ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.12.2017 Справа № 904/9039/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт",м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 7 937,67 грн. за договором про надання послуг

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: Добра Я.О. - адвокат, довіреність б/н від 01.03.2017

Від відповідача: Шкуро Ю.А. - представник довіреність № 943 від 31.08.2017

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" звернулось до господарського суду з позовом до Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради про стягнення заборгованості у розмірі 7 937,67 грн., яка складається з 7 231,65 грн. - основного боргу, 574,07 грн. - інфляційних втрат, 131,95 грн. - 3% річних та 2 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №117 від 15.02.2016 про закупівлю 56.29.2. - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти, в частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2017, порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 13.11.2017.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що в період з 04.02.2017 по 12.02.2017 позивач дійсно надавав послуги їдальні з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів. Про що свідчить підписаний двома сторонами акт приймання-передачі послуг на суму 7 231,65 грн.

Також відповідач зазначає, що вимога на яку посилається позивач від 01.03.2017, ним не отримувалась. А відмітка «Отримано…» не відповідає дійсності, оскільки, зроблена невідомою особою та не містить вхідного номеру реєстрації, при цьому вимога складена 03.03.2017 та отримана невизначеною особою 01.03.2017, тобто до того як була складена.

Вимога від 04.05.2017 направлена позивачем до відповідача 05.05.2017 та отримана останнім 12.05.2017. Відповідь від 29.05.2017 № 577 на зазначену вимогу направлена на адресу позивача поштою.

Крім того, відповідач зазначає, що акт приймання-передачі послуг за спірний період не містить дати їх складання, рахунок на його оплату не виставлявся. Обов'язок щодо оплати послуг на суму 7 231,65 грн. мав бути виконаний відповідачем в строк по 19.05.2017 включно.

Відповідач зазначає, що прострочення по оплаті суми боргу виникло тільки 20.05.2017 (через тиждень після отримання вимоги) та тривало до 23.10.2017 (момент подачі позовної заяви до суду). На підставі чого, сума боргу за актами приймання-передачі послуг становить 7 231,65 грн., інфляційні втрати - 387,92 грн., 3% річних - 90,34 грн.

У судовому засіданні 13.11.2017 оголошувалась перерва до 04.12.2017.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представниками сторін не заявлялись.

В судовому засіданні 04.12.2017 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" (виконавець, позивач) та Відділом освіти і науки Нікопольської міської ради (замовник, відповідач) було укладено договір про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти № 117 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, виконавець зобов'язується протягом 2016 році надати замовникові послуги 56.29.2-послури їдалень (послуга їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) (лот №24-КЗ НСЗШ № 403уч.), а замовник - прийняти і оплати такі послуги.

Кількість послуг та ціна зазначені в додатку №1 "Специфікація", що є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Виконавець повинен надати замовнику послуги, передбачені цим договором, якість яких відповідає умовам документації конкурсних торгів. Виконавець гарантує якість харчування сертифікатами, якісними посвідченнями та іншими документами за вимогами діючого законодавства (п. 2. договору).

Ціна цього договору становить 423194,33 грн. без ПДВ (п. 3.1. договору).

Розрахунки проводяться шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця коштів після пред'явленого належно оформленого рахунка та акту виконаних послуг з відстрочкою платежу до 60 календарних днів при умові відсутності фінансування (п. 4.1. договору).

Строк надання послуг: протягом 2016р. (п. 5.1. договору).

Місце надання послуг: комунальні середні загальноосвітні навчальні заклади м. Нікополя Дніпропетровської обл., відповідно додатку №2 "Місце надання послуг" (п. 5.2. договору).

Замовник зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги; приймати надані послуги з актом приймання-передачі (п. 6.1.1. та п. 6.1.2. договору).

Виконавець зобов'язаний: забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором; забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього договору (п. 6.3.1. та п. 6.3.2. договору).

Цей договір набирає чинності з 01 березня 2016 року і діє до 31 грудня 2016 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1. договору).

Сторони підписали та скріпили печатками Специфікацію до договору (а.с. 23). Також сторонами підписано додаток № 2 до договору "Місце надання послуг" (а.с. 24), відповідно до якого послуги надаватимуться Комунальному закладу "Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 24".

15.02.2017 сторони підписали Додаткову угоду № 168 до договору (а.с. 25), в якій дійшли згоди внести зміни до п.3.1 договору виклавши його в такій редакції: "Ціна цього договору становить 335130,77 грн. (без ПДВ)". Сторони також домовились внести зміни до додатку №1 Договору та викласти в новій редакції.

11.01.2017 сторони підписали Додаткову угоду № 126 до договору (а.с. 26), в якій дійшли згоди внести зміни до п.3.1 договору виклавши його в такій редакції: "Ціна цього договору становить 75446,85 грн. (без ПДВ)". Сторони також домовились внести зміни до додатку №1 Договору та викласти в новій редакції.

31.01.2017р. сторони уклали Додаткову угоду № 227 до договору (а.с. 27), в якій узгодили, що до продовження строку дії договору, на період достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2017 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в 2016 році, якщо видатки на цю закупівлю затверджені в установленому порядку. Дана додаткова угода є невід'ємною частиною договору №117 від 15.02.2016 і діє до 10.02.2017 включно, а в частині розрахунків до повного виконання зобов'язання за цим договором (п. 1 Додаткової угоди).

На виконання умов договору, у лютому 2017 року позивач надав відповідачу послуги шкільних їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів на загальну суму 7 231,65 грн. без ПДВ, що підтверджується підписаним та скріпленим печаткою сторін Актом приймання-передачі послуг (а.с. 28).

Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання по повній та своєчасній оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 7 231,65 грн.

Також позивач вказує, що з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із вимогою від 03.03.2017р. (а.с. 30), в якій просив сплатити заборгованість. Вказана вимога була отримана відповідачем 01.03.2017.

Господарський суд вважає за доцільне зазначити, що в правому нижньому куті вказаної вище вимоги знаходиться запис: "отримано 01.03.2017р." та міститься підпис. Однак, вказаний запис не містить ані посади підписанта, ані його прізвища ім'я та по батькові, жодні відтиски штемпелів також відсутні. Вказане не дає змоги визначити хто саме отримав вказану вимогу. Також суд звертає увагу на невідповідність дат зазначених у вимозі, а саме: вимога складена 03.03.2017р. та отримана невизначеною особою 01.03.2017р., тобто до того як була складена.

Позивач зазначає, що у зв'язку із відсутністю жодної відповіді на зазначену вимогу, він вимушений був повторно звернутися до відповідача із вимогою від 04.05.2017р. (а.с. 31), в якій також вимагав сплатити заборгованість. На підтвердження доказу направлення повторної вимоги на адресу відповідача, позивач надав копії фіскального чеку та опису вкладення (а.с. 32-33) датованих 05.05.2017р.

Згідно результату пошуку за штрихкодовим ідентифікатором 459 на WEB сторінці Укрпошти (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), вбачається, що відправлення за вищевказаним номером вручене адресату 12.05.2017р.

Як зазначає позивач, відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованість у розмірі 7 231,65 грн. не сплатив.

Вказаний вище розмір заборгованості встановлений також у акті звірки взаємних розрахунків між сторонами від 13.02.2017 (а.с. 29).

Отже, причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем умов договору №117 від 15.02.2016 про закупівлю 56.29.2. - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти, в частині повного та своєчасного розрахунку.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

В силу приписів Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, і ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 цього Кодексу. Зазначена правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справі № 908/3165/15 та Верховного суду України у справі № 37/405.

Таким чином суд не приймає до уваги відсутність в матеріалах справи виставлених рахунків-фактур за спірним актом приймання-передачі послуг.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 4.1. договору, розрахунки проводяться шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця коштів після пред'явленого належно оформленого рахунка та акту виконаних послуг з відстрочкою платежу до 60 календарних днів при умові відсутності фінансування.

Акт приймання-передачі послуг підписаний сторонами без зазначення дати його підписання. Однак, враховуючи що послуги надавалися протягом лютого 2017 року, то, відповідно, такий акт не міг бути підписаний раніше останнього дня лютого 2017 року. Тобто акт підписаний не раніше 28.02.2017.

Отже згідно умов укладених між сторонами договорів, строк оплати настав -03.05.2017, при цьому судом враховано, що 30.04.2017 - неділя та 01,02.05.2017 - вихідні (святкові дні).

Таким чином, прострочення оплати виникло 04.05.2017.

Однак, відповідач порушив умови договору, і не сплатив вартість отриманих послуг у строк до 04.05.2017. У зв'яжу із цим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 7 231,65 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав суму основного боргу у розмірі 7 231,65 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 7 231,65 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 131,95 грн. за період з 11.03.2017 по 18.10.2017 та інфляційні втрати у сумі 574,07 за період з березня 2017 по вересень 2017.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Розмір 3% річних за період з 04.05.2017 по 18.10.2017, що підлягає до стягнення становить 99,86 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 32,09 грн. слід відмовити.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначена позиція суду узгоджена з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах № 905/707/16 від 26.10.2016, № 905/711/16 від 22.11.2016 та № 904/6149/16 від 27.12.2016.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з червеня по вересень 2017 року становлять 270,13 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 303,94грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов, судом не приймаються на підставі зазначеного вище.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов'язання, позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача 7 231,65 грн. - основного боргу, 99,86рн. - 3% річних, 303,94 грн. - інфляційних.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Також, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката у розмірі 2000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката доводиться Договором про надання правової допомоги від 03.03.2017р. укладеним між позивачем та адвокатом Доброю Яною Олександрівною (а.с. 34), свідоцтвом № 3213 від 25.11.2016 (а.с. 35), посвідченням про адвокатську діяльність №0667 (а.с. 36), прибутковим касовим ордером №05/17 від 11.10.2017 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №05/17 від 11.10.2017 (а.с.38-39), погодинним розрахунком фактично витраченого часу адвокатом (а.с.37).

Згідно зазначених документів позивачем за послуги адвоката сплачено 2 000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Статтею 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини третьої статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Як вбачається із наданих позивачем документів, вартість адвокатських послуг по підготовці позовної заяви та участі у судових засіданнях склала 2 000,00 грн.

Таким чином, господарський суд враховуючи те, що справа не є складною, а розрахунок здійснений адвокатом є невірним, виходячи з принципів розумності та справедливості, оцінює правові послуги, надані адвокатом Доброю Я.О. Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" по даній справі у розмірі 500 грн.

В іншій частині заявлених позивачем адвокатських витрат у розмірі 1 500 грн. суд відмовляє.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34, 36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 3, ідентифікаційний код 02142336) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Кооперативна, буд. 3, ідентифікаційний код 40013869) 7 231,65 грн. (сім тисяч двісті тридцять одна грн. 65 коп.) - основного боргу, 99,86 грн. (дев'яносто дев'ять грн. 86 коп.) - 3% річних, 270,13 грн. (двісті сімдесят грн. 13 коп.) інфляційних втрат, 1 532,27 грн. (одна тисяча п'ятсот тридцять дві грн. 26 коп.) витрат по сплаті судового збору та 500 грн. (п'ятсот грн.) витрат на послуги адвоката, про що видати наказ.

В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 06.12.2017

Суддя Н.Г. Назаренко