ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 р.Справа № 922/3294/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Хачатрян Рудіка Лерніковича, смт.Солоницівка Харківської області
до Солоницівської селищної ради, смт.Солоницівка Харківської області , Солоницівського селищного голови Шабатько Василя Івановича, смт.Солоницівка Харківської області
про встановлення сервітуту
за участю представників:

від позивача: Хачатрян Р.Л., паспорт,

Трофіменко О.Ф., довіреність від 24.10.2017

від першого відповідача: Ткач Д.М., довіреність №02-22/1454 від 14.11.2017,

Ільченко С.М., довіреність №02-22/730 від 19.06.2017

від другого відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Хачатрян Рудік Лернікович (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Солоницівської селищної ради (далі за текстом - перший відповідач) та Солоницівського селищного голови Шабатько Василя Івановича (далі за текстом - другий відповідач), в якому просить:

- визнати незаконною відмову Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області встановити на користь ФО-П Хачатрян Рудіка Лерніковича земельний сервітут право на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності торгівельного павільйону по продажу продовольчих товарів по вул. Горького в смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області;

- визнати протиправною бездіяльність Солоницівського селищного голови Шабатько Василя Івановича щодо забезпечення дотримання Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області вимог Конституції України та Законів України при вирішенні питання встановлення на користь ФО-П Хачатрян Рудіка Лерніковича земельного сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. Горького в смт.Солоницівка;

- встановити на користь ФО-П Хачатрян Рудіка Лерніковича земельний сервітут строком до 22 березня 2022 року відносно земельної ділянки, загальною площею 0,0030 га, яка знаходиться на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Горького право розміщення тимчасової споруди - торгівельного павільйону по продажу продовольчих товарів відповідно до Паспорта прив'язки, виданого Сектором містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області 22 березня 2017 року, з платою за надання та користування сервітутом в розмірі 100% від суми земельного податку, з внесенням щомісяця до 15 числа рівними частками.

23 жовтня 2017 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій він просить зобов'язати Солоницівську селищну раду Дергачівського району Харківської області повторно розглянути заяву ФО-П Хачатрян Рудіка Лерніковича від 13 липня 2017 року про встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул.Горького в смт.Солоницівка Дергачівського району Харківської області та вчинити дії, передбачені Рішенням ХХХVІ сесії VІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 квітня 2013 року №10 "Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради".

Відповідно до частини 4 статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши вказану заяву, суд відмовляє в її задоволенні, оскільки позивачем одночасно змінюється як предмет так і підстави позовних вимог, а також виключаються вимоги до другого відповідача у справі.

Таким чином, судом розглядаються вимоги, які викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні позивач та його представник повідомили, що оскільки заява про уточнення позовних вимог судом не прийнята, вони простять задовольнити позовні вимоги, викладені у позові.

Перший відповідач у відзиві та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог в первісній редакції заперечили, посилаючись на їх необґрунтованість. Також надали відзив проти позовних вимог, з урахуванням заяви про їх уточнення.

Другий відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників позивача та першого відповідача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Сектором містобудування, архітектури та цивільного захисту Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області позивачу виданий 22.03.2017 Паспорт прив'язки тимчасової споруди - торгівельного павільйону по продажу продовольчих товарів по вул. Горького в смт.Солоницівка Дергачівського району Харківської області.

23 березня 2017 року позивач звернувся до Солоницівської селищної ради з заявою вх.№02-20/Х-137 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування тимчасової споруди для оформлення договору земельного сервітуту для здійснення підприємницької діяльності по вул.Горького в смт.Солоницівка.

15 травня 2017 року перший відповідач в листі вих.№02-20/Х-137 повідомив позивача, що його заява від 23.03.2017 розглянута на пленарному засіданні XXIІІ сесії Солоницівської селищної ради VII скликання 27 квітня 2017 року, та посилаючись на статтю 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", було зазначено, що в результаті голосування за цією заявою проект рішення не набрав необхідної кількості голосів, рішення не прийнято.

24 березня 2017 року позивачем була надіслана першому відповідачу заява пропозиція про укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності по вул.Горького в смт.Солоницівка вх.№02- 20/Х-143.

Перший відповідач повідомив позивача листом вих.№02-20/Х-143 від 15.05.2017 про те, що його заява від 24.03.2017 розглянута на пленарному засіданні XXIII сесії Солоницівської селищної ради VII скликання 27 квітня 2017 року, та посилаючись на статтю 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зазначив, що в результаті голосування за цією заявою проект рішення не набрав необхідної кількості голосів, рішення не прийнято.

Додатково до заяви від 24.03.2017 позивач 10.04.2017 направив першому відповідачу звернення щодо вимоги встановлення особистого строкового сервітуту позивачу права на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул.Горького в смт.Солоницівка, відповідно до статті 99, 100 Земельного кодексу України вх.№02-20/Х-165.

В листі від 15.05.2017 вих. № 02-20/Х-165 перший відповідач повідомив позивача, що його заява від 10.04.2017 розглянута на пленарному засіданні XXIII сесії Солоницівської селищної ради VII скликання 27 квітня 2017 року, та посилаючись на статтю 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", було зазначено, що в результаті голосування за цією заявою проект рішення не набрав необхідної кількості голосів, рішення не прийнято.

13 липня 2017 року позивач звернувся до відповідачів із заявою вх.№02-20/Х-325, в якій просив вжити заходів, відповідно до діючого законодавства України, для усунення порушень законності та порушень своїх законних прав та інтересів; не чинити перешкод у реалізації його конституційного права на здійснення підприємницької діяльності; при розгляді цієї заяви виконати вимоги частини 2 статті 19 Конституції України, ч.3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України; встановити йому земельний сервітут на розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності по вул.Горького в смт.Солоницівка Дергачівського району Харківської області відповідно до паспорта прив'язки ТС, виданого сектором містобудування, архітектури та цивільного захисту Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області.

31 липня 2017 року першим відповідачем надано відповідь про відмову у задоволенні вимог позивача, з посиланням на непредставлення технічної документації із землеустрою, у зв'язку з чим укладання відповідного договору є неможливим.

Вважаючи незаконною відмову першого відповідача укласти з позивачем договір на встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди-торгівельного павільйону по продажу продовольчих товарів по вул.Горького в смт.Солоницівка Дергачівського району Харківської області, а також посилаючись на незаконність бездіяльності другого відповідача при вирішенні питання встановлення земельного сервітуту з дотриманням вимог чинного законодавства України та Конституції України, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог до першого відповідача - Солоницівської селищної ради визнання незаконною відмови встановити земельний сервітут та про встановлення земельного сервітуту суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

У відповідності до приписів ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Стаття 98 Земельного кодексу України визначає право земельного сервітуту - як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Стаття 99 Земельного кодексу України визначає види права земельного сервітуту, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту. Зазначена стаття визначає конкретних суб'єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту. Вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Як передбачено ст. 100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Наведеним правовим нормам кореспондує визначення земельного сервітуту надане в тимчасовому порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради затвердженого рішенням XXXVI сесії Солоницівської селищної ради VI скликання від 11 квітня 2013 року №10, згідно якого земельний сервітут - це право власника або землекористувача земель ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Таким чином, суб'єктом права земельного сервітуту обов'язково має бути власник або землекористувач земельної ділянки. Законна потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, наприклад, пройти чи проїхати до своєї земельної ділянки, користуватися належною йому будівлею тощо.

Однак, позивачем не надано суду доказів того, що він є власником або користувачем відповідної земельної ділянки, що виключає встановлення земельного сервітуту.

З матеріалів справи та з пояснень представника позивача вбачається, що у позивача немає ані прав користування, ані прав власності на суміжні земельні ділянки.

Таким чином, у даному випадку правові підстави для встановлення земельного сервітуту відсутні.

Суд зауважує, що питання набуття прав на землю в даному разі повинні вирішуватись в загальному порядку. Зокрема ст. 116 Земельного кодексу України згідно приписів якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Отримання у користування (оренду) земельної ділянки можливе в порядку, передбаченому положеннями статті 123 Земельного кодексу України.

За таких обставин, доводи позивача щодо порушення його прав та законних інтересів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, що є підставою для відмови в позові до Солоницівської селищної ради.

Щодо позовних вимог до другого відповідача - Солоницівського селищного голови Шабатька В.І. про визнання бездіяльності протиправною суд зазначає наступне.

У пункті 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) зазначається, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Так, відповідно до положень частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача до селищного голови належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У зв'язку з цим, провадження у справі за вимогами до Солоницівського селищного голови Шабатька В.І. слід припинити згідно пункту 1 статті 80 ГПК України, оскільки такий спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до пункту 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується.

Отже, оскільки позивач, який є інвалідом ІІ групи відповідно до положень статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові до Солоницівської селищної ради відмовити.

Провадження у справі в частині позову до Солоницівського селищного голови Шабатька В.І. припинити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 27.11.2017 р.

Суддя М.В. Калантай