УХВАЛА

17.11.2017Справа № 910/17191/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер»
доПублічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікор М»
прозобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Каракоця О.Р. - представник за довіреністю № 8220-К-Н-О від 23.08.2017;

від третьої особи: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

03.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» з вимогами до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про зобов'язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 10.11.2016 між ним та відповідачем було укладено Договір поруки №4В14383И/П, відповідно до умов якого позивач поручився за виконання боржником (Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікор М», третьою особою) зобов'язань за Кредитним договором №4В14384И від 24.12.2014 та за Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014. Позивач вказав на те, що він належним чином виконав свої зобов'язання за вказаним договором поруки та сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 560095584 грн. 86 коп. (заборгованість боржника за вказаними кредитними договорами), у зв'язку з чим, відповідно до ст. 556 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був вручити позивачу документи, які підтверджують зобов'язання боржника.

Позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із листом, в якому повідомив про виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 та перехід до нього всіх прав кредитора за Кредитним договором №4В14384И від 24.12.2014 та за Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014, а також за договорами застави (іпотеки), укладеними з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами.

Однак, як стверджує позивач, відповідач не надав відповіді на вказаний лист позивача та жодних документів на адресу позивача не направив.

Враховуючи викладене, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив суд зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали Кредитного договору №4В14384И від 24.12.2014 та Кредитного договору № 4В14383И від 19.12.2014, які укладено між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікор М», та оригінали документів, які підтверджують забезпечення вказаних кредитних договорів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17191/17, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікор М», розгляд справи призначено на 20.10.2017.

У судовому засіданні 20.10.2017 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем було частково погашено заборгованість боржника за кредитними договорами, що не призвело до припинення зобов'язань боржника у повному обсязі, з огляду на що заміна кредитора у повному обсязі не відбулась. Крім того, відповідач вказав на те, що нормами законодавства та положеннями Договору поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 не передбачено обов'язку банку передати саме оригінали документів. Також, відповідач вказав на те, що відповідно до Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строку зберігання, банк зобов'язаний зберігати договори кредиту та договори забезпечення виконання зобов'язань протягом 5 років після закінчення строку дії договору або після погашення заборгованості, у зв'язку з чим банк не має права передавати іншим особам оригінали вказаних договорів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 31.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 17.11.2017.

17.11.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 17.11.2017 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем будь-яких прав позивача, так як умовами договору поруки та нормами законодавства України не передбачено обов'язку банку передати позивачу оригінали кредитних договорів та договорів забезпечення.

Представник позивача у судове засідання 17.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 06.10.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що 06.11.2017 поштове відправлення надійшло до відділення зв'язку та 08.11.2017 не було вручене під час доставки (з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958).

Крім того, ухвала суду про порушення провадження у справі № 910/17191/17 від 06.10.2017 та ухвала суду про відкладення розгляду справи № 910/17191/17 від 20.10.2017 були надіслані на адресу позивача, яка вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 06.10.2017, та були вручені позивачу, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Суд зазначає, що позивач є заінтересованою стороною, яка звернулась з позовом до суду, з огляду на що з метою захисту своїх порушених прав, зобов'язаний слідкувати за станом розгляду судом справи за його позовом, в тому числі своєчасно отримувати процесуальні документи суду (з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958), та не позбавлений права дізнатись про час та місце судового розгляду у будь-який час.

Крім того, про порушення провадження у справі № 910/17191/17 та про відкладення розгляду справи позивач був повідомлений за адресою, яка вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 06.10.2017, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивач обізнаний про слухання справи за його позовом судом.

Представник третьої особи у судове засідання 17.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2 від 06.10.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що 08.11.2017 поштове відправлення надійшло до відділення зв'язку (з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Розглянувши у судовому засіданні 17.11.2017 матеріали справи, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду з огляду на таке.

Позивачем долучено до позовної заяви копію Договору поруки №4В14383И/П від 10.11.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» (поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) - договір укладено із використанням електронного цифрового підпису (відповідно до п. 17 договору поруки).

Відповідно до п. 1 Договору поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікор М» (боржник) своїх зобов'язань за Кредитним договором №4В14384И від 24.12.2014 та за Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014 (а саме: повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом).

Згідно з п. 4 Договору поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитними договорами боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що він належним чином виконав свої зобов'язання за Договором поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 та сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 560095584 грн. 86 коп. (заборгованість боржника за вказаними кредитними договорами).

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 27 від 11.11.2016 про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 358705000 грн. 00 коп. (призначення платежу - виконання зобов'язання по Кредитному договору № 4В14383И від 19.12.2014 згідно з Договором поруки №4В14383И/П від 10.11.2016).

Також, позивачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 28 від 11.11.2016 про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 358705000 грн. 00 коп. (призначення платежу - виконання зобов'язання по Кредитному договору № 4В14383И від 19.12.2014 згідно з Договором поруки №4В14383И/П від 10.11.2016).

Згідно з ч. 1 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до п. 8 Договору поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитними договорами, переходять всі права кредитора за кредитними договорами і договорами застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитними договорами у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 10 Договору поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю протягом 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами.

У позовній заяві позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із листом, в якому повідомив про виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 та перехід до нього всіх прав кредитора за Кредитним договором №4В14384И від 24.12.2014 та за Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014, а також за договорами застави (іпотеки), укладеними з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами.

Однак, як стверджує позивач, відповідач не надав відповіді на вказаний лист позивача та жодних документів на адресу позивача не направив.

Враховуючи викладене, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив суд зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали Кредитного договору №4В14384И від 24.12.2014 та Кредитного договору № 4В14383И від 19.12.2014, які укладено між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікор М», та оригінали документів, які підтверджують забезпечення вказаних кредитних договорів.

Таким чином, враховуючи заявлені позивачем предмет та підставу позову, з метою встановлення факту переходу до поручителя (позивача), який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, усіх прав кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й тих, що забезпечували його виконання, судом підлягають встановленню наступні обставини: 1) укладення між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікор М» Кредитного договору №4В14384И від 24.12.2014 та Кредитного договору № 4В14383И від 19.12.2014; 2) надання відповідачем кредиту боржнику за вказаними кредитними договорами; 3) повернення боржником кредиту та сплати процентів за користування кредитом за Кредитним договором №4В14384И від 24.12.2014 та за Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014; 4) розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікор М» за Кредитним договором №4В14384И від 24.12.2014 та за Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014 станом на дату сплати поручителем (позивачем) заборгованості боржника за вказаними кредитними договорами; 5) виконання поручителем (позивачем) обов'язку за Договором поруки №4В14383И/П від 10.11.2016 щодо сплати заборгованості боржника за Кредитним договором №4В14384И від 24.12.2014 та за Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014 у повному обсязі.

Таким чином, суд повинен встановити обставини щодо виникнення кредитного зобов'язання між позивачем та третьою особою (основним боржником), наявності прострочення його виконання боржником та виконання поручителем зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі.

Суд неодноразово ухвалами від 06.10.2017, від 20.10.2017 та від 31.10.2017 зобов'язував позивача надати суду копію Кредитного договору № 4В14384И від 24.12.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікор М» та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», з усіма додатками та додатковими угодами до нього; копію Кредитного договору № 4В14383И від 19.12.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікор М» та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», з усіма додатками та додатковими угодами до нього; копії договорів, якими було забезпечено виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікор М» за Кредитним договором № 4В14384И від 24.12.2014 та Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014; докази надання Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» кредиту за Кредитним договором № 4В14384И від 24.12.2014 та Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014 (копії банківських виписок, платіжних доручень, меморіальних ордерів, тощо); докази повернення кредиту за Кредитним договором № 4В14384И від 24.12.2014 та Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014 та сплати процентів за користування кредитом (копії платіжних доручень, банківських виписок, тощо); розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 4В14384И від 24.12.2014 та Кредитним договором № 4В14383И від 19.12.2014 станом на 11.11.2016.

Крім того, ухвалами від 20.10.2017 та від 31.10.2017 суд зобов'язував позивача надати письмові пояснення, які саме оригінали документів, які підтверджують забезпечення виконання Кредитного договору № 4В14384И від 24.12.2014 та Кредитного договору № 4В14383И від 19.12.2014, позивач просить суд зобов'язати передати відповідача.

Однак, позивачем не були виконані вказані вимоги ухвали суду, що унеможливлює встановлення судом обставин переходу до позивача як до поручителя, який виконав зобов'язання боржника, забезпечене порукою, всіх прав кредитора у такому зобов'язанні, в тому числі й тих, що забезпечували його виконання (відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України) та, відповідно, обставин виникнення у відповідача обов'язку передати позивачу документи, які підтверджують обов'язки боржника (відповідно до ч. 1 ст. 556 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

За змістом п.п. 2.3, 3.9.3 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, може тягнути за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

У п. 4.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 викладено правову позицію про те, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов: додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання; витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто, незалежних від позивача обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, в тому числі, залишити позов без розгляду.

Як встановлено судом, суд ухвалами від 06.10.2017, від 20.10.2017 та від 31.10.2017 зобов'язував позивача надати докази, необхідні для розгляду спору у даній справі по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2017 було зобов'язано позивача у випадку неможливості подання доказів, які витребовуються судом, надати письмові пояснення із зазначенням обгрунтованих причин їх неподання.

Однак, вказані вимоги ухвали суду позивачем залишились без виконання.

Позивачем не було надано будь-яких письмових пояснень щодо неможливості подання доказів, які були витребувані судом відповідно до ст. 65 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивачем не було заявлено клопотань про витребування доказів в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, у випадку відсутності документів у позивача.

Ухвалами суду від 06.10.2017, від 20.10.2017 та від 31.10.2017 було зобов'язано сторін направити для участі в розгляді справи своїх повноважних представників.

Однак, позивач вимог ухвал суду не виконав, своїх представників у судові засідання, призначені на 20.10.2017, на 31.10.2017 та на 17.11.2017, не направив, поважних причин неявки у судові засідання суду не повідомив.

У п. 4.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 зазначено, що у разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, в тому числі, залишити позов без розгляду.

Враховуючи неподання позивачем витребуваних судом документів та нез'явлення представника позивача у призначені судові засідання (при цьому, позивач не повідомив суд про причини неподання витребуваних судом доказів та причини неявки представника у судові засідання, а отже суд вважає, що позивачем не доведено поважності причин неподання доказів та незабезпечення явки представника), суд дійшов висновку, що подальший розгляд справи є неможливим, оскільки це перешкоджає всебічному та повному розгляду справи та унеможливлює вирішення спору по суті з огляду на те, що наявні у справі докази є недостатніми для прийняття об'єктивного, мотивованого судового рішення, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, та з метою надання позивачу можливості в подальшому захистити свої порушені права шляхом звернення до суду з даним позовом, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, з огляду на те, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, підстави для повернення позивачу судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у даній справі, відсутні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 43, 49 п. 5 ч. 1 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантех Мастер» до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про зобов'язання вчинити дії залишити без розгляду.

Суддя І.М. Отрош