ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Справа № 922/184/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак"
на ухвалуГосподарського суду Харківської області від 14.02.2017
та постановуХарківського апеляційного господарського суду від 10.04.2017
у справі№ 922/184/17 Господарського суду Харківської області
за позовомПриватного акціонерного товариства "Профі-Пак"
доПублічного акціонерного товариства "Мегабанк"
провизнання недійсними умов кредитного договору
за участю представників сторін:

позивача: не з'явилися

відповідача: Шапошников О.О.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Профі-Пак" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" про визнання недійсними п.п. 7.1.1., 7.1.2., 7.1.3., 7.1.4. Кредитного договору № 3-10в/2013-ГД-3/13 від 05.09.2013.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.02.2017 у справі № 922/184/17 (суддя Доленчук Д.О.), залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., судді Лакіза В.В., Плахов О.В.), припинено провадження у справі № 922/184/17 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Приватне акціонерне товариство "Профі-Пак" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.02.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у справі № 922/184/17, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, ст. 5 Закону України "Про третейські суди", ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

До Вищого господарського суду України надійшов відзив Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" на касаційну скаргу, в якому відповідач просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач не скористався передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та свідчать матеріали справи, пунктом 10.1 кредитного договору № 3-10в/2013-ГД-3/13 від 05.09.2013 визначено, що всі спори, що виникають за цим договором між сторонами, підвідомчі третейським судам та не заборонені чинним законодавством України на момент підписання цього договору, розглядаються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації "Слобожанська Перспектива" у відповідності з його Регламентом. Сторони погоджуються, що розгляд спорів у Третейському суді буде здійснюватись одноособово. Сторони доручають Голові Третейського суду призначити третейського суддю зі списку суддів Третейського суду. Сторони ознайомлені з Регламентом Третейського суду.

Враховуючи укладення сторонами третейського застереження, що міститься в кредитному договорі № 3-10в/2013-ГД-3/13 від 05.09.2013, яке є дійсним, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про припинення провадження у справі на підставі пункту 5 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки сторони домовилися про вирішення їх спорів третейським судом.

В рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008 (№ 1-рп/2008) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визначено, що практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Згідно із статтею 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 11 статті 6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

Як встановлено частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України "Про третейські суди", є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного статтею 55 Конституції України.

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України), не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя.

Таким чином, якщо згідно з положеннями чинного законодавства певне питання вирішується "судом", "у судовому порядку", "на підставі рішення суду", слід вважати, що йдеться про державні суди, та відповідні питання не підлягають розгляду у третейських судах.

Враховуючи викладене та з огляду на положення частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України спори щодо визнання правочину недійсним розглядаються виключно державними судами (аналогічна правова позиція викладена і у листі Верховного Суду України від 11.02.2009 "Практика застосування судами Закону України "Про третейські суди").

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний господарський суд, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - передачі на розгляд до місцевого господарського суду для вирішення по суті.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.02.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у справі № 922/184/17 скасувати.

Справу № 922/184/17 передати на розгляд до Господарського суду Харківської області.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" на користь Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак" 1600,00 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Харківської області видати наказ.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

Т. Козир