань позивача на те, що відповідач зобов'язаний був, відповідно до платіжних доручень, здійснити перерахування коштів з рахунку позивача до 17 год. 00 хв. включно 24.04.2017, то вказані доводи є необґрунтованими, оскільки у Договорі не визначено тарифний пакет позивача, за яким він обслуговувався, отже останнім також не доведено суду належними та допустимими доказами який саме операційний час був встановлений для його обслуговування, протягом якого банк повинен був виконати доручення клієнта.

Крім цього, колегією суддів також враховано, що позивач скористався своїм правом, передбаченим Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" подавши відповідачу 03.07.2017 заяву про включення вимог кредитора на суму 419186,34 грн. Вказані вимоги були акцептовані відповідачем і віднесені до сьомої черги погашення, що підтверджується довідкою від 22.11.2017, копія якої наявна у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі № 904/6884/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Текс-К" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі №904/6884/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 904/6884/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко