ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокуСправа № 915/704/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Колодій С.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 915/704/17

за позовом публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню "Миколаївгаз", м. Миколаїв

до Фізичної особи - підприємця Щербини Олексія Олексійовича, м. Кропивницький

про визнання договору укладеним

за участю представників сторін:

від позивача - Козирєв А.В., довіреність № 04/1310 від 30.12.2016 р.;

від відповідача - Антонова С.Ю., довіреність № 426 від 07.02.2016 р.

Публічне акціонерне товариство по газифікації та газопостачанню "Миколаївгаз" звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про визнання договору на експлуатацію газорозподільної системи укладеним в редакції позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.07.2016 матеріали даного позову надіслано за підсудністю до Господарського суду Кіровоградської області на підставі частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, оскільки Господарським судом Миколаївської області було встановлено, що місцезнаходження відповідача відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців є: 25014, м. Кропивницький, вул. Донецька, 92.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 р. ухвалу господарського суду Миколаївської області від 18.07.2017 року про передачу матеріалів позову за підсудністю у справі № 915/704/17 залишено без змін.

Матеріали справи № 915/704/17 надійшли до Господарського суду Кіровоградської області 07.09.2017 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2017 передані на розгляд судді Колодій С.Б.

Ухвалою від 11.09.2017 р. суддею Колодій С.Б. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 28.09.2017 р.

Представник позивача в судовому засіданні 28.09.2017 р. позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Фізична особа - підприємець на підставі рішення господарського суду Миколаївської області у справі № 6/86/09 від 26.02.2009 року є власником побудованого в смт. Арбузинка газопроводу, який класифікується як газорозподільні мережі. Відповідно до норм пункту 1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2494 власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу класифікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператором ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов"язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). У зв"язку з відмовою відповідача (лист від 22.06.2017 р.) на пропозицію позивача укласти договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, позивач, посилаючись на норми статті 641 Цивільного кодексу України, статті 179, 181, 187 Господарського кодексу України та норми пункту 1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРМ просить вважати укладеним Договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, на умовах викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.09.2017 р. проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Щодо обставин справи пояснив, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.02.2009 р. у справі № 6/86/09, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2014 р. та постановою Верховного Суду України від 02.09.2014 р. визнано за фізичною особою - підприємцем Щербиною Олексієм Олексійовичем право приватної власності на газопровід високого, середнього, низького тиску загальною протяжністю 51 852 метрів, змонтовані ШП - 2 одиниці, ШРП - 1 одиниця, ГШРП - 2 одиниці, збудований по договору з Арбузинською селищною радою від 02.08.2006 року в смт. Арбузинка Миколаївської області. Зазначив, що враховуючи Постанову національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 30.09.2015 р. № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем", Кодекс газорозподільних систем суди у інших справах між тими ж самими сторонами дійшли вірного висновку, що в силу Закону взаємовідносини між сторонами мають врегульовуватись на договірних засадах, оскільки відповідач є власником газопроводу, який входить до складу ЕГСУ, проте встановивши, що законодавцем визначено альтернативність у визначені змісту правовідносин (надання послуг, оренди господарського відання чи користування з передачею на баланс, відчудження шляхом купівлі-продажу) і власник газопроводу відмовився від укладення запропонованого позивачем договору саме на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, з огляду конституційні гарантії власника та приписи ст. 14 Цивільного кодексу України, дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Після вирішення багатьох справ судами повторно на адресу відповідача позивачем був направлений лист за вих. № МКО 2.2-61-8808-0617 щодо укладення договору про експлуатацію таких газорозподільних систем, або господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ. Відповідач відмовився від укладення зазначених договорів у зв"язку з відсутністю волевиявлення та керуючись судовими рішеннями, що набрали законної сили, а саме: рішення господарського суду Миколаївської області від 20.02.2013 р. № 5016/2649/2012(13/119), від 01.03.2013 р. № 5016/2896/2012(10/83), від 20.08.2013 р. № 915/1031/13 та рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.12.2015 р. № 915/549/15. Зважаючи на викладене та з метою врегулювання правовідносин між власником газопроводу та ПАТ "Миколаївгаз" та вирішення спору, що існує між сторонами надто тривалий час було запропоновано укласти договір купівлі - продажу газорозподільних систем. На думку відповідача, можливість укладення договору купівлі - продажу передбачена пунктом 2 статті 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою 30.09.2015 р. № 2494. Однак, позивач звернувся до суду з вимогою визнати укладеним договір на експлуатацію складових газорозподільної системи.

В судовому засіданні 28.09.2017 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 25.10.2017 р. 11 год. 00 хв.

25.10.2017 р. представником відповідача подано до суду додаткові письмові пояснення по справі.

Однак, засідання по даній справі не відбулося у зв"язку з відрядженням судді Колодій С.Б.

Ухвалою від 30.10.2017 р. після усунення вищевказаної обставини розгляд справи призначено в судовому засіданні на 02.11.2017 р. 12 год. 00 хв., про що повідомлено повноважним представникам сторін телефонограмами (а.с. 261-262).

В судовому засіданні 02.11.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечив.

Представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення від 01.11.2017 р. з урахування заперечень відповідача, за змістом яких позивач наполягає на тому, що договір купівлі-продажу газорозподільних систем, не є таким, що ґрунтується на обов"язковому для суб"єктів господарюванню державному замовленні та не є обов"язковим для укладення через пряму вказівку закону, тому спір про спонукання до укладення договору може бути предметом розгляду у суді у разі взаємної згоди сторін, або якщо сторони зобов"язались укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. Попередній договір між позивачем та відповідачем не укладався, а тому твердження та посилання відповідача на те, що позивачу з його боку було запропоновано укласти договір купівлі - продажу не відповідає дійсності та не підтверджується жодним належним до допустимим доказом.

За результатами судового засідання 02.11.2017 р. господарським судом в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк вирішення спору на 15 днів та оголошено перерву до 27.11.2017 р. 12 год. 00 хв.

В судовому засіданні 27.11.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" (позивач) на підставі ліцензії від 09.04.2015 р. № 1228 здійснює розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ (а.с. 37).

Фізична особа - підприємець Щербина Олексій Олексійович на підставі рішення господарського суду Миколаївської області у справі № 6/86/09 від 26.02.2009 року є власником побудованого в смт. Арбузинка газопроводу, який класифікується як газорозподільні мережі (а.с. 19-23).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2017 р. публічне акціонерне товариства по газифікації та газопостачанню "Миколаївгаз" (позивач) направило фізичній особі - підприємцю Щербині Олексію Олексійовичу (відповідач) пропозицію за № Мк023.2-СЛ-8808-0617 від 14.06.2017 року про укладення договорів експлуатації, господарського відання та користування газорозподільних систем, які призначено для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам і яка знаходиться в смт. Арбузинка, Арбузинського району Миколаївської області та складається з газопроводів середнього і низького тиску розташованих по вулицях зазначеного населеного пункту (а.с. 24-34).

Фізична особа - підприємець Щербина Олексій Олексійович розглянувши лист позивача від 14.06.2017 р. відмовився від укладення жодного з отриманих проектів договорів про, що направив на адресу позивача лист від 22.06.2017 р. (а.с. 35-36).

Оскільки сторони не прийшли до згоди в позасудовому порядку щодо умов договору, публічне акціонерне товариство по газифікації та газопостачанню "Миколаївгаз" звернувся з позовом про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи, у своїй редакції.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб"єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори (частина 2 статті 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов"язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов"язком для суб"єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов"язковості укладення договору для певних категорій суб"єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно ж до частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб"єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно -правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений статтею 181 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов"язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов"язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Тобто спонукання до укладення договору можливе лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов"язаною його укласти через пряму вказівку закону, на підставі державного замовлення. У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов"язковому для суб"єктів господарювання державному замовленні або не є обов"язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про спонукання до укладення договору може бути предметом розгляду у суді у разі взаємної згоди сторін, або якщо сторони зобов"язались укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.058.2015 № 285, власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) повинен забезпечити утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства України, а також відповідає за технічний стан і безпечне користування, зокрема газопроводами.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України "Про ринок природного газу".

На виконання норм Закону України "Про ринок природного газу" було прийнято Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем".

Вказаною постановою затверджено Кодекс газорозподільних систем, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб"єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб"єктами ринку природного газу.

Відповідно до розділу ІІІ Кодексу експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.

Пунктом 2 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов"язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

У пункті 4 Кодексу газорозподільних систем визначені значення термінів, які вживаються у цьому Кодексі. Так, Кодексом газорозподільних систем визначено, що власник - це юридична особа, або фізична особа, або фізична особа - підприємець, яка на законних підставах володіє та користується об"єктом, зокрема газовими мережами або об"єктом газорозподільної системи.

Фізична особа - підприємець Щербина Олексій Олексійович є власником побудованого в смт. Арбузинка газопроводу, який класифікується як газорозподільні мережі, що підтверджується рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.02.2009 року у справі № 6/86/09.

Враховуючи приписи зазначених вище статей, законодавцем визначено альтернативність у визначені змісту правовідносин (надання послуг, оренди, господарського відання чи користування з передачею на баланс, або відчудження шляхом купівлі-продажу), при цьому, договірні правовідносини щодо газорозподільних систем мають врегульовуватися лише між Оператором ГРМ та власником газорозподільних систем.

Як зазначалось вище, на підставі ліцензії від 09.04.2015 р. № 1228 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" здійснює діяльність розподілу природного газу.

Згідно з частиною 1 розділу ІІІ Кодексу експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.

Оператором газорозподільної системи є суб"єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Отже, публічне акціонерне товариство по газифікації та газопостачанню "Миколаївгаз" є оператором газорозподільної системи.

Згідно з частиною 2 статті 41, статі 13 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. Держава забезпечує захист прав усіх суб"єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб"єкти права власності рівні перед законом.

Статтями 316, 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчудження об"єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (стаття 321 Цивільного кодексу України).

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї.

Враховуючи приписи зазначених вище статей, суд дійшов висновку, що в силу Закону взаємовідносини між сторонами мають врегульовуватись на договірних засадах, оскільки відповідач є власником газопроводу, який входить до складу ЄГСУ, проте встановивши, що законодавцем визначено альтернативність у визначені змісту правовідносин (надання послуг, оренди господарського відання чи користування з передачею на баланс, відчудження шляхом купівлі - продажу) і власник газопроводу відмовився від укладення запропонованого позивачем договору саме на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи, з огляду конституційні гарантії власника та приписи статті 14 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Твердження позивача, що лише факт державної реєстрації речових прав дає підстави стверджувати про виникнення права власності на газові мережі не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки відповідно до пункту 4 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв"язку, залізничні колії.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.12.2017 р.

Суддя С.Б. Колодій