УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04.12.2017 Справа № 910/21494/17

Суддя господарського суду міста Києва Удалова О.Г., розглянувши

позовну заяву державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут

прогнозування та випробування техніки і технології для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого»

до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

про повернення коштів 516 752,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державна наукова установа «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технології для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого» (далі - позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - відповідач) про повернення грошових коштів у розмірі 16 203,50 євро (502 941,00 грн.) та 531,71 доларів США (13 811,00 грн.).

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне повернути вказану позовну заяву з доданими до неї документами без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Приписами ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600,00 грн.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000,00 грн.).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

У п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що абзацом другим частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті: для нерезидентів (за їх бажанням) - в іноземній валюті, для інших платників - у гривнях. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац третій частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач подав позов шляхом направлення його на адресу суду поштою 29.11.2017 р., про що свідчить відбиток календарного штемпеля підприємства поштового зв'язку, а судовий збір сплачений ним - 25.09.2017 р. Таким чином, зважаючи на наведені роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України, позивач повинен був визначити розмір судового збору з урахуванням офіційного курсу гривні до відповідної іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати позивачем судового збору, тобто станом на 25.09.2017 р. (7 844,09 грн.)

Проте, позивач вищевказаних вимог чинного законодавства не дотримав та визначив розмір судового збору в сумі 7 751,28 грн. виходячи з курсу валют, встановленого на іншу дату, ніж визначено законодавством, у зв'язку з чим сплатив судовий збір у розмірі меншому, ніж встановлено приписами Закону України «Про судовий збір».

Отже, позивач не надав суду доказів сплати ним судового збору у визначених законом порядку та розмірі.

Суд звертає увагу позивача на те, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 р. у справі «Наталія Михайленко проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відтак, обов'язок сплати судового збору, встановлений для всіх суб'єктів нормами Господарського процесуального кодексу України та Законом України «Про судовий збір», не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не подано доказів сплати судового збору.

Разом з тим, суд роз'яснює, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, позивач може повторно звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Додатки: позовна заява вих. № 1-496 від 28.11.2017 р. з додатками, у тому числі оригінал платіжного доручення № 769 від 25.09.2017 р. про сплату судового збору на суму 7 751,28 грн.

Суддя О.Г. Удалова