ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" листопада 2017 р.cправа № 916/2036/17

За позовом: публічного акціонерного товариства «Марфін банк»

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Злато-Л»

про стягнення 4000,00 доларів США

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Петренко Н.Д.

суддя Щавинська Ю.М.

суддя Літвінов С.В.

при секретарі Бачур А.М.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність у матеріалах справи;

від відповідача: не зявився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

СУТЬ СПОРУ: позивачем у справі публічним акціонерним товариством «Марфін банк» (ПАТ «Марфін банк») заявлені вимоги про стягнення з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Злато-Л» (ТОВ «Злато-Л») частини заборгованості за наданим кредитом (основний борг) в сумі 4000,00 доларів США.

17.08.2017 суддею господарського суду Одеської області Петренко Н.Д. порушено провадження у справі № 916/2036/17.

Місцезнаходження відповідача по справі зазначено: 65000, м. Одеса, пров. Книжний, 11.

Ухвали суду про призначення судового засідання та відкладення розгляду справи направлялись судом на адресу, вказану в позові, проте повертались з відміткою пошти: «за закінченням строку зберігання».

01.11.2017 ухвалою суду справу в порядку ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України № 916/2036/17 призначено до колегіального розгляду. Протоколом від 02.11.2017 визначено автоматичний склад колегії суддів: головуючий суддя Петренко Н.Д., судді Щавинська Ю.М. та Літвінов С.В.

Ухвалою суду від 02.11.2017 справу № 916/2036/17 прийнято до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Петренко Н.Д., судді Щавинська Ю.М. та Літвінов С.В.

До повноважень господарських судів не віднесено зясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі вважаються належним чином повідомленими про час, місце та дату її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві (викладена правова позиція міститься в Інформаційних листах ВГСУ від 02 червня 2006 року № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" (пункт 4), від 14 серпня 2007 року №01-8/675 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (пункт 15), від 13 серпня 2008 року № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" (пункт 19).

Згідно розяснень, викладених у п. 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/530 від 10 грудня 2009 року відмітка про відправку процесуального документа про призначення судового засідання у справі, зроблена відповідно до Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28, на першому примірнику цього документу є підтвердженням повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання у справі.

Оскільки належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач по справі в судове засідання не зявився, правом на надання відзиву на позов в порядку ст. 59 Господарського процесуального кодексу України не скористався, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами за правилами ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

22.08.2008 між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (ВАТ «МТБ»), правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк» (далі - банк) та ОСОБА_2 (далі позичальник, ОСОБА_2П.) був укладений кредитний договір № 00002F12 з додатковою угодою № 1 від 26.06.2009 та додатковою угодою № 2 від 03.07.2009.

За умовами кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний/картковий рахунок відповідача № 7840/274830US у банку з 22.08.2008 і терміном погашення по 21.08.2024 включно у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 426380,15 дол. США на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 369900,00 дол. США та також у сумі 56480,15 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,9% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник зобовязався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені кредитним договором, повернути позивачу кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами кредитного договору.

22.08.2008 між ВАТ «МТБ» та ТОВ «Злато-Л» був укладений договір поруки № 00078r12, згідно умов якого поручитель (ТОВ «Злато-Л») надав поруку перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування шкоди (п. 1.1., 1.2.).

03.07.2009 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 00078r12 від 03.07.2009, яким було конкретизовано порядок сплати процентів позичальника перед банком та нарахування інших обумовлених договором штрафних санкцій.

Також з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором, 22.08.2008 між ВАТ МТБ» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 00078r12.

Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, однак позичальник порушував строки сплати кредиту та відсотків, у звязку з чим банк направив позичальнику вимогу про дострокове погашення заборгованості.

Оскільки в силу вимог ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, 26.10.2010 вих. № 3604/01/01 вимогу банк направив і поручителю ТОВ «Злато-Л».

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2011 позов ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Злато-Л» про стягнення заборгованості задоволено. Солідарно стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Злато-Л» на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором № 00002F112 від 22.08.2008 у розмірі 3803641,87 грн., що складається з заборгованості: за договором - у сумі 3638188,37 грн., по сплаті відсотків у сумі 706366,74 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості 41403,69 грн., пені за несвоєчасне погашення штрафу 13250,98 грн.

Ухвалою від 11.01.2012 Малиновського районного суду м. Одеси виправлено помилку в резолютивній частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2011 щодо суми заборгованості за договором.

01.02.2017 рішенням апеляційного суду Одеської області частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_5, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2011 скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором № 00002r12 від 22.08.2008 станом на 30.12.2010 у розмірі 3803641,87 грн., що складається з заборгованості: за договором - у сумі 2931821,63 грн., по сплаті відсотків у сумі 706366,74 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості 41403,69 грн., пені за несвоєчасне погашення штрафу 13250,98 грн. та судові витрати. Провадження за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ТОВ «Злато-Л» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

В мотивувальній частині рішення апеляційного суду Одеської області від 01.02.2017 зазначено, що вирішуючи спір Малиновський районний суд м. Одеси помилково прийняв до розгляду та розглянув по суті позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» до ТОВ «Злато-Л» про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи до уваги вищевказане, 17.08.2017 ПАТ «Марфін Банк» звернувся до господарського суду Одеської області (вх. № 2150/17) з позовом стягнення поручителя ТОВ «Злато-Л» частини заборгованості за наданим кредитом (основний борг) в сумі 4000,00 доларів США. Свої вимоги обґрунтовував посиланням на положення ст.ст. 526, 530, 534, 536, 546, 553, 554, 610-612, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193, 198, 230 Господарського кодексу України.

За правилами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.02.2017 у справі № 1519/2-3165/11 встановлено факт укладення кредитного договору та договорів забезпечення, наявність простроченої заборгованості.

Вказане рішення апеляційного суду Одеської області набрало законної сили 01.02.2017.

За правилами ч. 3 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року та інших.

Оскільки вимогу боржнику та її копію поручителю ТОВ «Злато-Л» про дострокове повернення кредиту 26.11.2010 року банк направив ще 26.10.2010 за вих. № 3604/01/01, а позов до господарського суду Одеської області подано лише 17.08.2017, колегія суддів господарського суду Одеської області дійшла висновку, що визначений законом шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя ТОВ «Злато-Л» пропущено, тому порука ТОВ «Злато-Л» щодо виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № 00002F12 від 22.08.2008 є припиненою.

Вказане дає правові підстави для відмови у задоволенні заявлених банком вимог.

В порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 листопада 2017 р.

Головуючий суддя Н.Д. Петренко

Суддя Ю.М. Щавинська

Суддя С.В. Літвінов