ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28 листопада 2017 р. Справа № 5010/115/2011-18/7

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гриняк Б.П. , секретар судового засідання Михайлюк А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву (вх.№ 9335/17 від 04.09.2017р.) про видачу дублікату наказу №318 від 21.02.2011 р. та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання у справі

за позовом: фізичної особи - підприємця Ткачука Івана Петровича, АДРЕСА_1, ( фактична адреса : АДРЕСА_2)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Буркутець", вул. Грушевського, 21, смт. Верховина, Івано-Франківська область, 78700

про: розірвання договору про надання поворотно-фінансової допомоги від 04.01.2007р. та стягнення 32415 грн. 14 коп. ( тридцять дві тисячі чотириста п'ятнадцять гривень 14 коп.)

за участю:

Від заявника: Ткачук І.П. (паспорт серія НОМЕР_1 від 07.06.2006р.);

Від відповідача: Маринчак О.С. ( довіреність б/н від 27.06.2017р.) - представник;

Від Верховинського районного відділу державної виконавчої служби: не з'явились;

ВСТАНОВИВ: 04.09.2017 р. фізична особа -підприємець Ткачук Іван Петрович звернувся до господарського суду Івано-Франківської області із заявою (вх. № 9335/17) про видачу дублікату наказу та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання у справі. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що постановою відділу державної виконавчої служби Верховинського району від 23.03.2011р. відкрито виконавче провадження на виконання наказу господарського суду Івано-Франківської області №318 від 21.02.2011 р.

Листом від 19.06.2017 р. №12.2-34/2197 Верховинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області повідомив заявника про винесення 05.07.2013р. постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві п.9 ч.1 ст.47 ( встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника ) , оригінал виконавчого документу разом із постановою направлено стягувачу .

Однак, як стверджує заявник, вищезазначена постанова разом з оригіналом наказу №318 від 21.02.2011р. на його адресу не надходили, зміст відповідної постанови йому невідомий, неодноразові звернення до відділу державної виконавчої служби з проханням ознайомитись з журналами вхідної та вихідної кореспонденції, залишенні поза увагою.

Зазначає, що жодної рекомендованої кореспонденції на адресу у селищі Верховина, та на адресу у Снятинському районі, де він фактично проживає в період з 2013-2017 р. з Верховинського ДВС не надходило.

Всі намагання заявника дізнатися у працівників Верховинського відділу ДВС номер та дату супровідного листа та номер поштового відправлення залишились поза увагою, натомість відповідь одна - всі підтверджуючі документи знищено, внаслідок чого заявник не може звернутися з претензією до поштового відомства щодо розшуку поштового відправлення.

Заявник зазначив , що він є особою з інвалідністю першої групи та не може вільно пересуватися. Проживає з матір'ю, яка також є особою з інвалідністю першої групи, а тому кошти , які підлягають стягненню з боржника є засобом для подальшого їхнього існування.

Саме важка хвороба є причиною того, що заявник не зміг належним чином захистити своє право на отримання належних йому грошових коштів і є підставою для поновлення строку на пред'явлення до виконання наказу та видачу дублікату наказу №318 від 21.02.2011р.

Представник ВАТ "Буркутець" ( відповідач, боржник) в судовому засіданні проти поданої заяви заперечив, мотивуючи її безпідставністю та необґрунтованістю з підстав викладених у відзиві на заяву про видачу дублікату наказу та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання ( вх. 16566/17 від 23.10.2017 р. ). В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що заявником не доведено, що ним використано усі права сторони виконавчого провадження, зокрема щодо оскарження дій державного виконавця, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, отримання дублікату наказу господарського суду тощо. На момент подання заяви про видачу дублікату наказу строк пред'явлення його до виконання закінчився, проте заявником не доведено належними та допустимими доказами поважності пропуску для пред'явлення наказу до виконання.

Верховинський районний відділ державної виконавчої служби явки уповноваженого представника в жодне судове засідання не забезпечив, вимоги ухвал суду від 06.09.2017 р., від 31.10.2017 р. та від 14.11.2017 р. щодо надання суду для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження №25349573 не виконав. Причини неявки суду не повідомив , хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви ухвалами суду, жодних письмових пояснень щодо поданої заяви суду не надав.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Сторонам щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи матеріали справи і подану заяву, заслухавши пояснення Заявника, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2011р. задоволено позов підприємця Ткачука Івана Петровича до Відкритого акціонерного товариства "Буркутець" про розірвання договору про надання поворотно-фінансової допомоги від 04.01.2007р. та стягнення 32415 грн. 14 коп.

21.02.2011р. на виконання вказаного рішення видано наказ №318.Строк пред'явлення до виконання з 22.02.2011р. по 22.02.2014 р.

22.02.2011р. даний наказ направлено на адресу підприємця Ткачука Івана Петровича рекомендованим листом, що підтверджується витягом з журналу вихідної кореспонденції.

04.09.2017р. Ткачуком І.П. подана заява вх.№9335/17 про видачу дубліката наказу та поновлення строку для пред'явлення його до виконання.

Постановою відділу ДВС Верховинського районного управління юстиції №1175 від 23.03.2011 р. відкрито виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду Івано-Франківської області №318 від 21.02.2011 р.

Як вбачається з матеріалів справи листом №12.2-34/2197 від 19.06.2017р. Верховинський відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області повідомив заявника про винесення 05.07.2013 р. постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, яка разом з оригіналом наказу Господарського суду Івано-Франківської області №318 від 21.02.2011 р. надіслана на адресу стягувача. Однак, жодних доказів в підтвердження факту надіслання стягувачу даних документів суду не надано, про що свідчить факт відсутності отримання заявником зазначених документів.

Відтак суд робить висновок, що оригінал наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 318 від 21.02.2011р. та постанова Верховинського районного відділу державної виконавчої служби від 05.07.2013 р. про повернення виконавчого документу стягувачу втрачено при пересиланні.

Згідно зі ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. Про видачу дубліката наказу виноситься ухвала.

До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

Частина 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлює право господарського суду відновити пропущений строк для пред'явлення наказу до виконання.

Стаття 12 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) також передбачає, що стягувач має право подати заяву про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відновлення пропущеного процесуального строку передбачено і ст. 53 ГПК України.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши долучені до заяви докази, суд дійшов висновку, що строк пред'явлення наказу №318 від 21.02.2011 р. до виконання пропущений з причин, які не залежали від заявника, оскільки наказ був втрачений.

При цьому суд бере до уваги, що рішення, обов'язкове до виконання в силу прямої норми ст. 124 Конституції України, було прийнято 08.02.2011 р. і до цього часу не виконано.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Положення ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує „право на суд, одним з аспектів якого є право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б неповним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України (заява №60750/00), від 27.07.2004р. по справі "Ромашов проти України" (заява №67534/01), від 19.03.1997р. "Горнсбі проти Греції" зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що наказ від 21.02.2011р. №318 по справі № 5010/115/2011-18/7 та постанова Верховинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 05.07.2013р. отримані стягувачем, а також закріплений ст. 124 Конституції України принцип обов'язковості виконання судових рішень, враховуючи те, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2011 р. у справі № 5010/115/2011-18/7 станом на даний час залишається невиконаним, причини, з яких пропущено заявником строк пред'явлення виконавчого документа, є поважними, господарський суд, керуючись ст. 119, 120 ГПК України, вважає за можливе заяву стягувача задовольнити, поновити строк пред'явлення наказу № 318 від 21.02.2011 р. до виконання та видати дублікат наказу.

Суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року у справі №1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії Харківобленерго щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26. частини першої статті 50 Закону України Про виконавче провадження, визначено, що системний аналіз статей 84, 116, 117, 119, 120 Кодексу дає можливість дійти висновку, що наказ відтворює резолютивну частину прийнятого господарським судом рішення і залишається незмінним до повного виконання чи втрати ним юридичної сили у випадках, встановлених Кодексом.

Вищий господарський суд України у п. 6 постанови пленуму від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зауважив, що дублікат наказу (стаття 120 ГПК) має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату видачі останнього (а не дату видачі дубліката).

Керуючись ст. 53, 87, 86 , 119, 120 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву фізичної особи - підприємця Ткачука Івана Петровича про видачу дублікату наказу Господарського суду Івано-Франківської області №318 від 21.02.2011 р. по справі №5010/115/2011-18/7 та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання у справі (вх. 9335/17 від 04.09.2017 р.) задовольнити.

2. Поновити строк предявлення наказу Господарського суду Івано-Франківської області №318 від 21.02.2011р. до виконання.

3. Видати дублікат наказу Господарського суду Івано-Франківської області №318 від 21.02.2011р. по справі №5010/115/2011-18/7.

Копію ухвали направити сторонам та Верховинському районному відділу державної виконавчої служби ( смт. Верховина , вул. І. Франка , 23, Івано-Франківська область , 78700)

Суддя Гриняк Б.П.