ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Справа № 910/17962/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Білошкап О.В.,
Коваленка В.М.,

розглянувши касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на ухвалугосподарського суду міста Києва від 06.06.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 31.07.2017
у справі №910/17962/15 господарського суду міста Києва
за скаргоюПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
у справі№910/17962/15 господарського суду міста Києва
за позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
простягнення 809 751 471,33 грн.
за участю представників сторін: Публічного акціонерного товариства "Київенерго" - Кравчика С.М.; Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Скалецької І.О.; Генеральної прокуратури України - Рядчик А.В.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/17962/15 (головуючий суддя: Маринченко Я.В., суддя Босий В.П., суддя Турчин С.О.) скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича задоволено.

Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження.

Визнано недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №910/17962/15 (головуючий суддя: Зеленін В.О., суддя Чорногуз М.Г., суддя Смірнова Л.Г.) ухвалу господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/17962/15 залишено без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" - без задоволення.

Не погоджуючись із наведеними судовими актами Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 06.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №910/17962/15 та прийняти нове рішення, яким відхилити скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії державного виконавця та розподілити судові витрати.

У своїй касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (ПАТ "Київенерго") посилається на порушення та невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 8, 19 Конституції України, ч. 5 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 1, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст.ст.4-2, 4-3, 4-7, 35, 43 Господарського процесуального кодексу України (Далі - ГПК України).

Водночас до суду касаційної інстанції зі скаргою звернувся Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 06.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №910/17962/15 та прийняти нове рішення, яким відхилити скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Далі ПАТ НАК "Нафтогаз України") на дії державного виконавця та розподілити судові витрати.

У своїй касаційній скарзі Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України посилається на порушення та невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст. ст. 1, 17, 25, 39 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 1, 33 ГПК України.

Переглянувши у касаційному порядку прийняті у даній справі судові рішення, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Під час розгляду справи судами встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 09.12.2015 провадження у справі №910/17962/15 в частині стягнення грошових коштів в розмірі 32927306,00 грн. припинено. Позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" грошові кошти: основного боргу - 209070089,85 грн., пені - 87394938,06 грн., 3% річних - 5614581,88 грн., інфляційних втрат - 155799403,02 грн. та 7% штрафу - 32325321,42 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Публічного ПАТ "Київенерго" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 47212,59 грн. 25.12.2015 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі №910/17962/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 касаційну скаргу ПАТ "Київенерго" задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі №910/17962/15 змінено. 04.07.2016 на виконання постанови Вищого господарського суду України від 15.06.2016 у справі №910/17962/15 господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Додатковою постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2016 у справі №910/17962/15 стягнуто з ПАТ НАК "Нафтогаз України" на користь ПАТ "Київенерго" 9974,68 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг. 25.07.2016 на виконання додаткової постанови Вищого господарського суду України від 18.07.2016 у справі №910/17962/15 господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.07.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51788448 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 щодо стягнення з ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" заборгованості.

02.08.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №51788448 до зведеного виконавчого провадження №50215323, яке веде Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

26.12.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. було винесено постанову від 26.12.2016 ВП№51788448 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.16 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку зі списанням згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" пені, інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" за спожитий природний газ, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Не погоджуючись із наведеною постановою, ПАТ НАК "Нафтогаз України" у лютому 2017 року звернулось до господарського суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким було закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 на підстав п.16 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку зі списанням згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730) пені і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за спожитий природний газ, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Вказана постанова, на думку ПАТ НАК "Нафтогаз України", суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки на час списання заборгованості відповідний порядок, передбачений Законом №1730, затверджений не був, у зв'язку з чим, боржник не був включений до відповідного Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

ПАТ НАК "Нафтогаз України" просив місцевий господарський суд визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 26.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51788448 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 про стягнення з ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" 80705728,90 грн. пені, 5162620,86 грн. 3% річних, 144369676 грн. інфляційних втрат та 29432410 грн. 7% штрафу та визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли В.Е. від 26.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51788448 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.07.2016 по справі №910/17962/15.

Задовольняючи скаргу ПАТ НАК "Нафтогаз України" на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, місцевий господарський суд ,із яким погодився господарський суд апеляційної інстанції, виходив з такого.

Законом України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Права державного виконавця визначені ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням (п.16 ч.1 ст.39 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд першої інстанції із яким погодився апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що закінчення виконавчого провадження №51788448 на підставі п.16 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" є передчасним, оскільки матеріали справи та виконавчого провадження не містять жодних документів які б підтверджували факт списання заборгованості.

Суди попередніх інстанцій зазначили у оскаржуваних рішеннях, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 01.07.2016 (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (ч.ч.1,2 ст.3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії").

Підприємство (організація) вважається виключеним з реєстру з наступного дня після прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до реєстру.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що для списання зобов'язань з оплати неустойки (штраф, пеня), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому вищевказаним Законом, товариство мало набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру.

Апеляційний господарський суд в постанові погодився із висновком місцевого господарського суду, що у матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч. 2 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", для включення до такого реєстру у зв'язку із чим відхилив доводи ПАТ "Київенерго" щодо правомірності списання заборгованості та припинення виконавчого провадження.

У своїх касаційних скаргах ПАТ "Київенерго" та Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заперечують проти таких висновків господарських судів попередніх інстанцій та вважають, що заборгованість позивача перед відповідачем була погашена 13.12.2015, тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", отже, санкційні нарахування підлягають списанню в обов'язковому порядку.

ПАТ "Київенерго" вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що факт списання заборгованості нічим не підтверджено, а також вважає, що списанню підлягала також сума неустойки. Крім того, ПАТ "Київенерго" вважає необґрунтованим висновок про необхідність внесення останнього до Реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості.

Також, у своїй касаційній скарзі ПАТ "Київенерго" зазначає, що про факт списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних останнє повідомило ПАТ НАК "Нафтогаз України", як зацікавлену сторону листом від 06.12.2016 №42АУ/92ПЗ/12564.

У п. 16 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Відповідно до преамбули Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії":

- процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

- реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - це державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

- учасники процедури врегулювання заборгованості - це підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" встановлено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

При цьому відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - Заборгованість), є:

- кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

- кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

- заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Згідно із статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Частиною третьою статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" окремо регулюється списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Згаданою нормою передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення божником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, - як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Закон набрав чинності 30.11.2016.

Слід відзначити, що ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яка є нормою прямої дії, право на ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Натомість приписи наведеної норми встановлюють правило списання штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних у разі погашення основної заборгованості боржником станом на дату набрання Законом чинності.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарський суд на підставі належних та допустимих доказів достеменно не встановив в рішенні , а апеляційний господарський суд, в порушення ст. 33, 43, 101 ГПК України за результатами повторного розгляду справи , не перевірив, чи була погашена відповідачем основна заборгованість станом на 30.11.2016, коли набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та в залежності від цього належним чином не перевірив, чи наявна у боржника заборгованість (інфляційні втрати, 3% річних, пеня), що підлягає врегулюванню саме через визначену в Законі процедуру з включенням боржника до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (з відповідними наслідками, передбаченими Законом України "Про виконавче провадження"), чи наявна заборгованість підлягає безумовному списанню, в порядку ч. 3 ст. 7 цього Закону.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111-5 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в оскаржуваних рішеннях, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд в порядку статей 43, 99, 101 ГПК України переглядаючи справу у повному обсязі, не розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, не повністю дослідив наведені відповідачем обґрунтування та доводи, викладені у апеляційній скарзі.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 ГПК України, постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №910/17962/15 слід скасувати, з направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

Разом з тим, при зверненні з касаційною скаргою Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по суті, на підставі ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи викладене, а також несплату Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України суми судового збору при поданні касаційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №910/17962/15, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про необхідність стягнення з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 1 600 грн.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №910/17962/15 скасувати.

Справу №910/17962/15 передати на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Стягнути з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, 13, ) в дохід Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва (код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897; рахунок отримувача - 0007; банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача - 820019; код класифікації доходів бюджету 22030004 "Судовий збір (Вищий господарський суд України, 070)"; символ звітності банку 254) 1 600 (тисячу шістсот) грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Господарському суду міста Києва видати наказ.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді О.В. Білошкап

В.М. Коваленко