РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017Справа №910/17602/17

За позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз"

про стягнення 64 063, 70 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Кашканова Н.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (далі-відповідач) про стягнення 64 063, 70 грн., з яких: основний борг - 59 276, 80 грн., інфляційні нарахування - 660, 40 грн., 3 % річних - 440, 33 грн., пеня - 3 676, 17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 162 С на постійне та обов'язкове обслуговування об'єктів та окремих територій державною аварійно-рятувальною службою від 01.02.2012 в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 02.11.2017 за участю представників сторін.

01.11.2017 представником відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подано документи на виконання вимог ухвали суду від 13.10.2017 та відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що в спірний період, неправомірні односторонні рішення ПАТ «Укргазвидобування», як одного із учасників ДСД № 3, зокрема, відмова передавати ДСД №3 видобуті спільною діяльності вуглеводні, починаючи із грудня 2016 року, а також судові позови, призвели до припинення виробничої програми діяльності, спричинили погіршення фінансового стану відповідача, позбавили його можливості вести господарську діяльність та розраховуватися із своїми контрагентами. Крім того, саме в спірний період відбулося поступове збільшення ставки рентної плати за природний газ, що видобувається під час виконання договорів про спільну діяльність, до 70 % від вартості товарної продукції, що також стало причиною тяжкого фінансового стану відповідача, яке в свою чергу призвело до несвоєчасного виконання зобов'язання щодо оплати робіт наданих позивачем за договором. У зв'язку з чим, відповідач просить суд розстрочити виплату заборгованості в загальній сумі 64 063, 70 грн. за договором № 162-С від 01.02.2012 та затвердити такий графік погашення: до 31.01.2018 року - 21 354, грн. 00 коп., до 28.02.2018 року - 21 354 грн. 00 коп., до 31.03.2018 - 21 355 грн., 70 коп.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1.-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 23.11.2017.

20.11.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав клопотання, в якому зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження скрутного фінансового стану, що унеможливлює погашення суми заборгованості, у зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача викладеного у відзиві на позовну заяву про розстрочення виплати заборгованості.

У даному судовому засіданні представник відповідача не заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, через відділ автоматизованого документообігу суду подав заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі представника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що представник позивача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників позивача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (далі - замовник) та Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (далі - виконавець) укладено договір № 162-С на постійне та обов'язкове обслуговування об'єктів та окремих територій державною аварійно-рятувальною службою, предметом якого є:

1) проведення запобіжно-профілактичної діяльності на об'єктах геологорозвідки:

-свердловини розвідувального буріння на суші, континентальному шельфі та в межах виключної (морської) економічної зони України, що здійснюється з метою загального вивчення надр, пошуку і розвідки нафтових, газових та родовищ корисних копалин;

- об'єкти геологічного вивчення надр із застосування вибухових матеріалів;

- об'єкти дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин, проходження та ліквідації в установленому порядку розвідувальних гірничих виробок і свердловин;

На об'єктах нафтогазової промисловості:

-об'єкти розвідки, буріння та експлуатації нафтових і газових родовищ;

- технологічні об'єкти підготовки газу і нафти для далекого транспортування;

- газонафтові промисли та підземні сховища;

- магістральні газопроводи, конденсатопроводи і споруди на них (п.2.1. договору)

2) ліквідація надзвичайних ситуацій або окремих їх наслідків на об'єктах геологорозвідки і нафтогазової промисловості, виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п. 2.2. договору).

3) надання додаткових платних послуг на замовлення замовника згідно постанови Кабінету Міністрів від 26.10.2011 № 1102 «Деякіпитання надання додаткових платних послуг підрозділами Міністерства надзвичайних ситуацій» (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, замовник зобов'язаний, зокрема своєчасно перерахувати кошти за надані послуги, згідно п.п. 2.1, 2.2., 2.3. договору.

Виконання робіт по п.п. 2.1, 2.2., 2.3. договору підтверджується актами виконання умов договору, затвердженими виконавцем і замовником (п. 4.4. договору).

Згідно п. 4.8. договору, оплата за профілактичне обслуговування об'єктів підприємства виконавцем здійснюється замовником шляхом щомісячного перерахування коштів на протязі 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання актів виконання умов договору.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що за порушення терміну оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент виконання зобов'язання. Сплата пені не звільняє винну сторону від виконання обов'язків за даним договором.

Договір набирає чинності з 01.02.2012 і діє до 31.12.2012. Якщо протягом 20 днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не заявила про припинення його дії, він вважається пролонгованим на кожен наступний рік (п. 7.1. договору).

Оскільки суду не надано жодного доказу наявності повідомлення про припинення дії договору № 162-С на постійне та обов'язкове обслуговування об'єктів та окремих територій державною аварійно-рятувальною службою від 01.02.2012, суд приходить до висновку, що договір автоматично пролонговувався та станом на день прийняття рішення по справі є чинним.

Додатком № 1 до договору № 162-С від 01.02.2012 сторони погодили перелік об'єктів спільної діяльності між ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», компанії Місен Ентерпрайзіс АБ та ТОВ «Карпатигаз» за договором про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002, що підлягають обслуговуванню аварійно-рятувальною службою, а саме: Львівська область, Дрогобицький р-н, Летнянське ГР, свердл. № 71.

Додатками № 2, № 3 та № 4 до договору № 162-С від 01.02.2012 сторони погодили калькуляцію вартості робіт по постійному та обов'язковому обслуговуванню однієї установки комплексної підготовки нафти та газу до транспортування, дотискуючої компресорної установки; калькуляцію вартості робіт по постійному та обов'язковому обслуговуванню однієї свердловини в бурінні, освоєнні (випробуванні) на протязі місяця; калькуляцію вартості робіт по постійному та обов'язковому обслуговуванню однієї свердловини в експлуатації, капітальному ремонті та спостереженні під надлишковим тиском на протязі місяця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору № 162-С на постійне та обов'язкове обслуговування об'єктів та окремих територій державною аварійно-рятувальною службою від 01.02.2012 були надані послуги на загальну суму 59 276, 80 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами виконання умов договору за квітень 2017 від 30.04.2017 на суму 16 251, 28 грн., травень 2017 від 31.05.2017 на суму 10 756, 38 грн., за червень 2017 від 30.06.2017 на суму 10 756, 38 грн., за липень 2017 від 31.07.2017 на суму 10 756, 38 грн., за серпень 2017 від 01.09.2017 на суму 10 756, 38 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копії у матеріалах справи).

Проте, відповідач за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 59 276, 80 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг з обслуговування об'єктів та окремих територій державною аварійно-рятувальною служби, зокрема, погашення заборгованості у розмірі 59 276, 80 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 676, 17 грн. - пені за період з 11.05.2017 по 02.10.2017, з 09.06.2017 по 02.10.2017, з 10.07.2017 по 02.10.2017, з 08.08.2017 по 02.10.2017, з 11.09.2017 по 02.10.2017, 440, 33 грн. - 3 % річних за загальний період з 11.05.2017 по 02.10.2017 та 660, 40 грн. - інфляційних втрат загальний період з 11.05.2017 по 31.08.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 162-С на постійне та обов'язкове обслуговування об'єктів та окремих територій державною аварійно-рятувальною службою від 01.02.2012, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги, що підтверджується актами виконання умов договору від 01.02.2012 № 162-С за квітень 2017 від 30.04.2017 на суму 16 251, 28 грн., травень 2017 від 31.05.2017 на суму 10 756, 38 грн., за червень 2017 від 30.06.2017 на суму 10 756, 38 грн., за липень 2017 від 31.07.2017 на суму 10 756, 38 грн., за серпень 2017 від 01.09.2017 на суму 10 756, 38 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Проте відповідач оплати наданих позивачем послуг не провів, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" утворилась заборгованість у розмірі 59 276, 80 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, відповідно до п. 4.8. договору № 162-С від 01.02.2012, оплата за профілактичне обслуговування об'єктів підприємства виконавцем здійснюється відповідачем шляхом щомісячного перерахування коштів на протязі 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання актів виконання умов договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 162-С на постійне та обов'язкове обслуговування об'єктів та окремих територій державною аварійно-рятувальною службою від 01.02.2012 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 59 276, 80 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 676, 17 грн. - пені за період з 11.05.2017 по 02.10.2017, з 09.06.2017 по 02.10.2017, з 10.07.2017 по 02.10.2017, з 08.08.2017 по 02.10.2017, з 11.09.2017 по 02.10.2017, 440, 33 грн. - 3 % річних за загальний період з 11.05.2017 по 02.10.2017 та 660, 40 грн. - інфляційних втрат загальний період з 11.05.2017 по 31.08.2017.

Відповідно до п. 6.3. договору, за порушення терміну оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент виконання зобов'язання. Сплата пені не звільняє винну сторону від виконання обов'язків за даним договором.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що нарахування відповідають вимогам законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення.

Таким чином, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 3 676, 17 грн. - пені, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за періоди з 11.05.2017 по 02.10.2017 на суму боргу 16 251, 28 грн., з 09.06.2017 по 02.10.2017 на суму боргу 10 756, 38 грн., з 10.07.2017 по 02.10.2017 на суму боргу 10 756, 38 грн., з 08.08.2017 по 02.10.2017 на суму боргу 10 756, 38 грн., з 11.09.2017 по 02.10.2017 на суму боргу 10 756, 38 грн. та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 440, 33 грн. - 3 % річних за загальний період з 11.05.2017 по 02.10.2017 та 660, 40 грн. - інфляційних втрат загальний період з 11.05.2017 по 31.08.2017, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні розміру нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 141, 30 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за періоди з 11.05.2017 по 08.06.2017 нарахована на суму боргу 16 251, 28 грн., з 09.06.2017 по 09.07.2017 нарахована на суму боргу 10 756, 38 грн., з 10.07.2017 по 07.08.2017 нарахована на суму боргу 10 756, 38 грн., з 08.08.2017 по 10.09.2017 нарахована на суму боргу 10 756, 38 грн., з 11.09.2017 по 02.10.2017 нарахована на суму боргу 10 756, 38 грн., а також сума інфляційних втрат у розмірі 394, 12 грн., за загальний період з 11.05.2017 по 31.08.2017, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Крім того, розглянувши заявлене відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про розстрочення виконання рішення, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Приймаючи до уваги наведене, зважаючи на те, що відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували його скрутне фінансове становище станом на день розгляду спору, документального підтвердження відсутності грошових коштів на розрахункових рахунках, а також зважаючи на те, що відповідачем не наведено суду обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого у відзиві на позовну заяву клопотанні про розстрочення виконання рішення суду.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19, ідентифікаційний код - 30162340) на користь Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (36007, м. Полтава, вул. М. Бірюзова, буд. 53, ідентифікаційний код - 08804689) 59 276 (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 80 коп. - заборгованості, 3 676 (три тисячі шістсот сімдесят шість) грн. 17 коп. - пені, 141 (сто сорок одну) грн. 30 коп. - 3 % річних, 394 (триста дев'яносто чотири) грн. 12 коп. - інфляційних втрат та 1 585 (одну тисячу п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 63 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" про розстрочку виконання рішення суду - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 28.11.2017

Суддя Щербаков С.О.