ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 р. Справа №917/1722/17

За позовом учасника з повною відповідальністю командитного товариства "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС", ОСОБА_1, АДРЕСА_2

до 1. ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 36023

2. ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 36023

про усунення перешкод в управлінні товариством

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з»явився

від відповідача: 1. не з»явився

2. ОСОБА_4 дов. б/н від 24.11.2017р.

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про усунення перешкоди по управлінню командитним товариством "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС" з боку громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв»язку з невиконанням ними своїх майнових зобов»язань перед товариством, невиконанням вимог Господарського кодексу України та норм Установчого договору про подальшу діяльність командитного товариства "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС", зареєстрованого розпорядженням Полтавського міськвиконкому №144-р від 27 лютого 2001 року, позбавивши учасників з повною відповідальністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту прийняття судом свого рішення права учасника з повною відповідальністю командитного товариства "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС", в тому числі права на управління товариством.

27.11.2017р. за вх. канцелярії суду №14450 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про підтримання позовних вимог та просить суд розглядати позов без її участі.

Від командитного товариства "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС" 27.11.2017р. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають вкладу в статутному фонді командитного товариства, тому не можуть бути його учасниками.

Представник відповідача-2 ОСОБА_3 27 листопада 2017 року надав суду відзив на позовну заяву. У відзиві вказано на те, що виключення учасника з товариства є втручання у господарську діяльність товариства, а тому суд не має права брати на себе функції про виключення учасника. Відповідно до Статуту про проведення Загальних зборів учасники повідомляються шляхом розміщення на підприємстві оголошення, листом або по телефону із зазначенням часу і місця проведення. Позивачем не надано доказів повідомлення відповідачів про проведення загальних зборів. Відповідач 2 посилається на те, що вимога про усунення перешкод безпідставна, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинять жодних перешкод в управлінні товариством.

В позовній заяві зазначено третю особу - командитне товариство "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС" директора ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 13.11.2017 року суд зобов»язав позивача обгрунтувати необхідність залучення третьої особи - директора командитного товариства "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС" ОСОБА_5.

Відповідно ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть бути залучені до участі у справі за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено наступне: що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

У заявах про залучення третіх осіб і заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Оскільки позивач не вказується, на яких підставах належить залучити командитне товариство "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС" директора ОСОБА_5 в якості третьої особи, суд не вбачає необхідності залучення третьої особи.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання щодо продовження строку вирішення спору, суд не оцінює неявку представника позивача та відповідача у судове засідання як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Так, відповідно до Установчого договору перереєстрованого у Виконкомі Полтавської міської ради розпорядженням №144-р від 27.02.2001р. Статутний фонд командитного товариства "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС" створюється учасниками та вкладниками діяльності у розмірі 4500 гривень. Учасниками з повною відповідальністю являються: ОСОБА_5 - частиною приватизованого майна магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка оцінена в сумі 2500-00 грн. (55,56%); ОСОБА_2 - частиною приватизованого майна магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка оцінена в сумі 500-00 грн. (11,11%); ОСОБА_3 - частиною приватизованого майна магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка оцінена в сумі 500-00 грн. (11,11%); ОСОБА_1 - грошовими коштами в сумі 500-00 гривень, які вносяться протягом року з дня реєстрації цього договору (11,11); вкладники - ОСОБА_6 частиною приватизованого майна магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка оцінена в сумі 500-00 грн. (11,11%).

Позивач, при зверненні до суду з позовом в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що згідно існуючої до 05.03.1996 року Установчої угоди про створення командитного товариства «ОСОБА_7, ОСОБА_1 та інші - фірма «ЛЮКС», яка зареєстрована розпорядженням голови Октябрського райвиконкому м. Полтави № 57 від 26 січня 1996 року, учасниками цього командитного товариства були: ОСОБА_7 із вкладом у розмірі 44,5 %, ОСОБА_5 із вкладом у розмірі 39,0%. Інші внески належали вкладникам товариства.

Згідно існуючої до 27.02.2001 року Установчої угоди про створення командитного товариства «ОСОБА_7, ОСОБА_1 та інші - фірма «ЛЮКС», зміни до якої зареєстровані розпорядженням голови Октябрського райвиконкому м. Полтави № 164 від 5 березня 1996 року, учасниками цього командитного товариства були : ОСОБА_7 із вкладом у розмірі 17 %, ОСОБА_5 із вкладом у розмірі 17%, ОСОБА_8 із вкладом у розмірі 38,5% та ОСОБА_9 із вкладом у розмірі 11 %. У цьому установчому документі немає жодної згадки про реальний грошовий чи майновий внесок ОСОБА_9 до статутного фонду командитного товариства.

Командитне товариство «ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма «ЛЮКС», як правонаступник командитного товариства «ОСОБА_7, ОСОБА_1 та інші - фірма «ЛЮКС», є зареєстрованим в установленому порядку. Зміни та доповнення до його установчого документу не реєструвалися.

Разом з тим, у 2003 році відбулися зміни у чинному законодавству України, постільки були прийняті Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України. Установчі документи командитного товариства «ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма «ЛЮКС» після цього потребували перереєстрації з метою приведення їх до норм чинного законодавства України.

Згідно норм п.7 статті 80 Господарського кодексу України «повними учасниками командитного товариства можуть бути ЛИШЕ особи, зареєстровані як суб'єкти підприємництва».

Нотаріуси відмовляються підписувати нові установчі документи командитного товариства, якщо його повні учасники не будуть зареєстровані як суб'єкти підприємництва, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не бажають виконувати вимоги господарського кодексу України.

Учасники з повною відповідальністю командитного товариства «ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма «ЛЮКС» _ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент подання позову всупереч нормам статті 80 Господарського кодексу України НЕ ЗАРЕЄСТРОВАНІ як суб'єкти підприємництва, а тому не можуть в подальшому бути повними учасниками командитного товариства.

На момент подання цього позову командитне товариство «ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші -фірма «ЛЮКС» діє не на підставі засновницького договору, а учасники з повною відповідальністю командитного товариства «ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма «ЛЮКС» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своєю бездіяльністю перешкоджають процесу приведення установчих документів командитного товариства у відповідність до норм чинного законодавства України, а тому не можуть в подальшому бути повними учасниками командитного товариства.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Питання виключення учасника товариства регулюється Цивільним кодексом України, Законом України «Про господарські товариства», Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

Так, приписами статті 1 Закону України «Про господарські товариства» унормовано, що, господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Згідно статті 1 Закону України "Про господарські товариства", до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Приписами статті 75 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що командитне товариство визнається товариство, в якому разом з одним або більше учасниками, які здійснюють від імені товариства підприємницьку діяльність і несуть відповідальність за зобов'язаннями товариства всім своїм майном, є один або більше учасників, відповідальність яких обмежується вкладом у майні товариства (вкладників), та які не беруть участі в діяльності товариства.

Статтею 134 Цивільного кодексу визначено, командитне товариство створюється і діє на підставі засновницького договору. Засновницький договір підписується усіма повними учасниками. Засновницький договір командитного товариства крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір та склад складеного капіталу товариства; розмір та порядок зміни часток кожного з повних учасників у складеному капіталі; сукупний розмір вкладів вкладників. До командитного товариства застосовуються положення про повне товариство, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншим законом.

Щодо командитного товариства застосовуються норми статей 67-74 з урахуванням особливостей, передбачених статтями 78-83 .

Згідно ст. ст. 116, 117 ЦК України, ст. ст. 10, 11 Закону України "Про господарські товариства", ст. 88 ГК України учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства та зобов'язані:

а) додержувати установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства;

б) виконувати свої зобов'язання перед товариством, в тому числі і пов'язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами;

в) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства;

г) нести інші обов'язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами

Відповідно до ст. 89 Господарського суду України управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 135 ЦК України управління діяльністю командитного товариства здійснюється повними учасниками у порядку, встановленому цим Кодексом для повного товариства. Управління діяльністю повного товариства здійснюється за спільною згодою всіх учасників. Засновницьким договором товариства можуть бути передбачені випадки, коли рішення приймається більшістю голосів учасників (ст.. 121 ЦК України).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до ст. 128 ЦК України, учасник повного товариства, який систематично не виконує чи виконує неналежним чином обов'язки, покладені на нього товариством, або який перешкоджає своїми діями (бездіяльністю) досягненню цілей товариства, може бути виключений із товариства у порядку, встановленому засновницьким договором .

Аналогічна позиція викладена у ст.72 11 Закону України "Про господарські товариства".

Частиною 3 ст. 100 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник товариства у випадках, встановлених установчими документами або законом, може бути виключений з товариства.

Пунктом 29 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" визначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з виключенням учасника з товариства зазначено, що господарські суди, як випливає зі змісту статті 64 Закону України «Про господарські товариства», повинні дослідити всі обставини, пов'язані з виключенням учасника з товариства, дати оцінку його поведінці, встановити наявність негативних для товариства наслідків у зв'язку з діями (бездіяльністю) учасника. Якщо негативні наслідки ще не настали, потрібно правильно визначити вірогідність їх настання. Необхідно встановити причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) учасника товариства та негативними наслідками для товариства, а також дослідити мотиви поведінки учасника, форму вини тощо.

Вирішуючи питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства, необхідно встановити, що поведінка учасника суттєво ускладнює діяльність товариства чи робить її практично неможливою.

Крім того, у абз. 2 п. 3.10. рекомендацій Вищого господарського суду України від 28.12.2007 р. №04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" зазначено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з виключенням таких учасників з відповідних товариств, господарським судам слід враховувати, що прийняття рішення про виключення учасника з господарського товариства законом віднесено до компетенції учасників цих товариств, а не господарського суду. Суд лише перевіряє обґрунтованість та законність прийняття рішення про виключення учасника у разі подання останнім позову про визнання такого рішення недійсним.

Докази невиконання учасником товариства обов'язків, передбачених Законом та Статутом товариства повинні розглядатися у взаємозв'язку з наявними негативними для товариства наслідками.

Позивачем не надано будь-яких відомостей щодо фактів систематичного невиконання або неналежного виконання обов'язків учасників товариства, а також доказів того, що відповідачі своїми діями перешкоджають досягненню цілей товариства.

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищевикладене, керуючись ст. 140 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 50, 51, 53, 64 Закону України „Про господарські товариства", ст. 116, 140 Цивільного кодексу України, ст. 167 Господарського кодексу України, господарський суд відмовляє учаснику з повною відповідальністю командитного товариства "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС" ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкоди по управлінню командитним товариством "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС" з боку громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позбавивши їх права учасника з повною відповідальністю командитного товариства "ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші - фірма "ЛЮКС", в тому числі права на управління товариством.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судом покладаються на позивача у зв'язку із відмовою у задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Повне рішення складено 04.12.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.