РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Справа № 902/579/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 01/11-17) від 01.11.2017р.

від відповідача:ОСОБА_2 (довіреність № 01/06-2017) від 30.05.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача відповідач на рішення господарського суду Вінницької області від 21.08.17р. у справі № 902/579/17 (суддя Білоус В.В.)

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Елеваторна компанія "Кусто Агро"

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ді ОСОБА_4 Еволюшн"

про стягнення штрафних санкцій за договором поставки в сумі 155 864,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області у справі №902/579/17 від 21.08.17р. позовні вимоги задоволено частково.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідачем порушено строки виконання зобов"язання в частині оплати отриманого товару, у зв"язку з чим у позивача виникло право для нарахування штрафних санкцій у формі пені та стягнення інфляційних втрат. При цьому судом здійснено перахунок заявлених до стягнення сум інфляційних пені, на підставі якого зроблено висновок, що до стягнення підлягає 124 472,40 грн., з яких 20 397,80 грн.- пені за період з 13.10.2016 по 03.11.2016, 104 074,60 грн.- інфляційних втрат за період з 13.10.2016 по 03.11.2016; в в частині стягнення 31 379,13 грн.- пені за період з 13.10.2016 по 03.11.2016, 13,22 грн.- інфляційних втрат за період з 13.10.2016 по 03.11.2016 слід відмовити.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 21.08.17р. у справі 902/579/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що умовами договору строки оплати за отриманий товар визначені п. 3.2, згідно якого відповідач зобов"язаний оплатити поставлений йому товар протягом 7 банківських днів з моменту поставки партії товару, після отримання на свою адресу Покупцем від Постачальника рахунку фактури та документів, вказаних в п. 2.3 та 8.7 договору. Водночас позивачем не надано доказів надіслання або одержання покупцем документів, визначених в п. 2.3 та 8.7 договору, не надані такі доркази і на виконання ивмог ухвали суду першої інстанції від 05.07.17р. А тому позивач не довів, що строк оплати за одержаний за договором № 140612 від 03.10.16р. товар настав, у зв"язку з чим не можна вважати доведеним факт порушення строків оплати та відповідно є підстави для застосування неустойки та стягнення інфляційних втрат.

Апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду в засіданні суду 25.10.2017.

В судове засідання 25.10.2017р. з"явився представник відповідача, який підтримав вимоги апеляційної скарги. Позивач в засідання суду не з"явився, натомість подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості підготувати заперечення на апеляційну скаргу, також просить зобов"язати відповідача надіслати копію апеляційної скарги та долучених до неї документів на юридичну адресу позивача: м. Жмеринка, Вінницька область, вул. Барляєва, 28А.

Судом відкладено розгляд справи на 11.00 год. 22 листопада 2017р.

06.11.2017 від позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 07.11.2017р. задоволено клопотання позивача, ухвалено провести засідання 22.11.2017р. о 11.00 год в режимі відеоконференції з господарським судом Вінницької області. 13.11.2017р. таке ж клопотання подано представником відповідача.

21.11.2017 представником позивача через електронну пошту долучено додаткові пояснення, за змістом яких позивач зобов"язаний відповідачу надати оригінали документів, якими згідно п. 2.3 договору є накладна на товар, тристоронній акт приймання-передачі, які долучені до матеріалів справи. Передача копій документів від Постачальника до Покупця здійснювалась уповноваженому представнику за довіреністю № 1006 від 03.10.2017 та № 1122 від 24.10.2017.

В судовому засіданні 06.11.2017р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення суду, просить скаргу задоволити, рішення суду скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач заперечує вимоги апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.10.2016 між позивачем (в Договорі «Постачальник») та відповідачем (в Договорі «Покупець») було укладено договір поставки № 140612 (далі Договір).

Згідно п.1.1 Договору Постачальник передає, а Покупець приймає й оплачує Соняшник, що відповідає по якості ДСТУ 7011:2009 та не перевищує по якості показники, визначені у п.2.5 даного Договору, надалі "Товар, у кількості 5000.000 т (Пять тисяч тонн) +/- 5,00 % за вибором Покупця за ціною 10 296,95 (Десять тисяч двісті девяносто шість гривень 95 копійок) за одиницю товару, що еквівалентно на дату підписання даного договору 397 Доларів США, за курсом 2593,6893 грн. за 100 дол. США, за тону на загальну суму 51 484 732,61 грн. +/- 5.00 %, у т.ч. ПДВ - 8 580 788,77 +/- 5.00 %. Ціна товару визначена сторонами договору є звичайною.

Згідно п.2.1 Договору Товар за даним договором поставляється покупцю партіями на умовах EXW франко-елеватор ТОВ "ЕК"КУСТО АГРО" (Міжнародні правила тлумачення торгових термінів "Інкотермс" у редакції 2000 року і за адресою: 22100, вул.Довженка, буд.28, м.Козятин, Вінницька обл.).

Згідно п.2.2 Договору Поставка всієї партії Товару за даним Договором здійснюється в термін до 10.10.16 включно. Поставка Товару здійснюється партіями, при цьому Постачальник має право притримати поставку наступних партій Товару, якщо Покупцем не було здійснено оплати за попередню партію Товару, згідно п.3.2. даного Договору.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Оплата за Товар здійснюється Покупцем протягом семи банківських днів з моменту поставки відповідної партії Товару, після отримання на свою адресу від Покупцем від Постачальника рахунку-фактури та документів, вказаних у п. 2.3. та 8.7. Договору.

Відповідно до п.5.3 Покупець за порушення терміну оплати Товару несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

03 жовтня 2016 року між Позивачем та Відповідачем підписано додаткову угоду № 1 про коригування ціни поставки партії Товару в кількості 1000,00 тонн за ціною 10 296,95 гривень.

10 жовтня 2016 року Позивач та Відповідач підписали додаткову угоду № 2 за якою продовжили строк поставки всієї партії Товару в термін до 31.10.2016 року.

24 жовтня 2016 року Позивач та Відповідач підписали додаткову угоду №3, за якою скориговано ціну на партії Товару в кількості 2000,00 тонн за ціною 10 187,02 гривень.

Додатковою угодою № 4 від 31.10.2016 року викладено п.1.1. Договору в новій редакції, чим передбачено поставку Товару по Договору в кількості 3000.00 (три тисячі) тонн.

Позивач передав відповідачу товар, а відповідач отримав товар на загальну суму 30 670 990 грн., що стверджується видатковими накладними № 34 від 03.10.2016 на суму 10 296 950 грн. (а.с.33), № 36 від 24.10.2016 на суму 20 374 040 грн. (а.с.42), актами приймання передачі № 41 від 03.10.2016 (а.с.34), № 46 від 24.10.2016 (а.с.43) обопільно підписаним сторонами.

Відповідач зобов'язання щодо оплати за отриманий товар виконав, а саме за видатковою накладною № 34 від 03.10.2016:

- 06.10.2016 на суму 4 800 000 грн.;

- 07.10.2016 на суму 1 380 000 грн.;

- 12.10.2016 на суму 400 000 грн.;

- 17.10.2016 на суму 800 000 грн.;

- 18.10.2016 на суму 500 000 грн.;

- 19.10.2016 на суму 1 000 000 грн.;

- 20.10.2016 на суму 1 416 950 грн..

За видатковою накладною № 36 від 24.10.2016:

- 26.10.2016 на суму 4 000 000 грн.;

- 27.10.2016 на суму 2 000 000 грн.;

- 28.10.2016 на суму 2 374 040 грн.;

- 31.10.2016 на суму 1 800 000 грн.;

- 01.11.2016 на суму 1 500 000 грн.;

- 03.11.2016 на суму 5 200 000 грн.;

- 04.11.2016 на суму 3 500 000 грн..

Позивач звернувся до Відповідача із Претензією № 1 від 21.02.2017 року.

Відповідач у відповіді на Претензію від 21.02.2017 року не визнав вищезазначену претензію.

Зміст договору, взятих в ньому зобов'язань свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з поставки товару, які регулюються ст. 712 ЦК України.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525, ст.526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із приписів ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умови оплати за одержаний товар врегульовано п. 3.2 договору, у відповідності з яким оплата за товар здійснюється покупцем протягом 7 банківських днів з моменту поставки відповідної партії товару, після отримання на свою адресу покупцем від постачальника рахунку фактури та документів, вказаних в п. 2.3 та 8.7 договору.

У відповідності з п. 2.3 договору разом з товаром постачальник надає покупцю накладну (оригінал), протокол випробувань на показники безпеки; податкову накладну, складену в електронній формі, складські документи, що свідчать про переписання товару з постачальника на покупця; оригінал тристороннього акта приймання-передачі.

Як свідчать матеріали справи, накладні № 34 від 03.10.2016 та № 36 від 24.10.2016 на отримання товару та акти приймання-передачі № 41 від 03.10.2016 та № 46 від 24.10.2016 підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками. Податкова накладана за умовами договору складається в електронній формі, а тому не може бути предметом передачі як звичайний письмовий документ. При цьому відповідач не надав доказів на підтвердження неможливості проведення по бухгалтерському обліку господарської операції за договором, як і не надав доказів неможливості формування податкового кредиту з даної операції. Щодо протоколу випробувань, то суд зазначає про відсутність заперечень сторін щодо якості отриманого товару, як і доказів про його повернення постачальнику.

П. 8.7 договору визначено перелік документів, які порстачальник зобов"язаний надати покупцю при його укладенні, а тому не може регулювати порядок передання кожної окремої партії товару.

Водночас матеріалами справи доведено здійснення оплати відповідачем за отриманий товар в повному обсязі. При цьому в призначеннях платежу за поставкою по накладній № 34 від 03.10.2016 вказано рахунок № 1881, по накладній № 36 від 24.10.2016 вказано рахунок № 1299, що дає підстави вважати, що рахунки на оплату відповідачем були отримані.

А тому колегія суддів вважає, що постачальником дотримано умов договору в частині поставки товару та передачі товарозпорядчих документів на нього. У зв"язку з чим твердження відповідача, що строк оплати за отриманий товар не настав, є безпідставним, оскільки спростовується матеріалами та обставинами справи.

Отже, отримавши за накладною № 34 від 03.10.16 товар, відповідач із врахуванням п. 3.2 договору зобов"язаний здійснити оплату за нього протягом 7 банківських днів, тобто до 12.10.2016. А тому простроченням оплати слід вважати період з 13.10.2016 по 20.10.2016 (дата останньої суми оплати - 1 416 950 грн.)- 7 днів.

За накладною № 36 від 24.10.2016 відповідач із врахуванням п. 3.2 договору зобов"язаний здійснити оплату за нього протягом 7 банківських днів, тобто до 02.10.2016, а тому простроченням оплати є період з 03.11.2016 по 04.11.2016 - 1 день.

При цьому колегія суддів вказує на помилковість визначення періоду прострочення позивачем (за накладною № 34 від 03.10.2016 з 12.10.2016, за накладною № 36 від 24.10.2016 з 01.11.2016), оскільки останнім не враховано умову договору щодо зобов"язання проведення розрахунку протягом 7 банківських днів, що було враховано судом першої інстанції під час перевірки розрахунку сум, заявлених до стягнення.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що період прострочення розрахунку за товар, поставлений 03.10.2016, складає 7 днів, а за товар, поставлений 24.10.2016, складає 1 день.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. (Постанова Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14)

А відтак індекс нфляції розраховується не на кожну конкретну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

А тому застосовувати індекс інфляції за місяць до боргу, прострочення за яким існувало сім днів, є неправомірним, у зв"язку з чим позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 104 087,82 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Встановивши факт прострочення відповідачем строку розрахунків, перевіривши розрахунок позовних вимог щодо пені за прострочення в оплаті Товару колегією суду встановлено, що позивачем при поданні позову помилково нараховано 51 776,93 грн.- пені за період з 12.10.2016 по 03.11.2016, оскільки згідно розрахунку здійсненому судом з урахуванням вимог п. 5.3, 5.7 договору, ст.253, ч.5 ст.254 ЦК України, ч.6 ст.232 ГК України та за допомогою інструменту "Калькулятор штрафів" системи "Ліга: Закон" сума пені за прострочення в оплаті товару становить 20 397,80 грн.- за період з 13.10.2016 по 20.10.2016 та за період з 03.11.2016 по 03.11.2016.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 20 397,80 грн. пені.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З урахуванням наведеного, розглянувши доводи апеляційної скарги, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевіривши законність та обґрунтованість рішення у повному обсязі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШИН" від 04.09.17р. на рішення Господарського суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року у справі № 902/579/17 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Вінницької області області від 21 серпня 2017 року у справі №902/579/17 скасувати в частині стягнення 104 074,60 грн. інфляційних нарахувань. В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити в позові щодо стягнення 104 074,60 грн. інфляційних. В решті рішення залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШИН", (21034, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, буд. 26) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАТОРНА КОМПАНІЯ "КУСТО АГРО", (23100, Вінницька обл., м. Жмеринка, вул. Барляєва 28А) 20 397,80 грн.- пені.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШИН", (21034, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, буд. 26) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАТОРНА КОМПАНІЯ "КУСТО АГРО", (23100, Вінницька обл., м. Жмеринка, вул. Барляєва 28А) 305,97 грн. відшкодування судових витрат зі сплати судового збору."

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАТОРНА КОМПАНІЯ "КУСТО АГРО", (23100, Вінницька обл., м. Жмеринка, вул. Барляєва 28А) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШИН", (21034, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, буд. 26) 2235,21 грн. відшкодування судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/579/17 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.