ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 року Справа № 904/7700/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 13/11/17 від 13.11.2017 р.,;

представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕП", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 року по справі №904/7700/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕП", м. Київ

до Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК", смт. Ювілейне, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 93 270,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕП" до Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК" про стягнення заборгованості у розмірі 93 270,90 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 82 500,00 грн., 3% річних у розмірі 617,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 10 153,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобовязань згідно заявок №15012017/3 від 15.01.17, №230117/2 від 23.01.17, №250117 від 25.01.17, №250117 від 25.01.17, №270117/2 від 27.01.17, №270117/2 від 27.01.17, №100317/1 від 10.03.2017, №270317 від 27.03.17, №28032017_3 від 28.03.17, №28032017_1 від 28.03.17, №28032017_2 від 28.03.17 на перевезення вантажу автомобільним транспортом щодо оплати наданих послуг з перевезення вантажу.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 року по справі №904/7700/17 (суддя Ліпинський О.В.) відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факт звернення до відповідача з вимогою про виконання зобовязання з оплати транспортних послуг.

Не погодившись з рішення суду Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕП" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що за усною домовленістю з відповідачем було визначено адреси листування (м. Дніпро, вул. Чекмарьова, 3 та Київська область, Броварський район, с. Красилівка, пр. Димерський, 4), за якими ТОВ «АГРОТЕП» завжди надсилав документи на оплату за раніше здійснені перевезення, і вони оплачувалися відповідачем.

Судом не було враховано того, що перевізник виконав перед Замовником прийняті на себе зобов'язання за заявками, які було сформовано в період з 15.01.2017 року по 28.03.2017 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплати товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, з посиланням на ч. 1 ст. 692 ЦК України, п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» скаржник вважає, що відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Приватне підприємство "ТРАНС ЛОГІСТИК" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач категорично заперечує щодо будь-яких усних домовленостей з позивачем стосовно визначено адреси листування (м. Дніпропетровськ вул. Чекмарьова, 3 та Київська область або Броварський район, с. Красилівка пров. Дилерський, 4). Наполягає на тому, що жодних таких домовленостей ніколи не існувало, адже, ПП «Трасн Логістик» завжди отримує документи та кореспонденцію виключно за юридичною адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Теплична, буд.27-С.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.11.2017 року

було прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 21.11.2017 року.

Представник скаржника (позивача), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 21.11.2017 року не зявилися. Від позивача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі його повноважного представника.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутність представника позивача.

В судовому засіданні 21.11.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Протягом січня-березня 2017 року Відповідачем було складено та подано Позивачеві заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом, зокрема, заявки: №15012017/3 від 15.01.17, №230117/2 від 23.01.17, №250117 від 25.01.17, №250117 від 25.01.17, №270117/2 від 27.01.17, №270117/2 від 27.01.17, №100317/1 від 10.03.2017, №270317 від 27.03.17, №28032017_3 від 28.03.17, №28032017_1 від 28.03.17, №28032017_2 від 28.03.17 від ПП "ТРАНС ЛОГІСТИК".

Згідно зазначених заявок ТОВ "АГРОТЕП" зобовязалось здійснити перевезення вантажу за маршрутом с. Красилівка Суми.

На виконання поданих Відповідачем заявок, перевізником надано послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за період з 15.01.2017 по 28.03.17 на суму 82 500,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними з відміткою ПП "ТРАНС ЛОГІСТИК" „Прийняв із зазначенням дати, а також відтиском печатки замовника.

З позовної заяви вбачається, що Відповідач оплату наданих послуг з перевезення вантажу у розмірі 82 500,00 грн. не здійснив, що є стало підставою для звернення Позивача до суду.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно приписів ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст. 207 ЦК України).

Як зазначено у оглядовому листі Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 року підписання актів здачі-приймання виконаних робіт свідчить про укладання договору підряду у спрощений спосіб, і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобовязань (постанова ВГСУ від 11.05.2012 року у справі № 21/5005/14068/2011).

З матеріалів справи вбачається, що надані Позивачем копії заявок на перевезення, складено як додатки № 1 до Договору про надання послуг по транспортному обслуговуванню № 0109-16 від 01.09.2016 року.

В матеріалах справи також наявні письмові пояснення Позивача, зі змісту яких убачається, що проект договору про надання послуг з транспортного обслуговування № 0109-16 від 01.09.2016 року був надісланий Відповідачу, докази направлення надано суду, однак Відповідач підписаний екземпляр договору не повернув.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів укладення сторонами довгострокового договору про надання послуг з транспортного обслуговування № 0109-16 від 01.09.2016 року, колегія суддів вважає, що подання Відповідачем заявок на перевезення, які прийняті Позивачем до виконання, свідчать про укладення сторонами разових договорів перевезення у спрощений спосіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору виникли правовідносини, пов'язані зі стягненням з замовника оплати наданих послуг з перевезення вантажу.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом разових договорів перевезення, сторонами було погоджено істотні умови перевезення, зокрема, маршрут, найменування та характеристики вантажу, вимоги до рухомого складу, тощо, а також, встановили вартість послуг перевезення у розмірі 7500,00 грн. за кожним з перевезень.

На виконання поданих Відповідачем заявок, перевізником надано послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за період з 15.01.2017 по 28.03.17 на суму 82 500,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними з відміткою ПП "ТРАНС ЛОГІСТИК" „Прийняв із зазначенням дати, а також відтиском печатки замовника.

Водночас, під час укладення зазначених договорів, сторонами не було встановлено строк (термін) виконання Замовником (Відповідачем) обовязку щодо здійснення оплати наданих транспортних послуг, в звязку з чим, термін виконання відповідного зобовязання, має визначатися з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, Позивач посилається на те, що ТОВ "АГРОТЕП" надіслало на адресу ПП "ТРАНС ЛОГІСТИК" оригінали документів погоджених сторонами в пункті 3 додаткових умов до заявок, зокрема, акти, податкові накладні, рахунки ТТН в оригіналі. Крім того, як зазначає Позивач, на адресу Відповідача направлено претензію з вимогою про оплату заборгованості, у тому числі за спірними заявками на перевезення вантажу.

В підтвердження зазначених обставин, позивачем надано до суду експрес накладні №100 2511 7289 від 22.02.17, №100 2017 0499 від 15.02.17, №100 2017 0491 від 08.02.17, №100 2573 7558 від 10.04.17, №100 2511 7332 від 05.04.17, № 100 2573 7566 від 19.04.2017, № 100 2573 7565 від 19.04.2017.

Згідно із вказаними вище експрес накладними, оригінали документів та претензія, були надіслані Позивачем за наступними адресами: м. Дніпро, вул. Чекмарьова, 3 та Київська область, Броварський район, с. Красилівка, пр. Димерський, 4.

В той же час, згідно з даними сайту Міністерства юстиції України Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) юридичною адресою Відповідача є: 52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. Теплична, буд. 27-с, аналогічна адреса зазначена Відповідачем в поданих ним заявках на перевезення вантажу.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів в підтвердження того, що адреси: м. Дніпро, вул. Чекмарьова, 3 та Київська область, Броварський район, с. Красилівка, пр. Димерський, 4, є адресами ПП "ТРАНС ЛОГІСТИК", господарський суд дійшов правильного висновку, що Позивачем не доведено факт звернення до Відповідача з вимогою про виконання зобовязання з оплати транспортних послу, в зв'язку з чим, на час вирішення спору, обовязок Відповідача щодо здійснення відповідних оплат не настав, що виключає підстави для задоволення даного позову, як в частині стягнення суми основного боргу, так і в частині стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

З урахуванням заперечень Відповідача щодо будь-яких усних домовленостей з позивачем стосовно визначення адреси листування (м. Дніпропетровськ вул.. Чекмарьова, 3 та Київська область або Броварський район, с. Красилівка пров. Дилерський, 4), доводи апеляційної скарги про вищезазначену усну домовленість Перевізника та Замовника є необґрунтованими та такими, що не підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплати товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Посилання скаржника на ч. 1 ст. 692 ЦК України, п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до яких оплата за товар має бути здійснена боржником негайно після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу, є безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли не з договору купівлі-продажу або поставки, а на підставі договору перевезення, у якому не визначено строк виконання грошового зобов'язання.

А тому, до спірних правовідносин щодо строку виконання грошового зобов'язання не можуть застосовуватися положення ст. 692 ЦК України, яка регулює обовязки саме покупця товару, а не замовника послуг з перевезення.

У звязку з чим, підлягає застосуванню ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

На підстав викладеного, господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що вимога про сплату грошових коштів в семиденний строк Позивачем на адресу Відповідача не направлялася, а у матеріалах справи відсутні докази протилежного, а отже, прострочення у Відповідача не настало.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 104 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕП", м. Київ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 року у справі № 904/7700/17- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 24.11.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Л.О. Чимбар