ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 листопада 2017 р. Справа № 902/1052/17

Суддя господарського суду Колбасов Ф.Ф., розглянувши матеріали

за позовом: Оратівської сільської ради Оратівського району Вінницької області (22600, Вінницька область, Оратівський район, смт. Оратів, вул. Кірова, 14)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК "Карвіс" (22713, Вінницька область, Іллінецький район, с. Павлівка, вул. Польова, 2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (21100, м.Вінниця, вул. Хмельницьке шосе,7)

про стягнення 7565,06 грн. завищення вартості підрядних робіт

ВСТАНОВИВ :

Оратівською селищною радою Оратівського району Вінницької області подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК "Карвіс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, про стягнення 7565,06 грн завищення вартості підрядних робіт.

Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню виходячи з наступного.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обовязків, передбачених процесуальним законом.

Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст.ст. 54, 57 ГПК України. Невиконання більшості з вимог зазначених норм тягне за собою в якості негативного наслідку повернення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 57 ГПК України встановлено перелік документів, що додаються до позовної заяви, серед яких документи, які підтверджують: відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги тощо.

В порушення вимог вищевказаних норм, до позовної заяви не додано доказів, що підтверджують: відправлення відповідачеві та третій особі копії позовної заяви і доданих до неї документів; сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Так, приписами ч.1 ст.56 ГПК України (з урахуванням внесених змін відповідно до Закону України від 19.05.2011 р. № 3382-VI) встановлено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Із наведеного вбачається, що належним доказом надіслання копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, третій особі є саме оригінал опису вкладення, а не інший доказ.

Вищезазначені приписи мають на меті забезпечення як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У пункті 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наголошено на тому, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Натомість позивачем в порушення наведених вище законодавчих приписів не надано жодного доказу про надіслання відповідачеві та третій особі копії примірника позовної заяви та додатків до неї. При цьому, позивачем долучено до позовної заяви примірник позовної заяви з додатками, який не є належним доказом, в розумінні ст. 34 ГПК України, відправлення відповідачеві та третій особі копії позовної заяви та доданих до неї документів із врахуванням приписів ч.1 ст.56 ГПК України, оскільки такими доказами можуть слугувати лише листи з описами вкладення.

Згідно із п.6 ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Також, в порушення вимог статті 57 ГПК України, до позовної заяви не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку.

У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України вiд 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Виходячи з ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1 600,00 грн.

Зі змісту поданої позовної заяви вх. № 1099/17 від 28.11.2017 р. вбачається, що позивачем при зверненні до суду заявлено в позові вимогу майнового характеру: про стягнення 7565,06 грн.

Таким чином, виходячи з викладеного вище, позивач при зверненні з даною заявою до суду, повинен був сплачувати судовий збір виходячи із заявленої вимоги враховуючи ціну заявленого позову, а відтак ним мало б бути сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн, що останнім виконано не було.

Натомість Оратівською селищною радою Оратівського району Вінницької області до позовної заяви додано заяву про відстрочення сплати судового збору, мотивовану відсутністю в бюджеті закладених коштів на відповідні цілі.

Розглянувши дану заяву позивача, вивчивши подані матеріали позовної заяви, суд дійшов наступник висновків.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що господарський суд, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Суд зазначає, що даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

У п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір" є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому, оскільки ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Отже, звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру або надання відстрочки (розстрочки) його сплати є правом суду і може бути застосоване за наявності виключних обставин, виходячи з майнового суду сторони та конкретних обставин справи, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, обґрунтування яких покладається на заінтересовану сторону.

Згідно із ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч вказаним вимогам та положенням чинного законодавства України, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування та підтвердження обставин, викладених у заяві, які могли б свідчити про неможливість сплати останнім судового збору та могли б бути підставою для відстрочення його сплати. При цьому, як згадувалось вище, відсутність видатків на сплату судового збору не є підставою для надання можливості позивачу відстрочення сплати судового збору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відхилення заяви позивача про звільнення його від сплати судового збору.

Водночас, процесуальне законодавство, зокрема ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України не обмежує позивача у праві та можливості повторно звернутися із позовною заявою до господарського суду після її повернення та усунення допущеного порушення. При цьому, законодавством також не встановлено жодних обмежень у можливості позивача повторно подати клопотання про відстрочення сплати судового збору і обмежень щодо повторного надання доказів чи доведення обставин неможливості сплати судового збору.

Тобто, конкретно у цьому випадку позивач має можливість безперешкодно подати новий позов в загальному порядку, до якого надати нові докази, що на його думку підтверджують наявність обставин для звільнення чи відстрочення від сплати від судового збору.

Також суд звертає увагу на те, що позивач вправі при подачі позовної заяви подати клопотання про відстрочення сплати судового збору з урахуванням наведених вище мотивів.

При цьому слід зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення процесуальних недоліків, що зумовили її повернення.

Керуючись ст. 8 Закону України "Про судовий збір", п.п. 4, 6 ч.1 ст. 63, ст.ст. 86, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. У задоволенні заяви Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області про відстрочення сплати судового збору відмовити.

2. Позовну заяву б/н та без дати (вх. 1099/17 від 28.11.2017 р.) на 2-х аркушах разом з матеріалами на 26-ти аркушах та конверт повернути позивачу.

3. Копію позовної заяви б/н та без дати (вх. 1099/17 від 28.11.2017 р.) долучити до примірника ухвали, який залишається в суді.

4. Копію ухвали надіслати сторонам та третій особі рекомендованим листом.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 4 прим.:

1 - в наряд

2 - позивачу (вул. Кірова, 14, смт Оратів, Оратівський район, Вінницька область, 22600).

3 - відповідачу (22713, Вінницька область, Іллінецький район, с. Павлівка, вул. Польова, 2)

4 - третій особі (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).