номер провадження справи 33/37/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 Справа № 908/1643/17

За позовом позивача 1: Фізичної особи-підприємця Колбуна Дмитра Олександровича (49000, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1; адреса для листування: 49044, АДРЕСА_4)

позивача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер" (49000, м. Дніпро, вул. Кипуча, буд. 3, кв. 1, ідентифікаційний код юрид ичної особи 37068530; адреса для листування: 49044, АДРЕСА_4)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Рульова Євгенія Вікторовича (69035, АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄПК Україна" (69014, м. Запоріжжя, Олексія Поради, 52)

про стягнення суми

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Мірошниченко М.В., судді Колодій Н.А., Ярешко О.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача-1 : не з'явився

від позивача-2: не з'явився

від відповідача : Черненко Р.В. - довіреність №786 від 23.08.2017 р.

від третьої особи: Черненко Р.В. - довіреність №1245 від 03.10.2017 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Колбун Дмитро Олександрович, м. Дніпро (позивач-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер", м. Дніпро (позивач-2) звернулися в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Рульова Євгенія Вікторовича, м. Запоріжжя на користь Фізичної особи-підприємця Колбуна Дмитра Олександровича заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу у розмірі 41500,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 1328,00 грн., 3% річних у розмірі 163,73 грн. та про стягнення з Фізичної особи-підприємця Рульова Євгенія Вікторовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер" пені у розмірі 3241,55 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.08.2017 р. порушено провадження у справі № 908/1643/17, розгляд якої призначено на 29.08.2017 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.08.2017 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 19.09.2017 р.

Ухвалою суду від 19.09.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄПК Україна", розгляд справи відкладено на 10.10.2017 р. Також, вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до розгляду господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/7503/17.

Враховуючи категорію, складність та великий обсяг матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність утворення судової колегії та розгляду справи колегіально.

Згідно Протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.10.2017 р. визначено склад колегії: головуючий суддя - Мірошниченко М.В., судді Колодій Н.А., судді: Ярешко О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.10.2017р. справу № 908/1643/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Мірошниченко М.В., судді: Колодій Н.А., судді: Ярешко О.В., розгляд справи розпочато заново, судове засідання призначено на 07.11.2017р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.11.2017р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 21.11.2017р.

За клопотанням представників сторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Позовні вимоги мотивовані наступним. На виконання договору-доручення про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 014-02/17 від 14.02.2017р., укладеного між позивачем-1 і відповідачем, та договору перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні № 015-2/17 від 15.02.2017р., укладеного між позивачем-2 і відповідачем, позивачами 1, 2 було здійснено транспортне перевезення підшипникової продукції за маршрутом «Степногорськ (Казахстан) - Запоріжжя (Україна)», що підтверджується накладною СМR з відміткою вантажоодержувача про доставку вантажу. Вартість послуг з перевезення згідно з умовами вищезазначених договорів та заявки відповідача на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 013 від 15.02.2017р. склала 41500,00 грн., строк оплати послуг, визначений сторонами у заявці, становив 3-5 банківських днів після виваження, по ксерокопіях бухгалтерських документів з подальшим наданням оригіналів останніх. Однак, в порушення умов вказаних договорів, відповідач у встановлений у заявці строк, не розрахувався за надані позивачами 1, 2 послуги з перевезення, внаслідок чого, права та охоронювані законом інтереси позивачів 1, 2 було порушено. Позивач-1 вживав заходів досудового врегулювання спору, шляхом направлення на адресу відповідача претензії за вих.№ 1 від 18.05.2017р., проте відповідач відповіді на претензію не надав і вимог претензії не виконав. Тож, позивач-1, просить суд стягнути з відповідача на його користь основний борг в сумі 41500,00 грн., а також 3% річних в сумі 163,73 грн. і втрати від інфляції в сумі 1328,00 грн., нараховані внаслідок прострочення відповідачем грошового зобов'язання. Відповідачем-2 заявлені вимоги про пені в сумі 3241,55 грн., нарахованої відповідачу згідно п. 6.3. договору № 015-2/1 від 15.02.2017р.

Позивач-1 (ФОП Колбун Д.О.) процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався. У заяві, наданої в судовому засіданні 19.09.2017р. представником позивача-2, ФОП Колбун Д.О. просив розглядати справу без його участі, в зв'язку з перебуванням у відрядженні за межами території України з 30.08.2017р. по 31.12.2017р.

Позивач-2 (ТОВ "Автотрансфер") процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок: укладання між по змивачем-1 та відповідачем договору доручення № 014-02/2017, в якому хоча й не бу ло зазначено, але обидва учасники діяли не самостійно, а в інтересах своїх довірите лів: позивач-1 діяв в інтересах позивача-2, як перевізника, а відповідач діяв в інтере сах третьої особи ТОВ «ЄПК Україна», як замовника транспортного перевезення на підставі договору доручення № 8 від 10.01.2017р. Таким чином, фактично правовідносини перевезення, які регулюються гл. 64 ЦК України виникли між перевізником - позивачем-2 та третьою особою - ТОВ «ЄПК Україна», як замовника перевезення та одержувача вантажу, що підлягав перевезенню, на підставі договору перевезення № 015-02/17 від 15.02.2017р. та двох заявок ідентичного змісту № 13 та № 23 від 15.02.2017р., в яких було погоджено всіма сторонами всі істотні умови конкретного перевезення підшипникової продукції за маршрутом «Стіпногорськ (Казахстан) - Запоріжжя (Україна)» вантажним автомобілем НОМЕР_3/НОМЕР_4 під керуванням дія ОСОБА_6 25 лютого 2017 року під час перевезення вантажу по території Російської Федерації сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було порушено цілісність заводської упаковки певної частини вантажу, в зв'язку з чим, весь вантаж було транспортовано вантажовідправнику для переконтролю та перепакування. Розмір збитків третьої особи, які правомірно покладаються нею на відповідача по справі, становив суму 3529,88 доларів США. Претензією від 07.06.2017р. третя особа заявила відповідачеві про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме суми винагороди за здійснене перевезення в сумі 43000 грн., в часткове погашення вищезазначених збитків в порядку ст. 601 ЦК України. В свою чергу зарахування зустрічних вимог здійснене відповідачем позивачеві-2, про що заявлено у відповідних претензіях від 28.04.2017р. та від 10.06.2017р. Стягнення решти суми збитків відповідача, як витрат, які він мусить зробити для відновлення становища, що існувало до порушення позивачем-2 договору перевезення, є пред метом розгляду у справі № 904/7503/17, яка знаходиться в провадженні господарського суду Дніпропетровської області. Таким чином, на думку відповідача, його грошове зобов'язання зі сплати позивачеві-2 плати за перевезення в сумі 41500 грн. припинене зарахуванням з 28.04.2017р., що виключає задоволення позовних вимог по даній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні.

Третя особа (ТОВ "ЄПК Україна") проти позову заперечила в повному обсязі, зазначивши про наступне. 10.01.2017р. між третьою особою та відповідачем укладено договір доручення про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні № 8, який за своєю правовою природою є змішаним договором доручення та надання послуг. На виконання зазначеного договору, заявкою № 23 від 15.02.2017р. третьою особою було доручено відповідачеві організувати перевезення підшипникової продукції за маршрутом «Стіпногорськ (Казахстан) - Запоріжжя (Україна)». Вартість перевезення визначено в заявці в сумі 43000 грн. На виконанні зазначеної заявки відповідачем, шляхом укладання 15.02.2017р. із позивачем-2 договору № 015-2/17, було залучено для виконання перевезення вантажний автомобіль НОМЕР_3/НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6 25 лютого 2017 року, під час перевезення вантажу по території Російської Федерації, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вантаж вивалився з кузова автомобіля, було порушено цілісність заводської упаковки певної частини вантажу, в зв'язку з чим весь вантаж було транспортовано в зворотному напрямку вантажовідправникові. Актом огляду вантажу № 04 від 17.03.2017р. комісією вантажовідправника ТОО «ТД ЕПК-Казахстан» встановлено обов'язковість переборки та переупакування підшипників, в зв'язку з їх незадовільним станом після ДТП. Згідно із плановою калькуляцією, наданою виробником продукції АТ «ЄПК Степногорськ» (Казахстан) вантажовідправникові, вартість переупакування підшипників становила 1037595,78 теньге. Згідно офіційного курсу НБУ, встановленого на 15.05.2017, зазначена сума дорівнювала 123007,85 грн. або 4656,32 долари США. Договором доручення № 1/17 від 15.05.2017 відповідач, який згідно умов договору №8 від 10.01.2017р. є відповідальним перед третьою особою за збереження вантажу та за осіб, які залучаються ним до виконання перевезень, доручив третій особі здійснити від його імені та за його рахунок всі необхідні юридичні дії для замовлення та оплати послуг з переконтролю та перепакування пошкодженої під час перевезення підшипникової продукції. Зазначені роботи та послуги було замовлено третьою особою вантажовідправникові та 01.06.2017р. було оплачено платіжним дорученням в іноземній валюті № 0408004 в сумі 3529,88 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило суму 92200,47 грн. Після зарахування зустрічних однорідних вимог залишок заборгованості відповідача перед третьою особою становив 49200,47 грн. та був погашений вексельним платежем. В свою чергу, відповідач претензіями, пред'явленими в квітні та в червні 2017р. перевізникові - позивачу-2, заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог, що має наслідком припинення відповідного зобов'язання, і таким чином між сторонами у справі відсутній предмет спору.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 14.02.2017р. між Фізичною особою-підприємцем Колбуном Дмитром Олександровичем (експедитор-2, позивач-1 у справі) та Фізичною особою-підприємцем Рульовим Євгеном Вікторовичем (експедитор-1, відповідач у справі) укладено договір-доручення про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 014-02/17 (надалі - договір-доручення), відповідно до умов якого експедитор-2 (перевізник або його довірена особа) доручає експедитору-1 за винагороду здійснювати пошук та підбір вантажовласників (замовників або їх довірених осіб), з метою забезпечення імпортно-експортними вантажами транспортних засобів (експедитора-2) для автомобільного перевезення (п. 1.1. договору-доручення).

Згідно 1.2. договору-доручення, експедитор-1 за дорученням експедитора-2, у межах даного договору-доручення, надає послуги з пошуку та підбору вантажовласників або їх довірених осіб, тобто організовує перевезення найманим вантажним транспортом, довіреною особою власника якого він є, згідно з діючим законодавством України, вимогами міжнародних Конвенцій та угод у галузі міжнародних перевезень.

Пунктом 2.1 договору-доручення визначено, що конкретні умови за кожним замовленням обумовлюються у заявці. Є допустимим отримання заявки факсимільним зв'язком або електронною поштою (Е-mail).

Розділом 3 договору-доручення позивач-1 та відповідач визначили обов'язки сторін за ним. Так, експедитор-2 взяв на себе зобов'язання, в тому числі: забезпечити подачу під завантаження транспортного засобу, придатного та повністю готового до перевезення обумовленого вантажу, в узгоджений сторонами строк; при завантаженні/вивантаженні звірити кількість та стан вантажу, завантаженого у транспортний засіб з кількістю та станом вантажу, що значиться у товарно-транспортній накладній; дотримуватися інструкцій експедитора-1 щодо маршруту прямування, митної обробки, прикордонних переходів та інш. Експедитор-1 зобов'язався, зокрема, своєчасно передавати експедитору-2 заявки на організацію автомобільних перевезень вантажів або на здійснення інших послуг, що передбачені даним договором; своєчасно стягувати з вантажовласників плату за надані експедитором-2 послуги; своєчасно у строки, обумовлені у кожному окремому випадку, здійснювати розрахунки з експедитором-2.

Відповідно до п. 4.1 договору-доручення, ціни за даним договором встановлені у гривнях. Ціна не включає до себе винагороду експедитора-1 (повіреного). Розмір винагороди експедитора-1 визначається, як різниця між ціною фрахту, узгодженою з вантажовласником та ціною фрахту, узгодженою з експедитором-2.

Пунктами 4.4-4.6 договору-доручення встановлено, що порядок та строк оплати узгоджується сторонами у разовій заявці, що направляється експедитору-2 перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень). Оплата послуг експедитора-2 здійснюється експедитором-1 на підставі відповідним чином оформлених оригіналу або ксерокопії СМR з печатками про отримання вантажу та оригіналів рахунку, податкової накладної, акту виконаних робіт. Розмір винагороди експедитора-2 визначається, як різниця між вартістю транспортно-експедиційних послуг, узгодженої з перевізником (ст. 292.4 Податкового Кодексу України) та утримується з загального фрахту.

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє один рік. Якщо сторони письмово не попередили за 30 днів до закінчення строку дії даного договору, даний договір вважається пролонгованим на той же строк на тих самих умовах (п. 10.1 договору-доручення).

Також, 15.02.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер" (перевізник, позивач-2 у справі) та Фізичною особою-підприємцем Рульовим Євгеном Вікторовичем (експедитор, відповідач у справі) укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні № 015-2/17 (далі - договір перевезення), відповідно до умов якого, експедитор доручає, а перевізник зобов'язується виконати транспортні перевезення у міжнародному та/або внутрішньому сполученні за заявками експедитора, а експедитор зобов'язується сплатити перевізнику за надані транспортні послуги грошові кошти в розмірі та в строки, передбачені даним договором та заявкою, яка є невід'ємною частиною даного договору і оформлюється для кожного конкретного перевезення окремо.

Перевізник здійснює перевезення вантажів на підставі письмових заявок експедитора, які є невід'ємною частиною даного договору. Заявки надаються експедитором перевізнику з підписом відповідальної особи та печаткою, з зазначенням інформації щодо, зокрема, дати та часу завантаження, маршруту, найменування вантажу (п.п. 2.1-2.2 договору перевезення).

Згідно п. 2.3. договору перевезення, підставою на підтвердження прийняття заявки до виконання перевізником є підтверджена печаткою та підписом уповноваженої особи перевізника заявка експедитора (можливо факсимільним зв'язком, за допомогою електронної пошти або у інший спосіб). Дійсною вважається заявка, підписана обома сторонами даного договору та скріплена їх печатками (штампами). Заявки можуть оформлюватись факсимільним зв'язком або за допомогою електронної пошти.

Пунктами 5.1.-5.3. договору перевезення встановлено, що експедитор здійснює оплату транспортних послуг перевізника протягом 5-ти банківських днів після підписання з перевізником усіх необхідних для взаєморозрахунків оригіналів документів: договору, заявки, рахунку, акту, ТТН, СМR та інших документів, якими закривається перевезення, якщо інше не передбачено у заявці.. Підтвердження надання послуг з перевезення вантажу є: акт виконаних робіт та СМR або ТТН з відміткою вантажоотримувача. Оплата здійснюється в гривнях шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок перевізника після отримання оригіналу рахунку, копії транспортної накладної, оригіналу акту виконаних робіт та оригіналів інших документів, що закривають перевезення (ТТН, СМR), якщо інше не вказано у заявці.

Відповідно до п. 6.3. договору перевезення, за несвоєчасну оплату вартості наданих послуг експедитор сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Виконання перевізником зобов'язань за даним договором підтверджується актом виконаних робіт, підписаним між експедитором та перевізником (п. 7.2 договору перевезення).

У пункті 11.1 договору перевезення передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та є дійсним до 31.12.2017р.

Із матеріалів справи слідує, що 15.02.2017р. між відповідачем та позивачем-1 підписано заявку на перевезення вантажів автотранспортом № 013, в якій узгоджено: маршрут перевезення (Степногорськ (Казахстан) - Запоріжжя (Україна); дату та час завантаження (17.02.2017р. о 08:00); найменування вантажу (ТНП на палетах), місце завантаження/розвантаження вантажу; вартість перевезення (41500,00 грн.); строк оплати (протягом 3-5 банківських днів після виваження за ксерокопіями бухгалтерських документів, з наступним наданням оригіналів документів (CMR, рахунок, акт виконаних робіт з зазначенням маршруту та номеру авто, заявка, договір з синіми печатками); особу водія, необхідний автотранспорт, в т.ч. його марку та державний номер (вантажний автомобіль НОМЕР_3/НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6.) та інші умови. В якості підприємства замовника у заявці зазначено відповідача.

Як зазначає у письмових поясненнях позивач-1 (Т.1; а.с. 74-78), отримавши від відповідача заявку на перевезення партії вантажу, ним, як експедитором було направлено позивачу-2, як перевізнику, заявку № 156 від 15.02.2017р. на перевезення вантажу. Правовідносини позивача-1 та позивача-2 врегульовані договором про надання експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1 від 20.07.2016р. Надано в матеріали справи відповідну копію договору, з якої вбачається, що 20.07.2016р. між Фізичною особою-підприємцем Колбуном Дмитром Олександровичем (експедитор, позивач-1 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер" (перевізник, позивач-2 у справі) укладено договір про надання експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1, відповідно до умов якого, експедитор доручає, а перевізник діючи за дорученням та за рахунок замовника, в межах даного договору надає послуги з організації доставки вантажів автомобільним транспортом, як у міжнародному сполученні, так і по Україні та країнам СНД.

Згідно п. 2.1 вказаного договору, експедитор надає перевізнику оригінал або факс-копію транспортної заявки на здійснення перевезення вантажу у довільній формі з зазначенням інформації згідно наведеного у договорі переліку.

Пунктом 2.8. зазначеного договору, на експедитора покладений обов'язок своєчасно здійснювати оплату послуг перевізника, який кореспондується обов'язку перевізника доставити довірений вантаж до місця виваження у строки, які зазначені у заявці (п. 3.5 договору).

В заявці № 156 від 15.02.2017р. позивачем-1 та позивачем-2 узгоджено: маршрут перевезення (Степногорськ (Казахстан) - Запоріжжя (Україна); дату та час завантаження (17.02.2017р. о 08:00); найменування вантажу (ТНП на палетах); кількість та тип автотранспорту (20-тонник, тент); місце завантаження/розвантаження вантажу; марку та державний номер автомобіля (вантажний автомобіль НОМЕР_3/НОМЕР_4); особу водія (ОСОБА_6.); ціну, спосіб та строк оплати послуг з перевезення (40000,00 грн., після здійснення перевезення). Згідно вказаної заявки замовником перевезення (платником) є позивач-1.

Здійснення транспортного перевезення позивачем-2 вантажу згідно заявки № 156 від 15.02.2017р. підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR А№174202, яка містить відмітку вантажоодержувача (третьої особи) про отримання вантажу.

За наслідками перевезення вантажу позивачем-1 складено акт надання послуг № 36 від 10.04.2017р. (з боку відповідача не підписаний) та рахунок на оплату послуг з перевезення № 34 від 10.04.2017р. на суму 41500,00 грн.

Матеріали справи містять докази направлення позивачем-1 вказаних документів на адресу відповідача 13.06.2017р. разом з претензією за вих.. № 1 від 18.05.2017р. про оплату послуг з перевезення.

Позивачі у позові зазначають, що відповідач розрахунки за послуги з перевезення вантажу у строк встановлений в заявці на перевезення вантажів автотранспортом № 013 від 15.02.2017р. не здійснив.

Необхідно зазначити, що третьою особою та відповідачем надання позивачами послуг з перевезення вантажу та його отримання вантажоодержувачем не заперечується, однак на їх думку, грошове зобов'язання відповідача з оплати послуг перевезення в сумі 41500 грн. є припиненим з 28.04.2017р., шляхом зарахування позивачу-2 однорідних вимог і предмет спору між сторонами у справі відсутній.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Правовідносини позивача-1 та відповідача у даній справі виникли на підставі договору-доручення про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 014-02/17 від 14.02.2017р.

Відповідно до найменування спірного договору останній є договором доручення, правовідносини щодо якого регулюються главою 68 ЦК України.

Втім, до зобов'язань позивача-1 за цим договором належав і обов'язок надати транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом у відповідності з транспортним замовленням відповідача, а останній в свою чергу, зобов'язався своєчасно у строки, обумовлені у кожному окремому випадку, здійснювати розрахунки з позивачем-1.

Тож, за своїм змістом укладений між сторонами договір відповідає ознакам і іншого господарського договору, а саме: договору транспортного експедирування.

Відповідно до статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 931 ЦК України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно зі статтею 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Матеріали справи свідчать, що позивачем-1 на виконання наданої відповідачем заявки на перевезення вантажу № 013 від 15.02.2017р. до виконання своїх зобов'язань за договором № 014-02/17 від 14.02.2017р. було залучено перевізника - позивача-2, яким і було безпосередньо здійсненне перевезення.

Статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Наявна в матеріалах справи копія СМR А№174202, з відміткою вантажоодержувача про отримання товару, свідчить про надання позивачем-1 послуг з організації перевезення вантажу, обумовленого у заявці відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи, умови договору-доручення про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 014-02/17 від 14.02.2017р. (п.4.4), а також умови заявки на перевезення вантажів автотранспортом № 013 від 15.02.2017р., строк оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною СМR А№174202 на дату звернення позивача-1 з позовом до місцевого господарського суду є таким, що настав.

Враховуючи узгоджену позивачем-1 та відповідачем у заявці № 013 від 15.02.2017р. вартість послуг з перевезення вантажу, позивач-1 надав відповідачу відповідні послуги на суму 41500,00 грн.

Доказів оплати отриманих від позивача-1 послуг відповідачем в матеріали справи не надано.

Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що правовідносини з перевезення спірної партії вантажу фактично склалися між третьою особою та позивачем-2, а позивач-1 та відповідач у даних правовідносинах діяли не самостійно, а виключно в інтересах своїх довірите лів (позивач-1 діяв в інтересах позивача-2, як перевізника, а відповідач діяв в інтере сах третьої особи), виходячи з наступного.

В матеріалах справи наявна копія договору-доручення про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні №8 від 10.01.2017р., укладеного між третьою особою (клієнт) та відповідачем (експедитор), за умовами якого, експедитор зобов'язується за плату організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу найманим транспортом і за маршрутом, обраним клієнтом.

Також, за умовами цього договору (п. 1.1.) експедитор зобов'язується залучити до виконання перевезення третіх осіб та укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу. Цим договором клієнт доручає експедитору розраховуватись з виконавцем перевезення (перевізником або іншою експедиторською компанією) коштами, які надходять на рахунок експедитора за перевезення включаючи транспортно-експедиторські послуги. У разі необхідності експедитор уповноважений клієнтом зробити попередню оплату вартості перевезення власними коштами згідно з рахунками виконавця.

Відповідно до ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

В той же час, договір-доручення про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 014-02/17 від 14.02.2017р., укладено відповідачем та позивачем-1 від власного імені. Згідно умов вказаного договору, які погоджені сторонами у добровільному порядку, відповідач взяв на себе зобов'язання передавати позивачу-1 заявки на організацію автомобільних перевезень та своєчасно у строки, обумовлені у кожному окремому випадку, здійснювати розрахунки з позивачем-1 (п.п.3.2.1, 3.2.4). Заявку на перевезення вантажу відповідачем позивачу-1 надано також від власного імені, а не від імені клієнта.

Згідно ч. 2 ст. 237 ЦК України, не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Отже, відповідач, виконуючи доручення іншої сторони - вантажоотримувача, уклав з позивачем-1 від свого імені договір, яким по суті відповідач замінив клієнта (вантажоотримувача) у відносинах з позивачем-1 (експедитором).

Посилання відповідача на відсутність предмету спору між сторонами у справі, в зв'язку із припиненням зобов'язання ФОП Рульова О.В. перед перевізником - позивачем-2, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, судом до уваги не приймаються, оскільки зобов'язання з оплати за послуги перевезення виникло у відповідача перед позивачем-1 - особою, якій відповідач замовив послуги з перевезення вантажу, якій відповідачем було надано заявку на перевезення вантажу та з якою було узгоджено вартість послуг з перевезення.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 41500,00 грн. підлягають задоволенню.

Внаслідок прострочення відповідачем грошового зобов'язання з оплати за надані послуги, позивачем-1 заявлено вимоги про стягнення 3% річних в сумі 163,73 грн., нарахованих за період: з 14.06.2017р. по 31.07.2017р. та втрат від інфляції в сумі 1328,00 грн., нарахованих за період: червень-липень 2017р.

Згідно умов заявки на перевезення вантажів автотранспортом № 013 від 15.02.2017р., оплата послуг здійснюється протягом 3-5 банківських днів після виваження за ксерокопіями бухгалтерських документів, з наступним наданням оригіналів документів (CMR, рахунок, акт виконаних робіт з зазначенням маршруту та номеру авто, заявка, договір з синіми печатками).

Відповідно до даних, які містяться у СМR А№174202 до Запорізької митниці ДФС перевізником вантаж ввезено 10.04.2017р., СМR містить відмітку третьої особи про отримання вантажу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що 3% річних розраховано позивачем вірно, тож 3% річних підлягають задоволенню в сумі заявленій до стягнення - 163,73 грн. За визначений позивачем-1 період вірним розміром втрат від інфляції є сума 748,33 грн., яка підлягає задоволенню. В іншій частині стягнення втрат від інфляції слід відмовити.

Розглянувши вимогу позивача-2 про стягнення з відповідача пені в сумі 3241,55 грн., господарський суд дійшов висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи положення коментованих статей, необхідною умовою для стягнення пені є встановлення судом факту прострочення боржником грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення пені, позивач-2 посилається на неналежне виконанням відповідачем умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні № 015-2/17 від 15.02.2017р., в частині оплати наданих позивачем-2 послуг з перевезення вантажу та на п. 6.3. вказаного договору, яким передбачена відповідальність за несвоєчасну оплату вартості виконаних послуг у вигляді пені.

Дослідивши умови договору перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні № 015-2/17 від 15.02.2017р., укладений між позивачем-2 та відповідачем, судом встановлено, що надання послуг з перевезення в межах даного договору має відбуватись на підставі письмових заявок експедитора (відповідача), оформлених для кожного конкретного перевезення окремо.

Так, у п.п. 2.1-2.3 договору встановлено, що перевізник здійснює перевезення вантажів на підставі письмових заявок експедитора, які є невід'ємною частиною даного договору. Підставою на підтвердження прийняття заявки до виконання перевізником є підтверджена печаткою та підписом уповноваженої особи перевізника заявка експедитора (можливо факсимільним зв'язком, за допомогою електронної пошти або у інший спосіб). Дійсною вважається заявка, підписана обома сторонами даного договору та скріплена їх печатками (штампами). Заявки можуть оформлюватись факсимільним зв'язком або за допомогою електронної пошти.

Враховуючи наведене, порушення відповідачем умов зазначеного договору в частині оплати послуг з перевезення вантажу можливе за умови, здійснення позивачем-2 перевезення вантажу за дорученням відповідача та на підставі наданої ним транспортної заявки. Тому, дослідження обставин порушення договору потребує встановлення факту подання відповідачем позивачу-2 заявки на перевезення та прийняття її до виконання позивачем-2.

В той же час, відповідну заявку сторонами в матеріали справи не надано.

У письмових поясненнях від 22.08.2017р. (Т.1;а.с.106-110) позивач-2 сам вказує на те, що заявку на перевезення спірної партії вантажу № 156 від 15.02.2017р. він отримав від позивача-1, яку останній направив на виконання договору №1 на надання експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 20.07.2016р., укладеного між позивачем-1 та позивачем-2. У вказаній заявці позивачі узгодили умови перевезення вантажу, вартість, спосіб та строк оплати послуг перевезення. Замовником перевезення (платником) у заявці значиться позивач-1.

За наслідками перевезення вантажу, між позивачем-1 та позивачем-2 підписано акт наданих послуг № 190 від 10.04.2017р. на суму 40000,00 грн., позивачем-2 виставлено позивачу-1 рахунок на оплату послуг № 176 від 10.04.2017р.

Тож, послуги з перевезення позивачу-2 були замовлені, а згодом прийняті позивачем-1 і вимагати оплати наданих послуг позивач-2 має право у їх замовника, а не у відповідача, яким останній не є.

За таких обставин, матеріалами справи не підтверджується взаємозв'язок між наданими позивачем-2 послугами з перевезення вантажу за СМR А№174202 та договором перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні № 015-2/17 від 15.02.2017р., відповідно і відповідальність передбачена умовами даного договору у спірних правовідносинах не може бути застосована. На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги позивача-2 не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Сплата судового збору здійснюється в порядку та розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір".

Приписами п. 6 ст. 6 Закону Україну "Про судовий збір" передбачено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Згідно п. 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках подання позовної заяви кількома позивачами до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі заявлених кожним з них вимог окремим платіжним документом (абзац перший частини шостої статті 6 Закону). Закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним з кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт повного надходження належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Позивачі звертаючись до суду з даним позовом сплатили кожний по 1600,00 грн. судового збору окремими платіжними дорученнями № 102 від 02.08.2017р. та № 3822 від 02.08.2017р. - всього 3200,00 грн., в той час як за заявленими вимогами в сумі 46233,28 грн. сплаті підлягав судовий збір в мінімальному розмірі - 1600,00 грн. (1487,84 грн.-позивач-1 та 112,16 грн.-позивач-2).

Згідно п. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка сплатила судовий збір.

У зв'язку з тим, що при поданні позовної заяви позивачами було надмірно сплачено судовий збір на суму 1600 грн., відповідно до вимог п. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір", переплачена сума судового збору підлягає поверненню з державного бюджету: позивачу-1 в розмірі 112,16 грн.; позивачу-2 в розмірі 1487,84 грн. - за наявності їх письмової заяви.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача-1 підлягає стягненню сума 1467,78 грн. судового збору.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Рульова Євгенія Вікторовича (69035, АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Колбуна Дмитра Олександровича (49000, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1; адреса для листування: 49044, АДРЕСА_4) суму 41500 (сорок одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. основного боргу, суму 163 (сто шістдесят три) грн. 73 коп. - 3% річних, суму 748 (сімсот сорок вісім) грн. 33 коп. втрат від інфляції, 1467 (одна тисяча чотириста шістдесят сім) грн. 78 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 85 ГПК України ГПК України 27.11.2017 р.

Головуючий суддя М.В. Мірошниченко

Суддя Колодій Н.А.

Суддя Ярешко О.В.