ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Справа № 921/588/16-г/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А. (доповідач)
суддівГубенко Н.М., Іванової Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Тернопільводоканал"
на рішення на та постановуГосподарського суду Тернопільської області від 02.12.2016 Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2017
у справі№ 921/588/16-г/16
Господарського судуТернопільської області
за позовомКомунального підприємства "Тернопільводоканал"
доФізичної особи - підприємця Кутної Наталії Ярославівни
про- врегулювання переддоговірного спору між КП "Тернопільводоканал" та ФОП Кутною Н.Я. щодо укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 17.08.2016 № 3506; - визнання договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 17.08.2016 № 3506 в частині пп. 3 п. 1.1, п. 2.1, п. 3.1, п. 5.1, приміток до Схеми №1846 балансової належності водопровідно-каналізаційних мереж до договору від 17.08.2016 № 3506 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення укладеним в редакції КП "Тернопільводоканал"
за участю представників:

позивача: повідомлений, але не з'явився;

відповідача: повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 02.12.2016 у справі №921/588/16-г/16 (суддя - Хома С.О.) позов задоволено частково. Суд визнав укладеним між КП "Тернопільводоканал" та ФОП Кутною Н.Я. договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 17.08.2016 № 3506, виклавши спірні пп. 3 п. 1.1, п. 2.1, п. 3.1, п. 5.1 в наступній редакції: пп.3 п. 1.1: Здійснювати водопостачання та водовідведення на наступні об'єкти Споживача: складські приміщення з торгівельним комплексом, адреса вул. Ст. Будного, 22. Ліміт водопостачання та водовідведення в об'ємі 27,57 м3/місяць згідно ТУ 2607/10 (в редакції відповідача);- п.2.1: Облік кількості використаної споживачем води та приймання стоків проводиться за показниками засобів вимірювальної техніки, занесених до Державного реєстру, з проведеною державною атестацією, опломбованих Водоканалом, які повинні встановлюватись на межі балансової належності мереж Виробника та Споживача, а у разі їх відсутності - згідно порядку передбаченого Правилами; - п. 3.1: Розподіл відповідальності між Виробником і Споживачем за стан та експлуатацію водопровідних і каналізаційних мереж, відповідно до Правил, визначається: т.К1, контрольний колодязь для відбору проб стічних вод т.К1 - згідно сх.1846; - п. 5.1: Цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє протягом одного року, а в частині своєчасно не виконаних зобов'язань - до моменту їх повного виконання. В решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Скрипчук О.С., судді - Дубник О.П., Матущак О.І.) рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.12.2016 у справі №921/588/16-г/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить внести до них зміни, виклавши пп. 3 п. 1.1, п. 2.1, п. 3.1 та примітки до схеми №1846 договору від 17.08.2016 №3506 в редакції позивача.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що КП "Тернопільводоканал" 19.08.2016 направлено ФОП Кутній Н.Я. два примірники договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 17.08.2016 № 3506 з проханням підписати даний договір та повернути один примірник позивачу.

29.08.2016 відповідач надіслав позивачеві підписаний договір з доданими до нього протоколами розбіжностей від 25.08.2016 № 1 та № 2 до схеми № 1846 балансової належності водопровідно-каналізаційних мереж.

Позивач листом від 01.09.2016 №2267/16 звернувся до відповідача з пропозицією звернутись до КП "Тернопільводоканал" щодо узгодження вказаних відповідачем розбіжностей у протоколах розбіжностей до проекту договору і 16.09.2016 відповідач звернувся до директора підприємства з проханням надання у письмовій формі пропозицій щодо можливостей узгодження розбіжностей, вказаних у протоколах розбіжностей до проекту договору від 17.08.2016 № 3506.

Проте, КП "Тернопільводоканал" погоджується лише частково з пропозиціями відповідача щодо внесення запропонованих змін до договору (а саме по п.4.2 підпункт 4), а решту розбіжностей, що залишились неврегульованими, передав на вирішення до суду.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходили з положень ГК України, Законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про питну воду та питне водопостачання", "Про регулювання містобудівної діяльності", Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 та, надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності, дійшли висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду (ч. 2 ст. 1115 ГПК України).

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Загальний порядок укладання господарських договорів встановлений ст. 181 ГК України.

Відповідно до п. п. 2, 3 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У раз якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору іншій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Позивач просив суд викласти пп. 3 п. 1.1 договору в наступній редакції: "Здійснювати водопостачання та водовідведення на наступні об'єкти Споживача: складські приміщення з торгівельним комплексом, адреса вул. Ст. Будного, 22. Ліміт водопостачання та водовідведення в об'ємі 12,57 м3/місяць неопалювального сезону, 12,57 м3/місяць опалювального сезону згідно ТУ 279/03р".

Згідно протоколу розбіжностей від 25.08.2016 № 1 пп. 3 п. 1.1 договору, в редакції відповідача, викладений наступним чином: "Здійснювати водопостачання та водовідведення на наступні об'єкти Споживача: складські приміщення з торгівельним комплексом, адреса вул. Ст. Будного, 22. Ліміт водопостачання та водовідведення в об'ємі 27,57 м3/місяць згідно ТУ 2607/10".

Відповідно до п. 1 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", технічні умови - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-, енерго- і газопостачання, каналізації, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної та техногенної безпеки.

Згідно п. 1.2 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, технічні умови - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водопостачання, водовідведення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Технічні умови від 31.07.2003 №279/03 (ТУ 279/03р), видані КП "Тернопільводоканал" Фізичній особі - підприємцю Кутній Н.Я. на під'єднання об'єкту складське приміщення з торгівельним комплексом до мереж водопроводу і каналізації. В Технічних умовах зазначено, що вони дійсні до 01.06.2006, але їх дію було продовжено до 01.06.2011, з огляду на що, зазначати дані Технічні умови в договорі про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, який укладається між сторонами у 2016 році, є недоцільним.

Враховуючи вищенаведене, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що спірний пп. 3 п. 1.1 договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 3506 слід викласти в редакції відповідача, а саме: "пп.3 п. 1.1: Здійснювати водопостачання та водовідведення на наступні об'єкти Споживача: складські приміщення з торгівельним комплексом, адреса вул. Ст. Будного, 22. Ліміт водопостачання та водовідведення в об'ємі 27,57 м3/місяць згідно ТУ 2607/10."

Позивач просив викласти п. 2.1 договору в наступній редакції:"Облік кількості використаної Споживачем води та приймання стоків проводиться за показниками засобів вимірювальної техніки, занесених до Державного реєстру, з проведеною державною атестацією, опломбованих Водоканалом, які повинні встановлюватись на межі балансової належності мереж Виробника та Споживача, а у разі їх відсутності - згідно порядку передбаченого Правилами. Крім цього, Споживач оплачує Виробнику різницю між показниками загального засобу обліку води та сумарними показниками водомірів субабонентів, які здійснюють водоспоживання після загально групового приладу обліку (згідно схеми № 1846, ТВ1). У випадку виникнення різниці між показниками загальногрупового лічильника та сумарною кількістю показників лічильників субабонентів, дана різниця розподіляється пропорційно між всіма абонентами, відповідно до споживання за індивідуальними водолічильниками".

Відповідачем у протоколі розбіжностей № 1 викладено пункт 2.1 в такій редакції: "Облік кількості використаної Споживачем води та приймання стоків проводиться за показниками засобів вимірювальної техніки - водоміру SENSUS № 260371, який встановлено та опломбовано КП "Тернопільводоканал" в приміщенні, безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу згідно п. 5.2 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008".

Згідно п. 3.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку.

Відповідно до п. 5.1 Правил, облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Як визначається в п. 5.2 Правил, вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу.

Врахувавши зазначене та здійснивши аналіз наданих сторонами доказів, запропоновані обома сторонами редакції цього пункту, господарські суди прийшли до правильного висновку про відсутність підстав для викладення п. 2.1 договору як в редакції позивача (в частині), так і відповідача, в зв'язку з невідповідністю вимогам чинного законодавства.

Натомість, суди обґрунтовано і згідно приписів Правил, визначили п. 2.1 договору в такій редакції, що "Облік кількості використаної споживачем води та приймання стоків проводиться за показниками засобів вимірювальної техніки, занесених до Державного реєстру, з проведеною державною атестацією, опломбованих Водоканалом, які повинні встановлюватись на межі балансової належності мереж Виробника та Споживача, а у разі їх відсутності - згідно порядку передбаченого Правилами".

Щодо вимоги позивача про викладення п. 3.1 договору в наступній редакції: "Розподіл відповідальності між Виробником і Споживачем за стан та експлуатацію водопровідних і каналізаційних мереж, відповідно до Правил, визначається: тВ1, тК1, контрольний колодязь для відбору проб стічних вод тК1 - згідно сх. 1846", суди зазначили наступне.

Відповідачем у протоколі розбіжностей № 1 викладено п. 3.1 договору в такій редакції: "Розподіл відповідальності між Виробником і Споживачем за стан та експлуатацію водопровідних і каналізаційних мереж, відповідно до Правил, визначається: лічильником в приміщенні Споживача, тК1, контрольний колодязь для відбору проб стічних вод тК1 - згідно схеми № 1846".

Під час розгляду справи суди встановили, що спірних питань по тК1, контрольний колодязь для відбору проб стічних вод тК1 - згідно сх.1846 між позивачем та відповідачем не виникає. Спірні питання є по тВ1.

Згідно п. 1.2 договору № 3506, Споживач зобов'язався, зокрема: належно експлуатувати водопровідні і каналізаційні мережі, пристрої та прилади на них, які перебувають у нього на балансі, а також спільно з іншими споживачами, котрі споживають воду із відповідного (спільного) водопровідного вводу, здійснювати обслуговування та утримання водопровідної мережі та приладів на ній, що не перебувають на балансі Виробника, за власний рахунок, відповідно до схеми № 1846.

Судом першої інстанції з'ясовано, а апеляційним господарським судом перевірено, що частина водопровідної мережі від точки врізки в спільну мережу до точки В1 (згідно схеми № 1846) не перебуває на балансі споживача - ФОП Кутної Н.Я.

В листі від 19.10.2016 № 2716/16, який був адресований суб'єктам підприємницької діяльності, в т. ч. відповідачу, позивач повідомляв, що об'єкти за адресою с. Петриків, підключені до водопроводу, який перебуває на балансі ТОВ "Санаторій "Веселка".

В свою чергу, господарськими судами досліджено, що відповідачу не належить ні право власності, ні право користування на водопровідну мережу від точки врізки відповідача до даної мережі та до точки В1, а тому відповідач не в змозі забезпечувати експлуатацію, технічне обслуговування, ремонт таких мереж, що виключає зобов'язання останнього нести відповідальність за їх стан.

З огляду на наведене, суди вірно визначили, що п.3.1 договору слід викласти в такій редакції: "п. 3.1: "Розподіл відповідальності між Виробником і Споживачем за стан та експлуатацію водопровідних і каналізаційних мереж, відповідно до Правил, визначається: т.К1, контрольний колодязь для відбору проб стічних вод т.К1 - згідно сх. 1846".

Відносно вимог позивача про викладення п. 5.1 договору в наступній редакції: "Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року, а в частині своєчасно не виконаних зобов'язань - до моменту їх повного виконання", суди виходили з того, що запропонована відповідачем редакція цього пункту "Цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє протягом п'яти років, а в частині своєчасно не виконаних зобов'язань - до моменту їх повного виконання", не може бути визначена, як затверджена умова договору.

Пунктом 5.2 договору № 3506 сторони погодили, що договір вважається щорічно продовженим на тих самих умовах, якщо упродовж одного місяця до закінчення терміну його дії жодна із сторін не направить іншій стороні письмової заяви про припинення дії договору.

Таким чином, як вірно зазначають суди попередніх інстанцій, п. 5.1 договору слід викласти в редакції, запропонованій позивачем і колегія суддів Вищого господарського суду України з цим погоджується.

Стосовно вимог позивача щодо затвердження приміток до схеми №1846: зеленим кольором - водопровід, що перебуває на обслуговуванні Споживача; В1 - точка розмежування балансової належності водопровідних мереж, то суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Як зазначено в п. 1.2 договору № 3506, Споживач зобов'язався, зокрема: належно експлуатувати водопровідні і каналізаційні мережі, пристрої та прилади на них, які перебувають у нього на балансі, а також спільно з іншими споживачами, котрі споживають воду із відповідного (спільного) водопровідного вводу, здійснювати обслуговування та утримання водопровідної мережі та приладів на ній, що не перебувають на балансі Виробника, за власний рахунок, відповідно до схеми № 1846.

Відтак, відповідач погодився здійснювати обслуговування лише тих водопровідних і каналізаційних мереж, пристроїв та приладів на них, які перебувають у нього на балансі.

Судомами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що частина водопровідної мережі від точки врізки в спільну мережу до точки В1 (згідно схеми № 1846) не перебуває на балансі споживача - відповідача, а тому - В1 не може бути точкою розмежування балансової належності водопровідних мереж позивача та відповідача.

Відносно позначки "зеленим кольором - водопровід, що перебуває на обслуговуванні Споживача", то суди мотивовано визначили, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки обслуговування (технічне) водопроводу повинно здійснюватись силами персоналу, який має спеціальні знання, а позивачем не доведено письмовими доказами, що відповідач має можливість здійснювати таке обслуговування. Тому позивач не вправі вимагати покладення на відповідача обов'язків по обслуговуванню такої мережі.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вищезазначені висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зроблені з дотриманням вимог ст. 43, 47, 43 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених меж розгляду справи та правильного застосування законодавства під час розгляду справи.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

Доводи скаржника фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції, з огляду на приписи ст. 1115, 1117 ГПК України.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення місцевого та апеляційного господарського судів відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Тернопільводоканал" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі №921/588/16-г/16 - без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Н.М. ГУБЕНКО

Л.Б. ІВАНОВА