ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Справа № 42/337
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргуДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на ухвалуГосподарського суду міста Києва від 08.08.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 05.09.2017
за заявою про Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" видачу дубліката наказу та про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання
у справі№ 42/337 Господарського суду міста Києва
за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецьктепло"
простягнення 522743,38 грн.
за участю представників:

позивача: Шарков О.О.

відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 у справі № 42/337 (суддя Курдельчук І.Д.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 (головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Мальченко А.О., Жук Г.А.), відмовлено у задоволенні заяви Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва від 04.01.2011, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2010 у справі №42/337, та про поновлення пропущеного строку для пред'явлення вказаного наказу до виконання.

Не погоджуючись із вказаними судовими актами, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі № 42/337, визнати причини пропуску строку пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 04.01.2011 у справі №42/337 до виконання поважними та відновити такий строк, а також видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 04.01.2011 у справі №42/337.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначаючи про поважність причин пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання та наявність підстав для видачі його дубліката. Скаржник посилається на те, що судове рішення у даній справі не виконано; що виконавчий документ перебував на виконанні в органах державної виконавчої служби, проте оригінал наказу суду не направлявся стягувачу та був втрачений не з вини останнього, а внаслідок недотримання державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження", що підтверджується довідкою Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07.07.2017 та довідкою стягувача від 20.07.2017. При цьому скаржник вказував на те, що про наведені обставини йому стало відомо лише в липні 2017 року з листа Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07.07.2017. Відтак, скаржник вважав, що ним пропущено строк для пред'явлення наказу у цій справі до виконання з поважних причин, а тому такий строк підлягає відновленню, та у зв'язку з втратою наказу суду наявні правові підстави для видачі його дублікату.

Сторони згідно з приписами статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач не скористався передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецьктепло" про стягнення 446770,72 грн. боргу за договором постачання природного газу від 23.09.2009 №06/09-1536 БО-20, який був переведений від первісного боржника Комунального підприємства "Сєвєродонецьктепло" на нового боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецьктепло" (відповідача) згідно з договором про переведення боргу №14/10-164 від 23.04.2010, а також 44753,47 грн. пені, 21426,18 грн. інфляційних втрат та 9793,01 грн. - 3% річних, обов'язок сплати яких теж перейшов до відповідача у відповідності до умов вказаного договору про переведення боргу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2010 у справі №42/337 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецьктепло" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 446770,72 грн. боргу, 44753,47 грн. пені, 21426,18 грн. інфляційних втрат, 9793,01 грн. - 3% річних та 5 227,43 грн. державного мита і 236 грн. втрат на витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання зазначеного судового рішення Господарським судом міста Києва 04.01.2011 було видано відповідний наказ зі строком пред'явлення його до виконання до 04.01.2014.

24.07.2017 Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про поновлення строку пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 04.01.2011 у справі №42/337 до виконання та видачу його дубліката.

В обґрунтування заяви, заявник посилався на те, що виконавчий документ перебував на виконанні в органах державної виконавчої служби, однак рішення суду у даній справі невиконане; що наказ Господарського суду міста Києва від 04.01.2011 був втрачений, про що йому стало відомо з листа Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07.07.2017. До вказаної заяви, серед іншого, було долучено довідку ВДВС від 07.07.2017 №б/н про втрату зазначеного наказу та довідку Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 20.07.2017 №31/13-2985 про втрату наказу Господарського суду міста Києва від 04.01.2011 №42/337.

Місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, не знайшов правових підстав для задоволення вказаної заяви стягувача, з огляду на її недоведеність та необґрунтованість.

Відповідно до частини 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно з приписами статті 119 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

У розумінні приписів процесуального законодавства господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. При цьому, причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин та наданих заявником доказів на їх підтвердження.

Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Відповідно до приписів статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

Надавши правову оцінку доводам та обставинам, наведеним стягувачем у заяві про поновлення строку пред'явлення наказу суду у цій справі до виконання і видачу його дубліката, та дослідивши подані заявником докази, на підтвердження викладених у заяві доводів, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на пред'явлення наказу до виконання, виходячи, зокрема, з того, що: з моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у цій справі (16.02.2011), про яке позивач був обізнаний, до моменту отримання ним листа від органу державної виконавчої служби про втрату наказу господарського суду (07.07.2017) минуло шість років і упродовж цього терміну позивач не вживав заходів та не звертався до органів державної виконавчої служби щодо ознайомлення з ходом виконавчого провадження, хоча таке право йому надане Законом України "Про виконавче провадження", при цьому належних та допустимих доказів протилежного, як встановили суди попередніх інстанцій, позивачем надано не було. Відтак, господарські суди дійшли висновку про те, що строк для пред'явлення наказу до виконання у цій справі був пропущений з вини позивача (стягувача) в результаті нездійснення контролю за виконанням судового рішення.

Водночас суди попередніх інстанцій з'ясували, що позивачем, в порядку, передбаченому статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України, не оскаржувались дії або бездіяльність органу державної виконавчої служби з приводу примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у даній справі; докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що позивач звернувся із заявою про видачу дубліката наказу господарського суду за спливом встановленого законодавством строку для пред'явлення наказу до виконання та зважаючи на те, що суди встановили відсутність поважних причин пропуску такого строку, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованою відмову судів у задоволенні заяви позивача про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання та видачу його дубліката.

Поряд з цим, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Зокрема, судом враховуються висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", за змістом якого вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, а від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Зазначене не суперечить встановленим законодавчо приписам про наявність строку для пред'явлення до виконання наказу суду та висновкам судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для відновлення такого строку в силу відсутності відповідних визначених судами поважних причин.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних у справі судових актів, оскільки не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи зі встановлених судами обставин справи та з урахуванням наведених приписів процесуального закону, касаційна інстанція, перевіривши відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи і повноту їх встановлення в ухвалі суду першої інстанції та постанові суду апеляційної інстанції, дійшла висновку про відсутність підстав для їх зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі № 42/337 залишити без змін.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР