ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 справа № 905/1670/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, довіреність №1781 від 26.10.2017р. не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м.Дніпро
на рішення господарського суду Донецької області
від02.10.2017р.
у справі№ 905/1670/17 (суддя В.І. Матюхін)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м.Дніпро
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас», м.Селидове Донецької області
простягнення 49860,00грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м.Дніпро звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас», м.Селидове Донецької області про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу в розмірі 49860,00грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.10.2017р. у справі №905/1670/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Позивач не погодився з прийнятим рішенням та звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що господарський суд Донецької області дійшов невірного висновку щодо спливу строку позовної давності, оскільки перебіг такого строку обчислюється з дати складання комерційного акту, а не з дати приймання вантажу до перевезення, як було зазначено місцевим господарським судом.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.11.2017р. у справі №905/1670/17 було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 28.11.2017р.

На поштову адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 28.11.2017р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача в судове засідання не зявився, разом з тим у резолютивній частині відзиву на апеляційну скаргу міститься клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника відповідача.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання, а також те, що явка представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» ухвалою суду від 06.11.2017р. не визнавалась обовязковою, задовольняючи клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника, а також враховуючи, що позиція останнього викладена безпосередньо у відзиві на апеляційну скаргу, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

21.07.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю Шахтоуправління Донбас (далі - вантажовідправник) на адресу Публічного акціонерного товариства Центренерго Трипільська теплова електрична станція (далі - вантажоодержувач) у напіввагоні №60441284 за залізничною накладною на групу вагонів №49640725 (усього 4 вагони) зі станції Нижньокринка Донецької залізниці на станцію Трипілля-Дніпровське Південно-Західної залізниці відвантажило вугілля кам'яне.

Згідно накладної вага нетто у спірному вагоні 70000кг, брутто - не зазначено, тари 24000кг.

При проходження спірного вагону станції Ясинувата Донецької залізниці він був відчеплений від групи вагонів, причини відчеплення не зазначені.

16.01.2017р. спірний вагон з вантажем начальником станції Ясинувата Донецької залізниці був відправлений за призначенням за досильною накладною №53261418 з зазначенням ваги нетто у вагоні і тари (вагону), які були вказані у основній накладній - №49640725.

При проходженні зазначеного вагону з вантажем станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці (попутна станція) було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу, у звязку з чим вагон був відчеплений для його переважування, про що був складений акт загальної форми №0246Т від 21.01.2017р.

Під час контрольного переважування вагону з вантажем на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на справних 150-тонних електронно-тензометричних вагах станції, повірених 13.01.2017р., було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу. Зокрема, встановлено: вага брутто 99000кг, вага тари (за документом) 24000кг, вага нетто 75000кг, що більше проти даних залізничної накладної та вантажопідйомності вагону на 5000кг.

Невірне зазначення маси вантажу засвідчене комерційним актом №450003/43 від 21.01.2017р. Зазначений акт підписаний заступником начальника станції, приймальником потягів, прийомоздавальником.

З комерційного акту також вбачається наступне. Первинна відправка №49640725 від 21.07.2016р. станції Нижньокринка Донецької залізниці. Навантаження вантажу рівномірне на рівні бортів, із застосуванням карта, без поглиблень, за документом маркування не зазначене, фактично вантаж вкрито снігом, маркування не проглядається.

Після зважування надлишок вантажу (5000кг) був перевантажений у вагон №67872226, який 25.01.2017р. був надісланий на станцію призначення за досилочною накладною №46814455. Спірний вагон був відправлений за накладною №53261418.

У комерційному акті №450003/43 від 21.01.2017р. наявна відмітка станції призначення про те, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено.

Факт допущення вантажовідправником порушення у вигляді неправильного зазначення у накладній відомостей про масу вантажу став підставою звернення позивача до господарського суду за захистом порушеного права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Частиною 3 ст.909 ЦК України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

За приписами ч.5 статті 307 Господарського кодексу України (далі ГК України) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.2 Статуту залізниць України (далі Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, Статут залізниць України визначає права, обовязки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обовязковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).

Як зазначено в ст.6 Статуту, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Правилами перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України №138 від 08.06.2011р.) а саме п.1.1 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1 та п. 2.2, графи Маса вантажу, визначена відправником, кг та Спосіб визначення маси заповнюється вантажовідправником. Маса вантажу згідно зі ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, визначається відправником.

Відповідно до додатку 3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що маса вантажу визначена відправником заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказується маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом).

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесення зазначених відомостей до первинної накладної №49640725 підтвердив представник відповідача ОСОБА_5

Відповідно до п.11 Правил приймання вантажів до перевезення, у разі зважування вантажів на вагонних вагах відправник у разі потреби провадить дозування вантажу (довантаження або часткове вивантаження). Для цього він повинен безпосередньо біля вагонних ваг організувати дозувальний майданчик, забезпечити його необхідним інвентарем, а при відправленні масових вантажів (вугілля, руди, цементу тощо) додатковими механізмами для виконання дозувальних операцій в процесі зважування. Тобто, відповідач мав можливість і зобовязаний був запобігти подібних порушень і провадити чітке зважування та вказувати у перевізних документах вірну інформацію стосовно маси вантажу.

Згідно з пунктами 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення, загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобовязаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012р. за №442, та інших нормативно - правових актів. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Підставою для накладення на відправника відповідальності згідно ст.122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст.129 Статуту.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: а)невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобовязана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Частиною 1 статті 24 Статуту передбачено, що вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У відповідності до статей 118, 122 Статуту штраф за неправильно зазначену масу вантажу складає пятикратний розмір провізної плати.

Крім того, як зазначено вище, комерційним актом №450003/43 від 21.01.2017р. встановлено, що завантаження виконано понад вантажопідйомність вагону на 5000кг.

В свою чергу, згідно зі ст.ст.1, 16 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994р. №232 транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях; підприємства транспорту зобовязані забезпечувати безпеку життя і здоровя громадян, безпеку експлуатації транспортних засобів, охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.ст. 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996р. №273 зі змінами: залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні звязки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоровя громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху поїздів комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Частиною 2 Вступу Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. №411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.02.1997р. за N50/1854 (далі Правила) встановлено, що виконання Правил забезпечує злагодженість усіх ланок залізничного транспорту, чітку та безперебійну роботу залізниць і безпеку руху. Відповідно до п.15.27 Правил забороняється ставити в поїзди, зокрема, вагони, що завантажені понад їх вантажопідйомність.

Тобто, невиконання вимог вказаних Правил, зокрема, завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність, загрожує безпеці руху поїздів, а відтак, створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

За таких обставин, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим позовні вимоги позивача про стягнення з зідповідача штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній.

При цьому, перевіривши правильність розрахунку позивача, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про правильність нарахування суми штрафу в розмірі 49860,00грн. (9972,00грн.х 5).

Одночасно, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог встановивши, що неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу мало місце 21.07.2016р., а позов пред'явлено 19.07.2017 (з порушенням шестимісячного строку).

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком господарського суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст.257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 137 Статуту залізниць України встановлено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Отже, ст.137 Статуту залізниць України є спеціальною нормою законодавства, якою встановлено шестимісячний строк позовної давності для заявлення вимог про стягнення штрафу за неправильне зазначення у накладній маси вантажу.

Частиною 1 ст.251 ЦК України унормовано, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст.252 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч.3 ст.254 ЦК України).

У свою чергу, як зазначено вище, відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Таким чином, саме з дати складання комерційного акту, який є підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, починається перебіг строку позовної давності.

Оскільки датою складання комерційного акту є 21.01.2017р., то перебіг шестимісячного строку для пред'явлення даного позову спливає 21.07.2017р.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця звернулось до господарського суду з позовною заявою 19.07.2017р., про що свідчить штемпель канцелярії господарського суду Донецької області, наявний на першому аркуші позовної заяви, а тому, з урахуванням спеціального строку позовної давності, у позивача наявні правові підстави для стягення з відповідача штрафу за невірно зазначену масу вантажу, що в порушення ст.43 ГПК України не було досліджено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про правомість позовних вимог щодо стягнення з відповідача, як відправника вантажу, штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за неправильне зазначення у накладній маси вантажу (49860,00грн.).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач, не заперечуючи факту невірного зазначення маси вантажу за спірним перевезенням, у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до однієї провізної плати. В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач посилається на те, що допущене ним порушення не призвело до порушення безпеки руху залізничного транспорту, позивачем не понесено додаткових витрат та не було завдано ніяких збитків залізниці. Окрім того, відповідач зауважив, що підприємство знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, що суттєво позначилось на роботі і платоспроможності шахт, на яких добувається вугілля, а також те, що підприємство відповідача є збитковим, що підтверджується звітом про фінансові результати роботи за 1 квартал 2017р.

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України передбачене право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Означена процесуальна норма реалізується судом в контексті дотримання ним норм ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, які вимагають дослідження та встановлення наступних обставин: ступінь виконання зобов'язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; наявність збитків внаслідок невиконання зобов'язань та співвідношення розміру збитків із розміром стягуваних штрафних санкцій.

Відповідно до приписів статей 33, 34, 43 ГПК України саме на відповідача покладено обовязок доведення існування відповідних підстав, а господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зі змісту п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія зазначає, що розмір штрафу за дане правопорушення визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду не має. Крім того, стаття 122 Статуту залізниць України не повязує стягнення штрафу з наявністю (відсутністю) наслідків у перевізника від неправильності відомостей, зазначених у накладній, чи з наявністю вини вантажовідправника. До того ж, сертифікат Торгово-промислової палати України на підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, так само як і документи на підтвердження свого майнового стану, за виключенням копії звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2017р. (форма 2), відповідач суду не надав.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що застосування зменшення розміру штрафу є правом, а не обовязком суду, проаналізувавши фактичні обставини справи та доводи відповідача, наведені в обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафу, враховуючи, що відправник мав можливість і зобовязаний був запобігти порушень і провадити чітке зважування та вказувати у перевізних документах вірну інформацію стосовно маси вантажу, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає наявності виняткових підстав для такого зменшення та, відповідно, для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 02.10.2017р. у справі №905/1670/17 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро на рішення господарського суду Донецької області від 02.10.2017р. у справі №905/1670/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.10.2017р. у справі №905/1670/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас», м.Селидове Донецької області про стягнення штрафу в розмірі 49860,00грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Шахтоуправління Донбас (85400, АДРЕСА_1; ) на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, б.5; ) в особі регіональної філії Придніпровська залізниця (49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, б.108; код ЄДРПОУ ВП 40081237) штраф у розмірі 49860,00грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1600,00грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Шахтоуправління Донбас (85400, АДРЕСА_1; ) на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, б.5; ) в особі регіональної філії Придніпровська залізниця (49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, б.108; код ЄДРПОУ ВП 40081237) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1760,00грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 2 - позивачу; 1 - відповідачу; 1 - у справу; 1 ДАГС; 1 - ГСДО