ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Справа № 911/90/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
судді:Ємельянова А.С.,
Карабаня В.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні:
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства комерційного банку "Укргазбанк"
на рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 року
у справі№ 911/90/17 Господарського Київської області
за позовомПублічного акціонерного товариства комерційного банку "Укргазбанк"
до1.Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області; 2.Державної казначейської служби України
про стягнення 69 986,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (надалі - ПАТ "Укргазбанк", Банк, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області (надалі - ПФУ Вишгородського району Київської області, відповідач-1), Державної казначейської служби України (надалі - Держказначейство України, казначейська служба, відповідач-2) 69986,42 грн.

В позові позивач зазначив, що внаслідок неналежного виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за договором № 38 від 29.12.2009 року на Банк було накладено штраф у розмірі позовних вимог, які відповідно до ст.ст. 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), відповідач-1 має позивачу відшкодувати. Неналежне виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань полягало у тому, що органи Пенсійного фонду, в порушення абз. 4 п. 1 ст. 3 договору № 38 від 29.12.2009 року, надали позивачу списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки лише на паперовому носії, в той час, як мали надати одночасно на паперових та магнітних носіях. Внаслідок таких дій позивач невчасно перевів кошти на рахунки отримувачів, за що на нього і було накладено 69986,42 грн штрафу.

Відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позову, вказавши у відзиві на позовну заяву, що позивач порушив строки оскарження рішення про накладення штрафу та Порядок розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення, заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України № 21-2 від 19.12.2003 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.03.2017 року у справі № 911/90/17 (суддя Шевчук Н.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 року (колегія у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів: Ткаченко Б.О., Алданової С.О.), у задоволенні позову відмовлено.

Позивач у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідач надіслав до Вищого господарського суду України клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що на 22.11.2017 року у Господарських судах Кіровоградської та Миколаївської областей, а також в Київському апеляційному господарському суді також призначені справи за участю ПАТ "Укргазбанк", внаслідок чого представник Банку не має можливості з'явитись до Вищого господарського суду України для участі у судовому засіданні у цій справі. Вищий господарський суд України вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи у цьому судовому засіданні і що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи, тому клопотання не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що ПАТ "Укргазбанк", на підставі договорів № 13 від 06.11.2009 року, укладеного з Пенсійним фондом України та Міністерством праці та соціальної політики України (а.с. 23-26), та № 38 від 29.12.2009 року, укладеного з Управлінням Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області (а.с. 32-35), зобов'язався виконувати функції з виплати через установи Банку по м. Вишгород Київської області пенсій та грошової допомоги, що передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року (надалі - Порядок № 1596 від 30.08.1999 року).

Фонд зобов'язався подавати відповідним установам Банку за один день до початку кожного виплатного періоду місяця, за який виплачується пенсія та грошова допомога, одночасно на паперових та магнітних носіях списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки, описи до них - у кількості та за формою згідно з Порядком № 1596 від 30.08.1999 року (абз. 4 п. 1 ст. 3 договору № 38 від 29.12.2009 року). В свою чергу, абз. 5 п. 2 ст. 3 цього ж договору передбачено, що Банк зобов'язується забезпечити через свої установи здійснювати зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів Фонду, що кореспондується з пунктом 19 Порядку № 1596 від 30.08.1999 року.

Актом № 14 від 14.04.2016 року (а.с.36-50), який був складений за результатами перевірки своєчасності та правильності зарахування і виплати пенсій, що фінансуються з управління ПФУ у Вишгородському районі Київської області на поточні рахунки пенсіонерів у АБ "Укргазбанк", встановлено, що у період з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року зарахування профінансованих Вишгородським управлінням пенсійного фонду коштів на суму 69986,42 грн здійснено Банком з порушенням строків, встановлених договором № 38 від 29.12.2009 року і п. 19 Порядку № 1596 від 30.08.1999 року.

На підставі вказаного Акту, керуючись ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за виявлені правопорушення Управлінням Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області прийнято рішення № 1/01 від 15.04.2016 року (а.с 51-52) про накладення на позивача штрафу у розмірі 69986,42 грн, яке було отримано і підписано Начальником відділення АБ "Укргазбанк" 22.04.2016 року та сплачено штраф 06.05.2016 року платіжним дорученням №5874/1 (а.с. 13).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст.ст. 1166, 1173 ЦК України, ст.ст. 224-226 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та відшкодування позивачу суми призначеного штрафу, оскільки останній не надав доказів порушення органами пенсійного фонду умов укладених договорів № 14 від 14.04.2016 року та № 38 від 29.12.2009 року, тобто не довів наявність всіх, передбачених ст. 22 ЦК України елементів складу цивільного правопорушення. Пославшись на те, що відповідно до ч. 13 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскарження рішення виконавчого органу Пенсійного фонду зупиняє строки сплати штрафу до винесення вищим органом Пенсійного фонду або судом рішення у справі, а також встановивши, що банк штраф сплатив, а рішення № 1/01 від 15.04.2016 року не оскаржував, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не вжив заходів для уникнення збитків, а тому відсутні правові підстави для їх відшкодування.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно відсутності правових підстав для задоволення позову враховуючи наступне.

Заявник касаційної скарги не оскаржує розмір штрафу, призначеного рішенням Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області № 1/01 від 15.04.2016 року. Предметом касаційного оскарження є питання стосовно можливості відшкодування органами Пенсійного фонду шкоди, завданої позивачу накладенням штрафу за порушення строків перерахування отриманих з Пенсійного фонду коштів на банківські рахунки одержувачів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов'язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення обов'язку з відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 1166 вказаного Кодексу встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується Державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Із зазначеного вбачається, що однією із підстав для відшкодування шкоди є рішення, дії або бездіяльність, які є неправомірними та/або незаконними.

Право відповідача-1 проводити перевірки стосовно своєчасності зарахування Банком на поточні рахунки одержувачів сум пенсій та грошової допомоги, а також настання відповідальності Банку у разі порушення ним строків такого перерахування, передбачені як умовами договорів № 14 від 14.04.2016 року та № 1/01 від 15.04.2016 року № 38 від 29.12.2009 року, так і нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Встановлення неправомірності або незаконності рішення про накладення штрафу, яким за твердженням позивача йому завдана шкода, має відбуватися лише шляхом його оскарження до вищих органів Пенсійного фонду або до суду.

Таке право надано Банку безпосередньо ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а особі взагалі і ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Позивач рішення № 1/01 від 15.04.2016 року у встановленому порядку не оскаржував, тому воно є законним та правомірним, про що правильно зазначено судами попередніх інстанцій.

Штраф, призначений вказаним рішенням відповідача-1, накладено на позивача за неналежне виконання ним вимог законодавства щодо строків перерахування коштів на рахунки громадян, які відкриті Банком на підставі договору, укладеного з органами Пенсійного фонду. Таким чином вказана штрафна санкція не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України. Сплачений штраф міг бути повернутий позивачу лише у разі визнання рішення № 1/01 від 15.04.2016 року незаконним або протиправним.

З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах норм матеріального і процесуального права.

Доводи заявника касаційної скарги дублюють твердження, викладені позивачем в позовній заяві а апеляційній скарзі, яким суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи була надана відповідна і правомірна правова оцінка, при цьому, в касаційній скарзі позивач аналізує наявні у справі докази, встановлення та переоцінка яких, в силу положень ст. 1117 ГПК України, не входить до компетенції суду касаційної інстанції, а тому, такі доводи не можуть бути підставою для зміни або скасування постановлених у справі оскаржуваних судових рішень.

З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення слід залишити в силі, а касаційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Укргазбанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 року у справі № 911/90/17 - без змін.

Головуючий суддяКондратова І.Д.
СуддяЄмельянов А.С.
СуддяКарабань В.Я.