РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа №910/14115/16
За позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про визнання недійсним договору транспортування природного газу № від 17.12.2015

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

встановив :

02.08.2016 Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 недійсним.

На обґрунтування позовних вимог Публічне акціонерне товариство «Київгаз» посилалося на те, що вказаний договір не підписаний уповноваженою особою ПАТ «Київгаз», відсутні істотні умови договору та позивачем не вчинялося дій на схвалення чи виконання цього договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.08.2016 порушено провадження у справі №910/14115/16, розгляд справи призначено на 19.08.2016.

18.08.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

19.08.2016 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по справі.

В судових засіданнях 19.08.2016 та 23.08.2016 судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 23.08.2016 та 14.09.2016 відповідно.

14.09.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2016 на підставі ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справі №910/14115/16 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі №910/14115/16 зупинено до закінчення проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової експертизи.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2016, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2016, ухвалу господарського суду міста Києва від 14.09.2016 залишено без змін, а матеріали справи №910/14115/16 повернуто до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/70 від 05.01.2017 у зв'язку із звільненням судді Прокопенко Л.В. призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14115/16, за результатом проведення якого справу №910/14115/16 передано для розгляду судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.01.2017 суддею Демидовим В.О. прийнято справу №910/14115/16 до свого провадження, поновлено провадження у справі та скеровано матеріали справи №910/14115/16 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення призначеної ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2016 судової експертизи. Провадження у справі №910/14115/16 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

Відповідно до супровідного листа №06-37.1/41-910/14115/16 від 11.01.2017, у зв'язку із призначенням судової експертизи, матеріали справи №910/14115/16 у відповідності до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

24.03.2017 до господарського суду міста Києва надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1745/17-32/1746/17-33 від 15.03.2017 з проханням погодити термін проведення судової експертизи понад три місяці, а також клопотанням судового експерта Панчошнік І.З. про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме:

- вільних зразків підпису ОСОБА_2 (можуть міститися у документах, що посвідчують дану особу, у квитанціях за сплату комунальних послуг, договорах, довіреностях та інших документах за місцем проживання, заявах та ін. Аналогічних документах, що знаходяться за місцем роботи).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2017 поновлено провадження у справі №910/14115/16, призначено розгляд клопотання судового експерта на 11.04.2017, та зупинено провадження у справі до 11.04.2017. Зобов'язано позивача надати вільні зразки підпису ОСОБА_2 (можуть міститися у документах, що посвідчують дану особу, у квитанціях за сплату комунальних послуг, договорах, довіреностях та інших документах за місцем проживання, заявах та ін. аналогічних документах, що знаходяться за місцем роботи) та забезпечити явку ОСОБА_2 в судове засідання призначене на 11.04.2017.

11.04.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 11.04.2017 поновлено провадження у справі №910/14115/16, задоволено клопотання судового експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, погоджено термін проведення судової експертизи у справі №910/14115/16, у строк, що перевищує 90 календарних днів та зупинено провадження у справі №910/14115/16 до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

Відповідно до супровідного листа №01-16163/17 від 24.04.2017 матеріали справи №910/14115/16 направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

20.09.2017 через загальний відділ суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №1745/17-32/1746/17-32 від 07.09.2017 з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1745/17-32/1746/17-32 від 07.09.2017 та матеріали справи №910/14115/16.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.11.2017 поновлено провадження у справі №910/14115/16, розгляд справи призначено на 28.11.2017.

23.11.2017 та 28.11.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі.

Представники сторін не з'явилися у судове засідання 28.11.2017, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

17.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (Оператор), в особі начальника Управління реалізації та розрахунків за надані послуги з транспортування та зберігання природного газу Грищенка Віталія Петровича, який діє на підставі довіреності від 26 грудня 2014 року №2-250, та Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (Замовник), в особі Першого заступника голови правління з економічних питань та інвестицій ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності №Д-66/15 від 23.11.2015, було укладено Договір транспортування природного газу №, відповідно до умов якого Оператор надає Замовнику послуги з транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких послуг.

Відповідно до п.17.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його укладання і діє до 31.12.2016 року, а умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015 року. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

У п. 2.2 договору сторони погодили, що послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі Кодекс ГТС), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що за цим договором позивачу можуть бути надані наступні послуги:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (п. 2.6 договору).

Згідно з п. 2.7 договору оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Відповідно до п. 3.1 договору оператор зобов'язаний, зокрема, своєчасно надавати послуги належної якості; розміщувати на своєму веб-сайті чинні тарифи, вартість послуг балансування, Типовий договір транспортування природного газу і Кодекс ГТС; забезпечувати належну організацію та функціонування своєї диспетчерської служби; виконувати інші обов'язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України.

У розділі ІХ Договору сторони погодили визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за них.

Відповідно до п. 11.4 договору, послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого позивачем відповідно до Кодексу ГТС та розділу IX Договору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство «Київгаз» посилалося на те, що оспорюваний договір транспортування природного газу № від 17.12.2015 не підписаний уповноваженою особою ПУТ «Київгаз», а отже відсутнє волевиявлення на укладення договору та погодження всіх істотних умов; відсутні істотні умов договору та не підписані додатки до договору; пропозиція ПАТ «Укртрансгаз» не є офертою, а ПАТ «Київгаз» не здійснило акцепт; договір не є обов'язковим і необхідним, оскільки була відсутня об'єктивна необхідність в укладенні договору в грудні 2015 року; позивач не вчиняв жодних дій на схвалення чи виконання договору, а наявність відбитку печатки підприємства на договорі не вказує на прояв волевиявлення чи схвалення договору.

При цьому позивач зазначав, що згідно з табелем обліку використання робочого часу та листком непрацездатності №734721, перший заступник голови правління ОСОБА_2 з 28.12.2015 по 31.12.2015 перебував на лікарняному, у зв'язку із чим позивачем наказом від 30.05.2016 № 329 створено комісію з метою встановлення обставин походження підпису та передачі проекту договору до ПАТ «Укртрансгаз». Висновками комісії було встановлено наступне:

- договір не проходив процедуру погодження та візування в жодному структурному підрозділі підприємства;

- уповноважений представник ПАТ «Київгаз», вказаний в договорі як підписант, не підписував вказаний договір. Підпис під договором було підроблено особою, яку неможливо встановити засобами, доступними членам комісії;

- відтиск печатки підприємства було проставлено помилково особою, яка не мала повноважень виступати від імені підприємства в договірні відносини та навіть не розцінювала свої дії як оформлення волевиявлення;

- жодна уповноважена особа ПАТ «Київгаз» не приймала рішення про укладання договору з ПАТ «Укртрансгаз» та не засвідчила від імені підприємства волю до прийняття договірних зобов'язань;

- ПАТ «Київгаз» не надсилав ПАТ «Укртрансгаз» примірники договору у відповідності до вимог, викладених у гл. 1 розд. 8 Кодексу ГТС та супровідному листі вих №16425/12 від 24.12.2015.

Зважаючи на вищевикладене, ПАТ «Київгаз» просило задовольнити позов та визнати недійсним договір транспортування природного газу № від 17.12.2015.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

За умовами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як встановлено судом, предметом позову є визнання недійсним договору транспортування природного газу № від 17.12.2015.

Як зазначалося вище, у спірному договорі від імені Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (Замовник) проставлено підпис Першого заступника голови правління з економічних питань та інвестицій, який діяв на підставі довіреності №Д-66/15 від 23.11.2015, ОСОБА_2

З метою встановлення справжності підпису ОСОБА_2, ухвалою суду від 14.09.2016 року у справі № 910/14115/16 було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 07.09.2017 № 1745/17-32/1746/17-32, підпис від імені ОСОБА_2 у наданому на дослідження документі виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_2, що міститься у договорі № транспортування природного газу від 17.12.2015 на 6 арк. (а. с. 76-81, том 1), виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

Таким чином, експертизою встановлено, що підпис вчинено іншою невідомою особою, волевиявлення якої встановити неможливо.

Вказаний експертний висновок суд приймає у якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, що узгоджуються і з матеріалами справи та іншими доказами у їх сукупності.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1 ст. 640 ЦК України). Тобто, обидві сторони договору мають бути ознайомлені про факт існування названої згоди.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.3 постанови від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (надалі - Постанова № 11) зазначив, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

У постанові від 13.04.2016 року у справі № 3-291гс16 Верховний Суд України зазначив таке: «Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК. Отже, ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину».

Відповідно до положень аналізу окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суди, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, мають виходити з того, що такий договір є вчиненим. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України у зв'язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є законодавчо встановленою підставою для визнання такого правочину недійсним.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 3.4. Постанови № 11 визначено, що доказами схвалення правочину, вчиненого від імені юридичної особи з перевищенням повноважень, або особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника або вчинення зазначеним органом дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Будь-які докази прийняття до виконання спірного договору позивачем в матеріалах справи відсутні.

Додатки до вказаного договору між сторонами також не укладалися.

При цьому відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Позивач зазначав, що не мав наміру укладати оспорюваний договір, не просив присилати його проект, не писав та не надсилав відповідачу відповідних заяв та/чи проекту договору, тобто не здійснював акцепту, не надавав згоди на укладення договору. При цьому відповідач листом №16425/12 від 24.12.2015 надіслав проект договору самостійно, з власної ініціативи, а позивач не повертав на його адресу ані підписаного договору, ані проектів договорів ані відповіді на вказаний лист.

Ці обставини, на думку суду, свідчать про відсутність волевиявлення позивача укладення спірного договору. Вищезазначене свідчить, що спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто в момент вчинення правочину не були дотримані вимоги ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання правочину недійсним.

За таких обставин, оскільки в силу вимог ч.4 ст.202 ЦК України для укладення двостороннього правочину необхідна наявність волевиявлення обох сторін, здійснена в належній формі, при чому під сторонами, у даному випадку, розуміються уповноважені на те відповідно до приписів ч.2 ст.207 ЦК України, особи.

Отже, належність підпису уповноваженої особи, є обов'язковою умовою при констатації волевиявлення сторони щодо визначеного договором кола істотних умов. Печатка лише слугує доказом дійсності підпису, проте не волевиявлення, та її наявність не визначає таких обов'язкових реквізитів, як посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення і не замінює відповідного підпису.

Оскільки спірний договір підписаний з боку позивача невстановленою особою, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 07.09.2017 № 1745/17-32/1746/17-32, яка не була уповноважена укладати правочини від імені позивача, мотиви позову про визнання вказаного правочину недійсним - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічної позиції дотримується й Вищий господарський суд України у своїх постановах від 26.10.2016 у справі №910/4100/14, від 13.04.2017 у справі №910/1557/16, від 21.11.2017 у справі №904/8241/16.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір транспортування природного газу від 17.12.2015 №, укладений між Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4б, код 03346331) та Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код 30019801).

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) на користь Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4б, код 03346331) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 04.12.2017.

Суддя В.О. Демидов