ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа № 909/786/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Річковий Парк ІН" (надалі ТзОВ "Річковий Парк ІН"), б/н від 14.09.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/4406/17 від 18.09.2017р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2017р.

у справі № 909/786/17

за позовом: ТзОВ "Річковий Парк ІН", м. Івано-Франківськ

до відповідача: Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватне підприємство «Плюс 999» (надалі ПП «Плюс 999»),

м. Івано-Франківськ

про визнання права на користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні обєктом незавершеного будівництва шляхом зобовязання укласти договір оренди земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 01.06.2017р.)

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 1013/01-20/14в від 17.08.2017р.)

від третьої особи: ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 01.11.2017р.)

Учасникам судового процесу розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2017р. у справі № 909/786/17 (суддя Деделюк Б.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що ПП "Плюс 999", яке відчужило обєкт незавершеного будівництва, на час укладення такого правочину, не перебувало в орендних правовідносинах з Івано-Франківською міською радою, оскільки договір оренди земельної ділянки припинив дію 30.07.2016р., у звязку із закінченням строку на який його було укладено. Відтак, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги - про визнання права на користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні обєктом незавершеного будівництва шляхом зобовязання Івано-Франківської міської ради укласти договір оренди земельної ділянки, не відповідають передбаченим у ст. 16 ЦК України способам захисту права.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ "Річковий Парк ІН" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги положення статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, які передбачають перехід права користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Не укладення договору оренди землі зі сторони міської ради створює позивачу перешкоди у реалізації свого права власності на обєкт нерухомого майна.

Згідно з протоколом про автоматичний розподіл справ між суддями від 18.09.2017р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_5, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляду на 10.10.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 02.11.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.2017р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПП «ПЛЮС 999», розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.11.2017р.

15.11.2017р. в судовому засіданні оголошено перерву до 20.11.2017р., про що учасники судового процесу повідомлені під розписку.

В звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Мирутенка О.Л., 20.11.2017р. здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів по розгляду справи № 909/786/17, суддю Мирутенка О.Л. замінено на ОСОБА_7

20.11.2017р. в судовому засіданні оголошено перерву до 28.11.2017р., про що учасники судового процесу повідомлені під розписку.

Скаржник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. На підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи додаткові пояснення (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/7343/17 від 31.10.2017р.).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача письмових пояснень щодо апеляційної скарги не подала, в судовому засіданні представник підтримав доводи апеляційної скарги в усному порядку.

Відповідач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/7076/17 від 20.10.2017р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

12.04.2010р. між Івано-Франківською міською радою (орендодавець) та ПП "Плюс 999" (орендар) укладено договір оренди землі № 174, згідно із умовами якого орендарю було передано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,79761 га для будівництва мотелю з сервісним обслуговуванням автомобілів, яка знаходиться в. м. Івано-Франківськ, вул. Надрічна, з кадастровим номером :02:001:0016, терміном на 3 роки (а.с. 32-33).

30.07.2015р. між орендодавцем та орендарем укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.05.2011р. (із змінами згідно додаткової угоди від 09.09.2014р.), згідно із п. 8 якої договір укладено строком на один рік, термін дії до 30.07.2016р. (а.с. 34).

01.06.2017р. між ПП "Плюс 999" (продавець) та ТзОВ "Річковий Парк ІН" (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, незавершеного будівництва АЗС з комплексом автомийок та центром сімейного дозвілля готовністю 8 %, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :02:001:0016 (а.с. 21).

В абз.2 п.1 договору купівлі-продажу від 01.06.2017р. зазначено, що вказана земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності та перебуває у користуванні продавця. Сторонам розяснено положення ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України про те, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 88679496 від 01.06.2017р., ТзОВ "Річковий Парк ІН" є власником незавершеного будівництва АЗС з комплексом автомийок та центром сімейного дозвілля готовністю 8 %, А (а.с. 22).

Будучи власником вказаного обєкту, ТзОВ "Річковий Парк ІН" 19.06.2017р. звернувся до Івано-Франківської міської ради з проханням прийняти рішення про оформлення за ним права користування земельною ділянкою загальною площею 0,7976 га, що розташована в м. Івано-Франківську, вул. Обїздова/вул. Надрічна, кадастровий номер :02:001:0016 строком на 3 роки на підставі ст. 120, ст. 123 ЗК України, ст. 377 ЦК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», долучивши всі необхідні документи для цього (а.с. 23-40).

Проте, Івано-Франківська міська рада не розглянула своєчасно надане позивачем звернення щодо оформлення права користування земельною ділянкою.

Дані обставини стали підставою звернення ТзОВ "Річковий Парк ІН" до господарського суду із позовною заявою до Івано-Франківської міської ради про визнання права на користування земельною ділянкою загальною площею 0,79761 га в м. Івано-Франківську, вул. Об"їздова/Надрічна, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0016, цільове призначення земельної ділянки 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, строком на 3 роки зі сплатою орендної плати за земельну ділянку на рік 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 215991 грн. та усунення перешкод у користуванні обєктом незавершеного будівництва АЗС з комплексом автомийок та центром сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Об"їздова/Надрічна, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,79761 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0016, шляхом зобовязання Івано-Франківської міської ради укласти договір оренди земельної ділянки на умовах запропонованих позивачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має право на оренду земельної ділянки під обслуговування незавершеного будівництва на тих самих умовах і в тому ж розмірі, яку мав на неї попередній власник ПП "Плюс 999" згідно з договором оренди земельної ділянки № 174 від 12.04.2010р.

В свою чергу відповідач заперечив проти позову, вказавши що ПП «Плюс 999», який відчужив обєкт незавершеного будівництва на момент укладення такого правочину не перебував у орендних відносинах із Івано-Франківською міською радою, а договір оренди земельної ділянки по спірній земельній ділянці припинив свою дію 30.07.2016р. у звязку зі спливом строку, на який його було укладено.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України визначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як стверджує позивач, на момент укладення договору купівлі-продажу від 01.06.2017р. між ПП "Плюс 999" та ТзОВ "Річковий Парк ІН" та відчуження обєкта нерухомості (незавершене будівництво) спірна земельна ділянка загальною площею 0,79761 га кадастровий номер :02:001:0016 перебувала на праві користування у ПП «Плюс 999» згідно з договором оренди землі № 174 від 12.04.2010р. Відтак, позивач вважає, що до нього перейшло право оренди на цю земельну ділянку у відповідності до ч.3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі».

Приписами ч.3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» визначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Частина 3 статті 152 Земельного кодексу України передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання права.

Пунктом 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» № 6 від 17.05.2011р. розяснено, що відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог, визначених у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" і статті 125 ЗК України, яка пов'язує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права. Він (новий власник) за необхідності може звернутися до господарського суду також з позовом про визнання за ним права користування земельною ділянкою (п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Позивач також покликається на ст. 391 ЦК України у відповідності до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначалося вище, предметом даного позову є визнання за ТзОВ «Річковий парк ІН» право користування на спірну земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні вказаним вище обєктом незавершеного будівництва шляхом зобовязання Івано-Франківської міської ради укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки.

Для зясування дійсних обставин справи, Львівський апеляційний господарський суд залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПП «Плюс 999».

Як зясовано судом апеляційної інстанції, 12.04.2010р. між Івано-Франківською міською радою (орендодавець) та ПП "Плюс 999" (орендар) укладено договір оренди землі №174, згідно з умовами якого орендарю було передано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,79761 га для будівництва мотелю з сервісним обслуговуванням автомобілів, яка знаходиться в. м. Івано-Франківськ, вул. Надрічна, з кадастровим номером :02:001:0016, терміном на 3 роки (а.с. 32-33).

В п.8 договору передбачено, що він укладений строком на 3 роки і після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 36 договору визначено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

30.07.2015р. між орендодавцем та орендарем укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.05.2011р. (із змінами згідно додаткової угоди від 09.09.2014р.), згідно із п. 8 якої договір укладено строком на один рік, термін дії до 30.07.2016р. (а.с. 34).

ПП "Плюс 999", з метою продовження орендних правовідносин, 30.06.2016р. звернувся до Центру надання адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради із заявою про продовження договору оренди землі, долучивши при цьому усі необхідні документи, що підтверджується талоном про реєстрацію адміністративної послуги (долучено до матеріалів апеляційного провадження).

Вищенаведене спростовує твердження відповідача про те, що ПП «Плюс 999» не звертався до міської ради з клопотанням про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Зі змісту ч.1, ч.2, ч.3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Частина 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визначає, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Судом встановлено та не заперечується і представником відповідача, що Івано-Франківська міська рада у визначені законом терміни рішення про поновлення договору оренди землі чи заперечення щодо його повідомлення не прийняла.

Третя особа стверджує, що протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі на адресу ПП "Плюс 999 " не надійшло, оскільки він продовжував користуватися спірною земельною ділянкою, відповідно такий договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором в силу ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується, що орендарем для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" було дотримано усіх необхідних юридичних фактів: орендар належно виконував свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За обставинами справи "Стретч проти Сполученого Королівства", вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003 відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов'язання, взяті ним на себе у зв'язку з експлуатацією побудованих будівель, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах: "Меллахер та інші проти Австрії" від 19.12.98 та "ОСОБА_9 Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.91 визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "ОСОБА_9 Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.91 Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Відтак, колегія суддів погоджується з твердженням третьої особи, що ПП «Плюс 999» дотрималося вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, тобто, третя особа може вважатись таким, що набула права "правомірного очікування".

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 8 ст.33 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Таким чином, поновлення договору оренди землі на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов'язків.

Відмова, а також явне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі зі сторони орендодавця може бути оскаржено в суді (ч. 11 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»), шляхом визнання укладеною такої додаткової угоди для підтвердження свого «правомірного очікування» на продовження орендних відносин.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами (Івано-Франківською міською радою та ПП «Плюс 999») у місячний строк в обов'язковому порядку додаткової угоди про продовження договору оренди землі № 174 від 12.04.2010р.

Також ПП «Плюс 999» не надано суду доказів оскарження в судовому порядку відмову чи наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі.

Тобто, між ПП «Плюс 999» та Івано-Франківською радою не було дотримано законодавчо встановленої процедури щодо оформлення додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що рішенням Івано-Франківської області від 21.10.2016р. № 297-8 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань» було відмовлено ПП «Плюс 999» в поновлені договору оренди земельної ділянки на вул. Надрічній, площею 0,7976 га, для будівництва мотелю з сервісним обслуговуванням автомобілів. Не підтримано МВК (долучено до матеріалів апеляційного провадження).

Доказів визнання в судовому порядку недійсним даного рішення ПП «Плюс 999» суду не подано.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Оскільки, на момент укладення договору купівлі-продажу незавершеного будівництва, а саме на 01.06.2017р., продавець (ПП «Плюс 999») не довів свого правового статусу, як землекористувача на спірну земельну ділянку, тобто земельна ділянка, на якій знаходиться придбаний об'єкт нерухомості, не перебувала в користуванні продавця, то відповідно покупець (ТзОВ «Річковий Парк ІН») не набув права користування на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача на підставі ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України.

За таких обставин, вимога позивача про визнання за ним права користування земельною ділянкою загальною площею 0,79761 га в м. Івано-Франківську, вул. Об"їздова/Надрічна, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0016, строком на 3 роки, тобто на тих самих умовах, що були в попереднього землекористувача, з врахуванням статей 120 ЗУ України, 377 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про оренду землі» колегія суддів вважає безпідставною, відповідно до задоволення не підлягає.

Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні обєктом незавершеного будівництва АЗС з комплексом автомийок та центром сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Об"їздова/Надрічна, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,79761 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0016, шляхом зобовязання Івано-Франківської міської ради укласти договір оренди земельної ділянки на умовах, запропонованих позивачем, то колегія суддів вважає дану вимогу некоректно сформульованою.

Вимога позивача до відповідача про усунення перешкод у користуванні обєктом незавершеного будівництва (власністю позивача) сформульована у прохальній частині позовної заяви, проте, ні матеріали справи, ні доводи позивача не підтверджують дій відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення користування і розпорядження майном. Окрім того, як зазначалося вище, позивач не довів наявності у нього права користування земельною ділянкою загальною площею саме в розмірі 0,79761 га. А щодо зобовязання укласти договір оренди земельної ділянки на запропонованих позивачем умовах, то, як вбачається із положень статті 120 ЗК, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи права на укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі»).

Зі змісту ст. 16 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені в ст. 116 Земельного кодексу України. Зокрема, частиною 1 визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст. 116 ЗК України).

Приписами ч.1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1 ст. 124 ЗК України).

З аналізу вказаних норм, які регулюють земельні правовідносини, вбачається, що надання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в оренду шляхом укладення відповідного договору здійснюється на підставі рішення ради, прийнятого за результатами розгляду заяви (клопотання) особи, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду, поданої відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі". При цьому підставою набуття відповідного права є саме рішення ради, яке лише оформляється договором оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2017р. ТзОВ "Річковий Парк ІН" звернувся до Івано-Франківської міської ради з проханням прийняти рішення про оформлення за ним права користування земельною ділянкою загальною площею 0,7976 га, що розташована в м. Івано-Франківську, вул. Обїздова/вул. Надрічна, кадастровий номер :02:001:0016 строком на 3 роки на підставі ст. 120, ст. 123 ЗК України, ст. 377 ЦК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», долучивши всі необхідні документи для цього (а.с. 23-40).

Відповідно до п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються на пленарних засіданнях.

30.08.2017р. Івано-Франківська міська рада прийняла рішення № 248-15 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань», пунктом 26 якого відмовила у передачі в оренду, терміном на три роки, земельної ділянки ТзОВ "Річковий Парк ІН" площею 0,7976 га на вул. Надрічній для будівництва та обслуговування АЗС з комплексом автомийок та центром сімейного дозвілля (для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови), кадастровий номер :02:001:0016 (купівлі незавершеного будівництва готовністю 8% у ПП «Плюс 999», договір купівлі-продажу від 01.06.2017р.). Не підтримано МВК (долучено до матеріалів апеляційного провадження).

Окрім того, п.14 вказаного рішення було внесено зміни в п.15.1 рішення 13 сесії міської ради від 20.06.2017р. № 188-13 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань», та викладено його в такій редакції: « 15.1 Поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0016 загальною площею 0,7976 га на дві земельні ділянки орієнтовною площею 0.64 га та 0.15 га на вул. Надрічній та надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.64 га для будівництва багатоквартирних будинків інвалідам, учасникам АТО».

Так, пунктом 15 рішення 13 сесії Івано-Франківської міської ради від 20.06.2017р. № 188-13 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань» було розглянуто клопотання громадської організації «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО», дано дозвіл на складання відповідної документації із землеустрою щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0.64 га на вул. Надрічній для будівництва багатоквартирних будинків інвалідам, учасникам АТО (п.15.1 рішення) (а.с. 49-50).

Проте, правомірність надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не є предметом розгляду даної справи.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що станом на момент розгляду даної справи вищевказані рішення міської ради є чинними, в судовому порядку не оскаржені.

Оскільки необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, враховуючи, що міська рада розглянула заяву позивача надання земельної ділянки на умовах договору оренди і прийняла рішення про відмову у наданні, таке рішення ТзОВ "Річковий Парк ІН" не оскаржило, у суду відсутні підстави для задоволення позову про зобовязання Івано-Франківської міської ради укласти договір оренди земельної ділянки на умовах запропонованих позивачем.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, в звязку з чим позов до задоволення не підлягає.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

В ст. 42 ГПК України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32 - 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.49 ГПК України при відмові у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2017р. у справі № 909/786/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу повернути до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді С.М. Бойко

ОСОБА_1