ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.11.2017 Справа № 904/9321/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт", м. Нікополь

до Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради, м. Нікополь

про стягнення заборгованості 973,49 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: Добра Я.О. - довіреність від 01.03.17;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" звернулося до господарського суду з позовом до Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради про стягнення 973,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договір № 136 про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти від 15.02.16.

Ухвалою суду від 02.11.17 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 29.11.17.

У представник позивача з'явився в судове засідання, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав пояснення по справі, відповів на поставленні питання.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 29.11.17 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника сторони, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) 15.02.2016 року було укладено Договір № 136 про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти. Відповідно до п. 1.1. Договору, Виконавець зобов'язується протягом 2016 року надати Замовникові послуги 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів міста Нікополя Дніпропетровської області), а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги. Згідно п. 1.2. укладеного Договору, кількість послуг та ціна зазначені в Додатках № 1 «Специфікація», що є невід'ємною частиною договору.

У п. 3.1. Договору, сторони визначили, що ціна Договору становить 19234,14 грн. Додатковою угодою №170 від 15.02.16 ціна договору була змінена на 15 231,66 грн. Додатковою угодою № 87 від 11.01.17 ціна договору була змінена на 2925,21 грн.

Згідно п.10.1 Договору, з урахуванням додаткової угоди №266 від 31.01.17, строк дії договору продовжено до 10.02.17, а в частині розрахунків до повного виконання своїх зобов'язань. Дія цього договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, обсягом, що не перевищує 20% суми договору, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п.10.2).

Статтею 193 ГК України, визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач виконав свої зобов'язання за Договором і надав Відповідачу послуги з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів міста Нікополя Дніпропетровської області, що підтверджується актом приймання-передачі послуг (а.с.23).

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця коштів після пред'явленого належно оформленого рахунка та акту виконаних послуг з відстрочкою платежу до 60 календарних днів при умові відсутності фінансування. До рахунка додається акт приймання - передачі послуг (п. 4.2 договору).

Акт виконаних робіт підписаний сторонами без зазначення дати його підписання. Однак, враховуючи що послуги надавались у лютому 2017, то, відповідно такий акт не міг бути підписаний раніше останнього дня лютого 2017. Тобто акт підписаний не раніше 28.02.2017.

Відповідно, 60 календарних днів, передбачені п. 4.1 Договору, спливають 29.04.2017.

Однак, Відповідач порушив умови договору, і не сплатив вартість отриманих послуг у строк до 30.04.2017. У зв'язку із цим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 886,04 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив умови договору, і не сплатив своєчасно та у повному обсязі вартість отриманих послуг. Внаслідок цього у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої, станом на день розгляду спору становить 886,04 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 886,04 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За загальним правилом, встановленим ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із порушенням умов договору, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, в сумі 17,11 грн. за період з 11.03.17 по 01.11.17.

Розрахунок 3% річних, наданий позивачем, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки неправильно враховує періоди нарахувань. А саме, позивачем не було враховано положення п. 4.1 договору, відповідно до якого оплата здійснюється із відстрочкою до 60 календарних днів, тобто до 30.04.2017. Відповідно, 3 % річних слід обраховувати за період з 30.04.2017 по 01.11. 2017. За перерахунком суду 3% річних за період з 30.04.17 по 01.11.17, складають 13,55 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 13,55 грн.

Крім того, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 70,34 грн. за період прострочки з березня по вересень 2017.

Розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, також не відповідає чинному законодавству України, оскільки неправильно враховує періоди нарахувань.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань N 14" від 17.12.2013, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Оскільки, зобов'язання мало бути виконане до 30.04.2017, то інфляцію слід розраховувати за період з травня 2017 по вересень 2017. За розрахунком суду, інфляційні втрати за період з травня по вересень 2017 року становлять 45,05 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 45,05 грн.

Також, у позові позивач просить суд покласти на відповідача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 500,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, передбачених ст. 49 ГПК України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони.

В п.6.5. вказаної постанови зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Так, договором №01/17 від 03.03.17 про надання правової допомоги у п. 4.3 передбачено, що вартість послуг однієї години адвоката дорівнює 640,00 грн. Суду надана квитанція до прибуткового касового ордера № 01/17 від 30.10.17 у підтвердження оплати суми 500,00 грн. Розмір заявлених позивачем витрат на оплату послуг адвоката, не відповідає принципам співрозмірності і розумної, усталеній практиці розміру таких витрат, та договірним відносинам сторін.

Відповідно до усталеної практики, яка склалася в країні та в регіоні, вартість оплати відповідних послуг адвокатів складає приблизно 5 % від розміру позовних вимог задоволених судом. А отже, із врахуванням принципу співрозмірності, витрати на оплату послуг адвоката слід відшкодувати в сумі 47,23 грн.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. ст. 526, 530, 549, 610, 611 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів,3; код 02142336) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Нікмаркет Стандарт" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Кооперативна,3; код 40013869) суму заборгованості у розмірі 886,04 грн., 3% річних в розмірі 13,55 грн., інфляційних втрат в розмірі 45,05 грн. та судовий збір у розмірі 1552,58 грн., та витрати на правову допомогу адвокату в розмірі 47,23 грн.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.12.2017

Суддя М.О.Ніколенко