ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017р. Справа № 914/2029/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Дубенюк Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м.Львів

до відповідача: Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго, м.Стебник м.Дрогобич Львівської області

про стягнення заборгованості.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача: ОСОБА_2 представник.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутніх представників позивача та відповідача в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз до Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго про стягнення основного боргу в розмірі 990000грн. 00коп., інфляційних втрат в розмірі 86882грн. 55коп., 3% річних у розмірі 22397грн. 00коп. та пені у розмірі 181572грн. 21коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. В позові позивач зазначає, що між ПАТ «Львівгаз» та Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго, укладено Договір на розподіл природного газу №09420MBBRNCT016 від 01.01.2016 року, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого, оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Відповідно до п. 6.4. Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Позивач стверджує, що свої зобовязання згідно умов Договору виконав, що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу за жовтень, листопад, грудень 2016 року січень, лютий, березень 2017 року (копії актів долучено до матеріалів справи). Проте, як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого, станом на 02 жовтня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за розподілений природний газ становить 990000грн. 00коп.

Ухвалою суду від 06.10.2017р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 31.10.2017р. З метою повного і всестороннього зясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача та подане ним клопотання про відкладення розгляду справи, а також враховуючи невиконання сторонами в повному обсязі вимог попередньої ухвали суду, ухвалою суду від 31.10.2017р. розгляд справи відкладався на 14.11.2017р.

14.11.2017р. від позивача, через канцелярію суду (вх.№38291/17) поступило клопотання від 14.11.2017р. про долучення до матеріалів справи копії карки рахунку №361 за 01.01.2017р.-13.11.2017р.

14.11.2017р. представник позивача, через канцелярію суду (вх.№38290/17) подав додаткові пояснення від 14.11.2017р., в яких позивач зазначає, що з набуттям чинності нормативних актів, які реалізують вимоги Закону України «Про ринок природного газу», зокрема Кодексу ГРС, розподіл природного газу споживачам здійснюється на підставі укладення публічного договору між газорозподільною компанією та споживачем. Згідно затвердженого Кодексу, доступ споживачів до газорозподільних мереж для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем є публічним та укладається на невизначений строк шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Фактом згоди споживача про приєднання до умов Договору є отримання оператором ГРМ споживачем заяви-приєднання. Відтак, як зазначає позивач, постановою передбачено спрощений порядок укладення Договору розподілу за рахунок підписання заяви-приєднання, споживачеві не потрібно готувати або підписувати задля цього жодних додаткових документів.

В судове засідання 14.11.2017р. представник позивача явку забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві і просить суд позов задоволити.

10.11.2017 року від відповідача через канцелярію суду (вх.№38055/17) подано відзив від 09.11.2017р. на позовну заяву (з доданими до нього документами згідно додатків). У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що між позивачем та відповідачем існують договірні зобовязання на підставі Договору розподілу природного газу від 01.01.2016 р. № 09420МВВRNСТ016 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу. Загальна сума основного боргу станом на 01 жовтня 2017р. складала 990 000,00грн. (девятсот девяносто тисяч грн.00 коп.), що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків від 30.10.2017 року за період 01.10.2017 року по 30.10.2017 року (копію Акту звіряння долучено до матеріалів справи). Згідно цього ж Акту станом на 30.10.2017 року сума основної заборгованості відповідача становила 490 000,00 грн. 31.10.2017р. відповідачем сплачено ще 50 000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №487 (дане платіжне доручення долучено до матеріалів справи), у звязку з чим, як стверджує відповідач, розмір основної заборгованості станом на дату подання цього відзиву складає 440 000,00 грн. Відповідач у відзиві зазначає, що 1 червня 2017 року позивачем було вручено під розписку відповідачу два примірники Договору про реструктуризацію заборгованості за Договором на розподіл природного газу за спірний період з необхідністю сплати такої згідно графіків погашення рівними частинами в розмірі 367 604,60 грн.: до 30.06.2017 року, до 31.07.2017 року та до 31.08.2017 року. Однак, станом на початок червня 2017 року у відповідача не було фінансової можливості здійснити в запропоновані позивачем терміни розрахунки щодо погашення основної заборгованості. Відповідач у відзиві вказує на те, що ДКП «Стебниктеплокомуненерго» є комунальною власністю Стебницької територіальної громади в особі Стебницької міської ради. Несвоєчасне погашення заборгованості перед стягувачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати спожитого газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Вказана заборгованість споживачів, за умови невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, є об'єктивними обставинами, що і викликають недостатність у боржника коштів для погашення заборгованості одночасно і в повному обсязі. Погасити до кінця серпня 2017 року заборгованість, яка виникла за період жовтень 2016 року - березень 2017 року власними коштами підприємство просто не мало можливості через скрутне фінансове становище. Однак, тільки довідавшись про виділені Львівською обласною державною адміністрацією Стебницькому професійному ліцею кошти в розмірі 550 000,00 грн., які навчальний заклад заборгував відповідачу за послуги теплопостачання та можливість спрямування їх на погашення заборгованості перед ПАТ "Львівгаз", відповідачем на адресу позивача було надіслано супровідним листом вих.№ 156 від 12 жовтня 2017 року два примірники Договору про розтермінування заборгованості за Договором на розподіл природного газу, згідно якого відповідач зобовязувався сплатити у повному обсязі суму основного боргу, що складає 990 000,00 грн., шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Проте позивачем вищезазначений договір підписаний не був. Крім цього, представник відповідача у відзиві зазначає, що позивачем в наданих суду розрахунках пені, 3% річних та інфляційних втрат невірно зазначено період виникнення заборгованості за послуги постачання природного газу за листопад 2016 року. Відповідач виходячи з умов Договору повинен був здійснити оплату до 10 числа наступного місяця, тобто до 10.12.2016 р., з 11.12.2016 року мало б розпочатись прострочення з оплати послуг. Однак, 10.12.2016 року припадає на вихідний день, а тому початком періоду виникнення заборгованості буде 12.12.2016 року. У звязку із зміною кількості днів заборгованості, зміниться розрахунок штрафної санкції, 3 % річних та інфляційних втрат.

14.11.2017р. представником відповідача, через канцелярію суду (вх.№38295/17) подано клопотання від 14.11.2017р., в якому відповідач повідомляє, що 13.11.2017р. здійснено оплату в розмірі 25000,00грн., в звязку з чим сума основної заборгованості перед позивачем станом на 14.11.2017р. становить 415000,00грн. та на підтвердження даних обставин просить долучити платіжне доручення №499 від 13.11.2017р. на суму 25000,00грн.

14.11.2017р. представником відповідача, через канцелярію суду (вх.№38387/17) подано клопотання від 14.11.2017р., в якому відповідач зазначає, що відповідач працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства. Дані тарифи затверджуються (погоджуються) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування. Через те, що тарифи не покривають витрати виробництва виникає різниця в тарифах. Заборгованість держави перед ДКП «Стебниктеплокомуненерго» з різниці в тарифах становить 146 тис. 285 грн. Невчасне виконання підприємством фінансових зобовязань перед позивачем зумовлене відсутністю фінансування різниці в тарифах. Дебіторська заборгованість підприємства станом на 01.10.2017 року становить 4 млн. 485 тис.грн. Зобовязання за розрахунками з оплати праці станом на 30.09.2017р. становлять 66тис. грн. Відповідач зазначає, що основною причиною невчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем є та обставина, що споживачем послуг теплопостачання, які надає наше підприємство, є переважно населення, а також збитковість господарської діяльності відповідача у зв'язку з наявністю значної заборгованості споживачів за надані послуги. Відповідач зазначає, що вживає усіх можливих заходів для вчасної оплати послуг розподіленого природного газу позивачем. Стягнення неустойки в розмірі 181 572, 21 грн., як стверджує відповідач, спричинить додаткове збільшення збитків підприємства, яке не матиме жодних джерел для їх покриття та може призвести до стану неплатоспроможності підприємства. Відповідач зазначає, що ДКП «Стебниктеплокомуненерго» знаходиться у тяжкому фінансовому стані. Засновником підприємства є Стебницька міська рада, а отже майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Стебник. Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу. Несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за послуги розподілу природного газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Вказана заборгованість споживачів, за умови невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, є об'єктивними обставинами, що і викликають недостатність у відповідача коштів для погашення заборгованості одночасно і в повному обсязі. За таких обставин, оскільки вина відповідача у простроченні виконання грошового зобов'язання перед позивачем пов'язана з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені органами державної влади та місцевого самоврядування, відсутністю сучасних дотаційних напрямів у покритті збитків підприємства (ст. 20 Закону України "Про теплопостачання") - відповідач має важкий фінансовий стан, у тому числі внаслідок несплати боргів населенням, бюджетними установами; діяльність боржника спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, оздоровчих санаторіїв, лікарень, інших об'єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими. Відповідач зазначає, що фінансова неспроможність підприємства може призвести до спричинення кризової ситуації у всьому регіоні. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить зменшити розмір пені на 50%. На підтвердження викладених обставин відповідачем подано клопотання від 14.11.2017 року (вх.№38461/17 від 14.11.2017р.) до якого долучено довідку щодо дебіторської заборгованості станом на 01.10.2017р., довідку щодо кредиторської заборгованості станом на 01.10.2017р. та баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2017р.

В судове засідання 14.11.2017р. представник відповідача явку забезпечив, який зазначив, що відповідачем частково погашено заборгованість в розмірі 575000,00грн., визнав заборгованість в розмірі 415000,00грн., та враховуючи обставини зазначені у відзиві (вх.№38055/17 від 10.11.2017р.) та клопотанні від 14.11.2017р. (вх.№38387/17 від 14.11.2017р.) просить зменшити розмір пені на 50%.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області, в с т а н о в и в:

Відповідно до положень ст. 40 Закону України від 09.04.2015 № 329-VIII «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується регулятором - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Пунктом 1 глави 5 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем і оператором ГРМ здійснюється за умови: наявності у споживача (його постачальника) підтверджених обсягів природного газу (лімітів) на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви-приєднання №09420MBBRNCT016 до умов договору розподілу природного газу від 01.01.2016 року, Державне комунальне підприємство Стебниктеплокомуненерго (споживач) приєдналось до умов типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015р.

Позивач зазначає, що 01.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Львівгаз та Державним комунальним підприємством Стебниктеплокомуненерго укладено типовий договір розподілу природного газу, за умовами якого, підписання заяви-приєднання є фактом приєднання до умов даного договору.

Відповідно до п.1.3. типового договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобовязується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобовязується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п.2.1. типового договору).

Факт надання послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, згідно пункту 6.6. типового договору та пункту 6 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, підтверджується підписаним позивачем актом наданих послуг.

Згідно до п. 6.4. типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав послуги з розподілу природного газу, а відповідач прийняв їх на загальну суму 2684075,94грн., що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу №ЛВ000078697 від 31.10.2016р. на суму 167492грн. 64коп. (з ПДВ), №ЛВ000088992 від 30.11.2016р. на суму 418789грн. 24коп. (з ПДВ), №ЛВ000102269 від 31.12.2016р. на суму 503144грн. 08коп. (з ПДВ), №ЛВ000013122 від 31.01.2017р. на суму 697778грн. 17коп. (з ПДВ), №ЛВ000027022 від 28.02.2017р. на суму 524058грн. 01коп. (з ПДВ), №ЛВ000039261 від 31.03.2017р. на суму 372813грн. 80коп. (з ПДВ), які підписані сторонами та скріплені їхніми печатками. Позивачем надано відповідачу рахунки на оплату №000115412 від 31.10.2016р., №000131591 від 30.11.2016р., №000149548 від 29.12.2016р., №000165601 від 31.01.2017р., №000182266 від 28.02.2017р., №000197832 від 31.03.2017р.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання в повному обсязі не виконав, внаслідок чого, станом на 02 жовтня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за розподілений природний газ становить 990000грн. 00коп.

У процесі розгляду даного спору з дати подачі позову відповідачем було здійснено часткову оплату за розподілений природний газ в сумі 575000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №469 від 23.10.2017р. на суму 150000,00грн., №470 від 24.10.2017р. на суму 300000,00грн., №481 від 27.10.2017р. на суму 50000,00грн., №487 від 31.10.2017р. на суму 50000,00грн., №499 від 13.11.2017р. на суму 25000,00грн. та карткою рахунку №361 за 01.01.2017р.-13.11.2017р., тому позовні вимоги в частині 575000,00грн. основного боргу підлягають припиненню у звязку з оплатою. Відтак, на день прийняття рішення заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з розподілу природного газу становить 415000грн. 00коп., що визнається відповідачем.

30.10.2017р. між позивачем та відповідачем був складений акт звіряння взаємних розрахунків, підписаний та скріплений печатками обох сторін, з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.10.2017р. становила 490000грн. 00коп.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не представлено, доказів щодо оплати заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 415000,00грн. не надано.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України, за прострочення оплати нарахував відповідачу по кожному акту наданих послуг з розподілу природного газу інфляційні втрати у розмірі 86882грн. 55коп. за період з 11.11.2016р. по 03.10.2017р. та 3% річних у розмірі 22397грн. 00коп. за період з 11.11.2016р. по 03.10.2017р. (розрахунки наведено в позовній заяві).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 8.2. типового договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Так, позивачем згідно п. 8.2. типового договору, нараховано відповідачу пеню по кожному акту наданих послуг з розподілу природного газу у розмірі 181572грн. 21коп. за період з 11.11.2016р. по 03.10.2017р. Розрахунки проведених нарахувань долучено до матеріалів справи.

У пункті 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За умовами ч.5 ст.254 ЦК України встановлено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки, представлені позивачем, встановлено, що позивач припустився арифметичної помилки в нарахуванні інфляційних втрат, 3% річних, пені та при проведені нарахувань пені, інфляційних втрат та 3% річних, в порушення вимог ч.5 ст.254 ЦК України не прийняв до уваги порядок обчислення строків, починаючи нарахування за прострочення виконання зобовязання з оплати із наступного дня після закінчення строку встановленого для виконання зобовязання, не враховуючи вихідні дні, на які припали останні дні строку в окремих розрахункових періодах, відтак розмір інфляційних втрат в перерахунку складає 81382грн. 55коп., 3% річних 22192грн. 45коп., пені 179435грн. 63коп. В решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені належить відмовити.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом. Враховуючи причини невиконання відповідачем зобов'язання та ступінь вини відповідача, а також враховуючи фінансовий стан відповідача та вжиття ним заходів до виконання зобов'язання, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 20 % (відсотків).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача в частині стягнення основного боргу в розмірі 415000грн. 00коп., інфляційних втрат в розмірі 81382грн. 55коп., 3% річних у розмірі 22192грн. 45коп. та пені у розмірі 143548грн. 50коп. є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог належить відмовити у звязку із зменшенням судом та із безпідставністю нарахувань.

Судовий збір необхідно віднести на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог, відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго (82172, Львівська область, м.Дрогобич, м.Стебник, вул.Мельника, буд.17, ідентифікаційний код 22407995) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз (79039, м.Львів, вул.Золота, буд.42, ідентифікаційний код 03349039) 415000грн. 00коп. основного боргу, 81382грн. 55коп. інфляційних втрат, 22192грн. 45коп. 3% річних, 143548грн. 50коп. пені та 19095грн. 16коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

В частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 575000грн. 00коп. провадження припинити.

В решті позовних вимог щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відмовити.

Повне рішення складено 16.11.2017р.

Суддя Іванчук С.В.