РІШЕННЯ

28.11.2017Справа №910/9383/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/9383/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК «Укрцентр», м. Світловодськ,

до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ,

про стягнення 163 523,10 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

відповідача - Печерного С.Л. (довіреність від 10.01.2017 № 6-49).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТВК «Укрцентр» (далі - ТОВ «ТВК «Укрцентр») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») про стягнення за неналежне виконання умов договору про закупівлю товарів за державні кошти від 09.06.2011 № 110601849 (далі - Договір): 27 232,39 грн. 3% річних; 136 290,71 грн. втрат від інфляції, а всього 163 523,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 07.06.2016.

01.06.2016 позивач подав суду письмові пояснення та заяву-підвердження щодо відсутності аналогічних спорів між сторонами.

07.06.2016 відповідач подав суду письмові пояснення, в яких вказав про таке: вимоги ТОВ «ТВК «Укрцентр» ґрунтуються на тому, що сума заборгованості на яку нараховуються втрати від інфляції та 3 % річних, встановлена рішенням Господарського суду від 19.02.2016 № 910/31815/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 № 910/31815/15; 01.06.2016 Вищим господарським судом України касаційна скарга ПАТ «Укртрансгаз» задоволена, рішення Господарського суду від 19.02.2016 № 910/31815/15 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 № 910/31815/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 провадження у справі було зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи 910/31815/15 за позовом ТОВ «ТВК «Укрцентр» до ПАТ «Укртрансгаз» про стягнення 4 538 334,22 грн.

18.10.2016 позивач подав суду заяву про поновлення провадження у справі, посилаючись на прийняття рішення зі справи № 910/31815/15 та набрання ним законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 22.11.2016.

22.11.2016 позивач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, продовження строку розгляду спору або ж зупинення провадження у справі.

22.11.2016 відповідач подав суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 провадження у справі № 910/9383/16 зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи 910/31815/15 за позовом ТОВ «ТВК «Укрцентр» до ПАТ «Укртрансгаз» про стягнення 4 538 334,22 грн.

04.09.2017 Господарським судом міста Києва було надіслано учасникам процесу листа з проханням надати письмову відповідь щодо наявності чи відсутності обставин, які зумовили зупинення провадження по даній справі.

19.09.2017 представник позивача подав суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, в якій також повідомив про те, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі відпали.

28.09.2017 відповідач подав суду письмові пояснення, в яких вказав про те, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі відпали, та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, розглянувши заяву позивача про залишення позову без розгляду, відмовив у її задоволенні, оскільки вона не відповідає вимогам статтей 22 та 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Представник відповідача у судовому засіданні 28.11.2017 надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Представники позивача у судове засідання 28.11.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином; вимоги ухвал суду не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, до матеріалів справи долучено конверти з копіями ухвал суду, які повернуті з адреси позивача з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками процесу документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

09.06.2011 дочірньою компанією «Укртрансгаз» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (покупець), правонаступником якої є ПАТ «Укртрансгаз», та ТОВ «ТВК «Укрцентр» (постачальник) було укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов'язується у 2011-2012 роках поставити покупцеві товари - плити, листи, плівка, фольга та стрічки з пластмас без підкладки та без з'єднання з іншими матеріалами (стрічка та обгортка ізоляційна без підклеючого шару (типу ПВХ) для захисту підземних трубопроводів від корозії), зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до Договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари. Найменування (номенклатура, асортимент) товарів (товару), кількість товарів, зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до Договору. Товар має бути новим та таким, що не був у використанні. Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Позивач мотивував позов та заявлені до стягнення 3 % річних у сумі 27 232,39 грн. і втрат від інфляції у сумі 136 290,71 грн., таким:

- 19.02.2016 Господарським судом міста Києва зі справи 3 910/31815/15 було прийнято рішення за позовом ТОВ «ТВК «Укрцентр» до ПАТ «Укртрансгаз», яким було частково задоволено позовні вимоги щодо стягнення боргу і санкцій за Договором;

- предметом розгляду справи № 910/31815/15 було стягнення 3 % річних за період до 16.12.2015, а втрати від інфляції - 30.11.2015;

- отже, позивач нарахував та просив суд стягнути 3 % річних у сумі 27 232,39 грн. за період прострочення з 17.12.2015 по 05.05.2016 і втрат від інфляції у сумі 136 290,71 грн. за період прострочення з 01.12.2015 по 30.04.2016.

Провадження у даній справі було зупинено, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 зі справи № 910/31815/15 було скасовано, а справа перебувала на новому розгляді.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 зі справи № 910/31815/15, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 зі справи № 910/31815/15 частково скасовано та викладено його резолютивну частин у такій редакції: «В задоволенні позову відмовити повністю».

Апеляційною інстанцією у вказаній постанові було встановлено, зокрема, таке:

- по вимогам про стягнення заборгованості за видатковими накладними від 20.06.2012 №139, від 16.07.2012 №140, від 20.07.2012 №141, від 27.07.2012 №142, від 01.08.2012 №143, від 17.08.2012 №144; від 21.08.2012 №145, від 28.08.2012 №146, від 11.09.2012 №147, від 20.09.2012 №148, від 23.10.2012 №149 на загальну суму 2 473 433,70 грн. строк позовної давності сплинув;

- водночас, місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини справи щодо оплати відповідачем товару, поставленого за укладеним з позивачем Договором по видатковим накладним від 18.07.2011 №120/2, від 22.07.2011 №121, від 22.07.2011 №122, від 05.08.2011 №123, від 12.09.2011 №125, від 19.09.2011 №126, від 27.09.2011 №127, від 16.12.2011 №133, від 23.12.2011 №134, від 27.03.2012 №135, від 04.05.2012 №136, від 24.05.2012 №137, від 01.06.2012 №138 та частково по видаткові накладній від 20.06.2012 №139, за якими відповідачем було оплачено 5 055 254,31 грн.;

- місцевий господарський суд не надав належної оцінки доказам, які свідчили про здійснення відповідачем оплати вартості товару, поставленого позивачем за вищезгаданими накладними, а саме банківським випискам, та тій обставині, що позивачем не заперечувався факт надходження від відповідача 5 055 254,31 грн. грошових коштів за Договором;

- у своїх поясненнях на апеляційну скаргу позивач зазначав про те, що в банківських виписках відсутнє посилання на конкретні видаткові накладні, а лише вказано реквізити Договору закупівлі, у зв'язку з чим ним здійснювався розрахунок загальної суми оплати та вираховувалася загальна сума боргу по договору без вказівки на окремі видаткові накладні. Також позивач не вважає за доцільне та можливе здійснювати розрахунок позовної давності за кожною окремою поставкою (видатковою накладною);

- водночас, з матеріалів справи вбачається, що в розрахунку позовних вимог позивач чітко відносив здійсненні відповідачем проплати за конкретними видатковими накладними із зазначенням дати платежів;

- окрім того, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 01.06.2016 у справі №910/31815/15 зазначив про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо переривання перебігу позовної давності на підставі статті 264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з виконання обов'язку по сплаті вартості товару за всіма видатковими накладними, а також висновку про початок перебігу позовної давності з 17.12.2012;

- зважаючи на викладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про нездійснення відповідачем оплати товару на загальну суму 5 055 254,31 грн., поставленого позивачем за видатковими накладними від 18.07.2011 №120/2, від 22.07.2011 №121, від 22.07.2011 №122, від 05.08.2011 №123, від 12.09.2011 №125, від 19.09.2011 №126, від 27.09.2011 №127, від 16.12.2011 №133, від 23.12.2011 №134, від 27.03.2012 №135, від 04.05.2012 №136, від 24.05.2012 №137, від 01.06.2012 №138 та частково по видаткові накладній від 20.06.2012 №139, яка оплачена на суму 346 744,19 грн.;

- фактично місцевий господарський суд задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 2 349 839,82 грн., вказавши про те, що це заборгованість за товар, поставлений по видатковим накладним від 18.07.2011 №120/2, від 22.07.2011 №121, від 22.07.2011 №122, від 05.08.2011 №123, від 12.09.2011 №125, від 19.09.2011 №126, від 27.09.2011 №127, від 16.12.2011 №133, від 23.12.2011 №134, від 27.03.2012 №135, від 04.05.2012 №136, від 24.05.2012 №137, від 01.06.2012 №138. Однак при цьому з позовної заяви, доданого до неї розрахунку вбачається, що позивач не заявляв про стягнення боргу за вказаними видатковими накладними, а просив стягнути заборгованість, яка виникла з оплати вартості товару, поставленого за іншими видатковими накладними, а саме: від 20.06.2012 №139, від 20.06.2012 №139, від 16.07.2012 №140, від 20.07.2012 №141, від 27.07.2012 №142, від 01.08.2012 №143, від 17.08.2012 №144, від 21.08.2012 №145, від 28.08.2012 №146, від 11.09.2012 №147, від 20.09.2012 №148 та від 23.10.2012 №149, відносно яких за заявою відповідача судом було застосовано строк позовної давності;

- жодних клопотань в порядку статті 83 ГПК України про вихід за межі позовних вимог до місцевого господарського суду не надходило, що в свою чергу свідчить про порушення судом положень пункту 2 частини першої статті 83 ГПК України;

- підсумовуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 2 349 839,82 грн. основного боргу, який виник у зв'язку з порушенням відповідачем строків здійснення оплати вартості товару, поставленого позивачем за Договором по видатковим накладним від 20.06.2012 №139, від 20.06.2012 №139, від 16.07.2012 №140, від 20.07.2012 №141, від 27.07.2012 № 142, від 01.08.2012 №143, від 17.08.2012 №144, від 21.08.2012 №145, від 28.08.2012 №146, від 11.09.2012 №147, від 20.09.2012 №148 та від 23.10.2012 №149, оскільки відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до названих вимог і з урахуванням наявних у справі доказів та пояснень, ця заява відповідача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а в позовних вимогах у цій частині має бути відмовлено;

- вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від вимоги позивача про стягнення основного боргу.

- за висновком колегії суддів, зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, та сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу.

Отже, апеляційним судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за Договором, на який і було нараховано ТОВ «ТВК «Укрцентр» до стягнення у даному господарському спорі 3 % річних і втрати від інфляції.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту5.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

Таким чином, підстав для стягнення 3 % річних і втрат від інфляції немає.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Пункту 2.3 Постанови № 18 передбачено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з частиною п'ятою статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 05.12.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук