ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р.Справа № 922/3509/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВАРІТЕК", м. Дніпро
до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АМО1", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №1009 від 14.06.2001р.;

відповідача - ОСОБА_3 довіреність б/н від 06.11.2017р.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВАРІТЕК" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АМО1", в якій позивач, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог від 30.10.2017р., просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 36259,20 грн., пеню у розмірі 157555,30 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору купівлі - продажу №290-09/16 від 15.09.2016р., який був укладений між позивачем та відповідачем. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2907,22 грн. та витрат на послуги адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.10.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду. Порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на "06" листопада 2017 р. о (об) 11:00. Клопотання позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВАРІТЕК" про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Забезпечення проведення відеоконференції за участю позивача по справі №922/3509/17 доручено Господарському суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.11.2017р. розгляд справи відкладено до 14.11.2017р. о 14:00.

14.11.2017р. представником відповідача наданий до суду відзив на позовну заяву за вх.№37582, в якому відповідач зазначає, що проти позову заперечує та не погоджується із періодом нарахування санкцій, що заявлені позивачем, а саме 3% річних та пені та зазначає, що листуванням між сторонами сторони погодили прийняття оплати товару - 25.08.2017р., а відтак й період нарахування вказаних санкцій починається з наступного дня, тобто з 26.08.2017р. та закінчується 05.10.2017р. Прострочення оплати залишку товару відповідач не заперечував. Надав розрахунки 3% річних та пені, які обчислені згідно вказаного періоду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.11.2017р. розгляд справи відкладено до 27.11.2017р. о 14:00.

Представник позивача бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, що наданий до суду 14.11.2017р.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників відповідача, суд встановив наступне.

15 вересня 2016 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №290-09/16 (далі по тексту - договір).

Відповідно до умов п. 1.1 договору, позивач зобов'язаний поставити на адресу відповідача вертикальний обробляючий центр з ЧПУ моделі "ВКМ 5700", здійснити пусконалагоджувальні роботи, а відповідач, у свою чергу, повинен прийняти поставлений товар та оплатити його.

Згідно п.2.1. договору, вартість обладнання складає в еквіваленті 99 720,00 Євро, оплата проводиться в національній валюті України (по офіційному курсу Євро к гривні встановленому НБУ на день здійснення платежу).

Порядок розрахунків між продавцем та покупцем передбачений п. 2.2. договору, а саме п.п. 2.2.1., 2.2.2, 2.2.3 та становлять відповідно: 2.2.1. сума в гривні еквівалентно 19944,00 Євро - передплата не пізніше 16 вересня 2016 року; п. 2.2.2. сума в гривні еквівалентно 39888,00 Євро - передплата не пізніше 20 жовтня 2016 року; п.2.2.3. сума в гривні еквівалентно 39888,00 Євро - остаточна оплата, що здійснюється рівними частинами по 6 648,00 Євро протягом 6-ти місяців з моменту підписання сторонами акту виконаних пусконалагоджувальних робіт.

Позивач зазначає, що відповідачем 16.09.2016р. була здійснена передоплата в розмірі 588 209,09 грн.

Проте згідно п. 2.2.2. договору, попередня оплата у розмірі 39888,00 євро до 20.10.2016р. відповідачем не перерахована, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача: суми 3% річних за період з 21.10.2016р. у розмірі 1147,46 євро, що за курсом офіційного НБУ до української гривні станом на день подання позову становить 36259,20 грн.; суми пені за період з 04.11.2016р. по 21.04.2017р. у розмірі 4986,00 євро, що за офіційним курсом НБУ до української гривні станом на момент подання позову до суду становить 157555,30 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору купівлі продажу, згідно якого та в силу ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За умовами п. 2.2. договору сторони погодили перерахування відповідачем, який є покупцем за договором попередніх оплат товару трьома платежами: сума еквівалентно гривні 19944,00 Євро - не пізніше 16 вересня 2016 року; п. 2.2.2. сума в гривні еквівалентно 39888,00 Євро - не пізніше 20 жовтня 2016 року; сума в гривні еквівалентно 39888,00 Євро - остаточна оплата, що здійснюється окремими частинами по 6648,00 Євро протягом 6-ти місяців з моменту підписання сторонами акту виконаних пусконалагоджувальних робіт.

Відповідачем на виконання умов договору перераховано попередню оплату 16.09.2016р. у якості першого платежу, що позивачем не заперечується.

Проте другий платіж - попередню оплату у розмірі суми 39888,00 Євро в строк не пізніше 20.10.2016р. відповідачем не перераховано, що відповідачем не заперечується.

Проте, суд розглянувши додані до відзиву на позовну заяву документи, приходить до висновку про зміну сторонами строків проведення оплати за погодженням сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідач у справі ТОВ "АМО1" звернувся до позивача із листом за вих.№733/17 від 20.07.2017р., в якому зазначив, що відповідач звернувся до АТ "УкрСиббанк" із заявою про отримання кредиту та отримало задовільний результат, проте на незадовільних для підприємства відповідача умовах. В результаті чого було прийнято рішення про відкриття розрахункового рахунку в ПАО "ПроКредитБанк" із подальшим оформленням замовлення на отримання займаних коштів, процедура розгляду замовлення відповідача буде тривати 4-6 тижнів з дати ії подання. Кінцева дата результатів розгляду замовлення на отримання займаних коштів - 25.08.2017р.

Позивачем на вищевказаний лист відповідача було надано відповідь за вих.№9480-1/17 від 25.07.2017р., в якому позивачем погоджено прийняття чергового строку оплати - 25.08.17р.

Таким чином, сторонами було письмово погоджено строк перерахування наступного платежу відповідачем - 25 серпня 2017 року для здійснення суми наступної передплати відповідачем згідно п. 2.2.2 Договору в розмірі 39888,00 Євро.

Однак, позивач не зважаючи зміну стоку здійснення відповідачем оплати з 20.10.2016р. на 25.10.2017р. зазначає, що відповідачем не здійснено попередню оплату вартості обладнання в сумі еквівалентній 39888,00 Євро не пізніше 20.10.2016 року та здійснює нарахування 3% річних та неустойки за прострочення виконання грошового зобов'язання за період починаючи з 21 жовтня 2016 року.

Керуючись п.1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", оскільки строк виконання грошового зобов'язання між сторонами було погоджено в результаті листування та встановлено дату - 25 серпня 2017 року, то початком періоду з якого позивач має право заявляти вимоги щодо прострочення строку оплати обладнання повинен починатися не з 21 жовтня 2016 року, а з 26 серпня 2017 року, першим днем прострочення здійснення відповідачем оплати.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, здійснивши перерахування суми 3% річних, з урахуванням початку періоду нарахування, саме початок періоду з 26.08.2017р. по 05.10.2017р., тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та становлять суму у розмірі 4247,29 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 32011,91 грн. позовні вимоги є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Також, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пені 157 555,30 грн. за період з 04.11.2016р. по 21.04.2016р.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6.1. договору у випадку неналежного виконання взятих по даному договору зобов'язань по строкам, винна сторона зобов'язана сплатити пеню у розмірі 0,06 % від суми погодженого, але не поставленого або не сплаченого в строк Товару за кожен день прострочки, але загальна сума пені для кожної із сторін не може перевищувати 5% від суми даного договору. До сторін не застосовується неустойка за перші 2 тижні прострочки.

Таким чином, з урахуванням початку періоду прострочення з 26.08.2017р., та умов п. 6.1. договору вірним періодом для нарахування пені для відповідача є: з 10.09.2017р. по 05.10.2017р.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок за період з 10.09.2017р. по 05.10.2017р., тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в частині 49157,25 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 108398,05 грн. позовні вимоги є безпідставними, в зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Матеріалами доданими позивачем до доповнення позовної заяви, а саме: договір №5/10/17 про надання правової допомоги від 05.10.2017р., ордером від 05.10.2017р., свідоцтвом на здійснення адвокатської діяльності, платіжним дорученням №158 від 11.10.2017р., підтверджується надання адвокатських послуг позивачу та сплату вказаних адвокатських послуг виконавцю.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, судові витрати у вигляді судового збору та витрат на послуги адвоката покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АМО1" (61177, м. Харків, вул. Золочівська, 1, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВАРІТЕК" (49000, м. Дніпро, вул. Барикадна, 11 а, оф. 8, ) 3% річних у розмірі 4247,29 грн., пеню у розмірі 49157,25 грн., судовий збір у розмірі 801,07 грн. та витрати на послуги адвоката у розмірі 2755,45 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 29.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_4