РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа № 924/857/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Грязнов В.В. ,

судді Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача державного підприємства "Нігинський кар'єр" на рішення господарського суду Хмельницької області від 26.10.17 р. у справі № 924/857/17 (суддя Димбовський В.В.)

за позовом приватного підприємства "Бондар" (м. Хмельницький)

до державного підприємства "Нігинський кар'єр" (селище Сахкамінь, Кам'янець-Подільського району)

про стягнення 70194,25 грн. заборгованості, 1430,81 грн. 3% річних, 5615,54 грн. інфляційних втрат

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (керівник), ОСОБА_2, представник за довіреністю від 15.11.2017р.;

відповідача - не з`явився;

Судом роз'яснено представникам позивача права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Бондар" звернувся з позовом до державного підприємства "Нігинський кар'єр" про стягнення з відповідача 70194,25 грн. заборгованості, 1430,81 грн. 3% річних, 5615,54 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання договору підряду №6/11-16 від 07.11.2016р..

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.10.2017р. у справі №924/857/17 позов задоволено частково; стягнуто з державного підприємства "Нігинський кар'єр" на користь приватного підприємства "Бондар" 70194,25 грн. заборгованості, 1390,42 грн. 3% річних, 4829,41 грн. інфляційних втрат, 1582,88 грн. витрат по оплаті судового збору; у частині позовних вимог про стягнення з відповідача 40,39 грн. 3% річних та 786,13 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, державне підприємство "Нігинський кар'єр" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу, з посиланням на ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, ст.2, п.1 ст. 3, ст. 8 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджено наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016р., п. 1.4, 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004р. скаржник зазначає, що поданий позивачем в якості доказу наявності заборгованості акт приймання виконаних робіт від 30.12.2016 року, як і видаткові накладні не є розрахунковими документами, а є документами первинного обліку. Разом з тим, вказує, що отримані у ході судового провадження банківські виписки, не підтверджують своєї належності до конкретного договору та враховуючи факт наявності укладення декількох договорів між сторонами позивач мав можливість долучити до матеріалів справи платіжні доручення, що виникли з інших договорів. Крім того, з посиланням на п. 4.1. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" скаржник зауважує, що сплата 3% річних та інфляційних нарахувань не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Однак, на жодні порушення з моменту підписання актів від 30.12.2016р. аж до звернення з позовом до суду позивач відповідачу не вказував, що свідчить про відсутність факту незаконного користування коштами та завдання у звязку із цим будь яких збитків.

Приватне підприємство "Бондар" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №34007/17 від 27.11.2017р.) в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема, вказує, що посилання відповідача про суперечності у первинній бухгалтерській документації сторін не відповідає дійсності, що підтверджується неодноразовим надсиланням з боку ПП "Бондар" актів звірки взаємних розрахунків між сторонами та відсутністю відповіді на них з боку ДП "Нігинський карєр", яка підтверджує відсутність заперечень у відповідача на стан розрахунків, зазначених в цих актах звірки.

Крім того, позивач звертає увагу, що 13.11.2017р. підприємство направило на адресу ДП "Нігинський карєр" акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2016 р. по 10.11.2017 p., який відповідач отримав 15.11.2017 р., однак на даний час відповіді на нього ПП "Бондар" не отримало.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.11.2017р. у справі №924/857/17 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду.

20.11.2017 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із зайнятістю представника у інших судових засіданнях.

Колегія суддів з приводу заявленого клопотання вважає за необхідне зазначити, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до абз.1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Крім того, Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Разом з тим, відповідачем не подано доказів, які підтверджують відсутність інших представників підприємства.

Водночас, згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Із врахуванням вищенаведеного, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача (скаржника) у справі.

Представники позивача в судовому засіданні 27.11.2017р. заперечили проти доводів апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві, просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану судом першої інстанції оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, 07.11.2016р. державним підприємством "Нігинський кар'єр" (замовник) та приватним підприємством "Бондар" (підрядник) укладено договір підряду №6/11-16 (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає та сплачує, а підрядник бере на себе зобов'язання з виконання робіт по капітальному ремонту 131 м. залізничної колії, залізничного господарства ДП "Нігинський кар'єр" по вул. Радянській, 1а, с. Сахкамінь, Кам'янець-Подільського району, Хмельницької області, відповідно до переліку та у обсягах наведених у проектно-кошторисній документації.

У п. 2.2. договору сторони погодили, що загальна вартість робіт складає 707659,20 грн., в тому числі ПДВ 117943,20 грн.

Згідно із п. 3.1. договору підрядник виконує роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, будівельних норм і правил.

П. 4.1 договору передбачено, що замовник проводить розрахунки за виконані роботи на підставі оформлених актів виконаних робіт за формою №КБ-2в та формою №КБ-3, підписаних сторонами, впродовж 10 банківських днів з дати їх підписання.

Відповідно до п. 6.1 договору, роботи вважаються виконаними після підписання замовником та підрядником акту виконаних робіт за формою №КБ-2в. Якщо під час здачі-приймання виконаних робіт з боку замовника виникають претензії щодо якості та/або повноти виконання підрядником робіт, підрядник зобовязаний усунути недоліки впродовж 10 днів з дати виникнення претензій.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п. 9.1. договору).

На виконання робіт з капітального ремонту 131 м. залізничної колії, залізничного господарства ДП "Нігинський кар'єр" по вул. Радянській, 1а, с. Сахкамінь, Кам'янець-Подільського району сторони склали локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, в поточних цінах станом на 07.11.2016р., відобразивши всі витрати у договірній ціні (а.с. 11-14).

31.12.2016р. сторони підписали акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за формою №КБ-3, з яких вбачається прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт за грудень 2016 року на суму 707659,20 грн., а також підписали підсумкову відомість ресурсів (витрати по факту) та розрахунок загальновиробничих витрат до акту КБ-2в №1(а.с.20-29).

Разом з тим, як убачається з розрахунку позивача та наявних у матеріалах справи документів, окрім правовідносин за договором підряду від 07.11.2016р., між сторонами існували інші правовідносини, за якими здійснювались розрахунки. Позивач, отримані від відповідача кошти, розподіляв в хронологічній послідовності згідно календарних дат. До підписання акту виконаних робіт по договору підряду від 07.11.2016р. існував залишок коштів в розмірі 527564,95 грн., які позивачем зараховано як аванс по договору підряду від 07.11.2016р., а після підписання акту в період з 13.01.2017р. по 27.02.2017р., відповідач здійснив проплати на загальну суму 109900,00 грн. і призначенням платежу вказано „за виконані роботи згідно договору. На підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи містяться платіжні доручення (а.с. 87-129).

Отже, позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач лише частково розрахувався за виконані роботи на суму 637464,95 грн., у звязку із чим утворилася заборгованість у сумі 70194,25 грн.

В подальшому позивач направив відповідачу претензію вих. №42 від 28.03.2017р. про сплату боргу, яка станом на 01.01.2017 року складала 1003629,21 грн., а станом на 28.03.2017 року 893729,21 грн., за договорами підряду, серед яких за договором підряду №6/11-16 від 07.11.2016р., однак, вимоги виконано не було (а.с. 33).

У відповіді на претензію за вих. №373/юр від 10.04.2017р., відповідач повідомив, що у грудні 2016 року ними було помилково підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат по договору від 11.10.2016р. №11/10-16 на суму 829206,00 грн. За роботи, які фактично не проводилися, запропонував їх скасувати та провести взаєморозрахунок (а.с. 32).

У звязку із не сплатою суми боргу, позивач звернувся із позовом до державного підприємства "Нігинський кар'єр" про стягнення 70194,25 грн. заборгованості, 1430,81 грн. 3% річних, розрахованих за період з 11.01.2017р. по 15.09.2017р. та 5615,54 грн. інфляційних втрат, розрахованих за період січень 2017 року серпень 2017 року.

Предметом даного судового розгляду є вимога про стягнення заборгованості за договором підряду №6/11-16 від 07.11.2016р.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).

Аналізом обставин справи судом, встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного ними договору підряду №6/11-16 від 07.11.2016р., який за своєю природою є договором будівельного підряду.

Відповідно до ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 4. ст. 879 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як зазначалося вище, в договорі, а саме в п.п. 4.1, 4.2 сторони передбачили, що замовник проводить розрахунки за виконані роботи на підставі оформлених актів виконаних робіт за формою №КБ-2в та формою №КБ-3, підписаних сторонами, впродовж 10 банківських днів з дати їх підписання; оплата виконаних робіт проводиться по договірній ціні.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначалося вище, на підтвердження належного виконання позивачем умов договору в частині виконання робіт в матеріалах справи містяться підписані відповідачем без зауважень акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою №КБ-3 чим останній підтвердив, що роботи виконано в повному обсязі та погодив їх вартість, яка співпадає з вартістю, погодженою в локальному кошторисі та відображеною в договорі.

Однак, відповідач зі свого боку порушив зобов`язання щодо повної оплати виконаних робіт за договором на суму 70194,25 грн., доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять.

На момент розгляду справи судом апеляційної інстанцій відповідачем також не подано доказів щодо погашення вказаної суми заборгованості.

Разом з тим, посилання скаржника, як у апеляційній скарзі, так і у відзиві на позов на те, що видаткова накладна та акт приймання виконаних робіт не являються розрахунковими документами не приймаються до уваги, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи містять розрахункові документи, а саме: платіжні доручення та банківські виписки по рахунку, які підтверджують сплату відповідачем позивачу коштів за існуючими між ними правовідносинами.

Також, як правильно встановлено судом першої інстанції, з наявних у справі платіжних доручень, банківських виписок та пояснень сторін слідує, що крім правовідносин за договором підряду у даній справі, між сторонами існували інші правовідносини. Всі кошти, які позивач отримав від відповідача, було ним враховано та розподілено в хронологічному порядку. При цьому, позивач правомірно не враховував заборгованість по іншому спірному договору підряду, датованому 11.10.2016р., спір по якому розглядається в іншій справі №924/750/17. Крім того, на момент підписання акту виконаних робіт по договору підряду в даній справі, існував залишок коштів, які було зараховано як аванс по договору підряду в даній справі, і після підписання акту, позивач, всі кошти, які були сплачені відповідачем, врахував як сплату коштів за договором підряду в даній справі. Будь-яких інших платіжних документів, крім тих, що містяться в матеріалах справи, не надано. Разом з тим, доказів, передбачених ст.ст. 33-36 ГПК України, на спростування вказаних обставин відповідачем не подано.

Враховуючи вищевикладене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 70194,25 грн.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачем строку оплати за виконані роботи, крім основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11р. в справі №07/238-10).

Так, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно із листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р., індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не було враховано зазначений у договорі строк оплати виконаних робіт - 10 банківських днів з дати підписання акту про виконані роботи та довідки про вартість виконаних робіт, тому колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що прострочення в оплаті виконаних робіт виникло 18.01.2017р., а оскільки нарахування індексу інфляції можливе лише на борг, який існував не менше як один місяць, нарахування інфляційних втрат, в даному випадку, можливе з лютого 2017 року.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснений місцевим господарським судом, вважає його правильним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 4829,41 грн. за період лютий - серпень 2017 року, а у стягненні 786,13 грн. слід відмовити.

Щодо розрахунку 3% річних, який міститься у матеріалах справи, судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що останній також був здійснений позивачем без врахування зазначеного у договорі строку оплати виконаних робіт - 10 банківських днів з дати підписання акту про виконані роботи та довідки про вартість виконаних робіт.

Отже, колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснений судом першої інстанції, з врахуванням початку перебігу прострочення в оплаті (18.01.2017р.), вважає його правильним у розмірі 1390,42 грн. за період з 18.01.2017 року по 15.09.2017 року і дана сума підлягає до стягнення, а у стягненні 40,39 грн. 3% річних необхідно відмовити.

Крім того, посилання відповідача на не пред'явлення порушень з моменту підписання акту від 31.12.2016р. не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи претензією та відповіддю відповідача на неї.

Колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Нігинський кар'єр" на рішення господарського суду Хмельницької області від 26.10.2017р. у справі №924/857/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.