ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" листопада 2017 р. Справа № 918/303/14

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р.,

при секретарі судового засідання В'юненко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом приватного підприємства "ОККО-НАФТОПРОДУКТ" (далі Підприємство)

до Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі Відділення)

про визнання частково недійсним рішення,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №ОНП-2017/33 від 16.09.2017 року);

відповідача: ОСОБА_2 (посв. ВДР-1 від 10.01.2005 року).

Обставини справи: У березні 2014 року Підприємство звернулося до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2013 року адміністративною колегією Відділення було прийнято рішення "Про припинення порушення та накладення штрафу" № 92 у справі № 03-1/33-13, яким, зокрема, дії позивача щодо встановлення протягом березня-травня 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується у роздріб через АГЗС у територіальних межах міста Березне і міста Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць, були визнані порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі Закон), що полягають у зловживанні монопольним (домінуючим) становищем на ринках роздрібної торгівлі скрапленим газом для заправки автомобілів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. Крім того, за вказані правопорушення на Підприємство було накладено штраф у загальному розмірі 136 000 грн. 00 коп.

Оскільки вказане рішення у вищезазначеній частині, на думку позивача, прийнято з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, а також не відповідає вимогам чинного законодавства, останній, посилаючись на статті 13, 50, 59, 60 Закону, просив суд визнати недійсними пункти 3, 4, 5, 6 даного рішення, якими були встановлені вищезазначені обставини та накладені відповідні санкції.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12.05.2014 року у даній справі, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.09.2014 року касаційну скаргу Підприємства задоволено частково, вищезазначені судові рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22.12.2014 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Однак, Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016 року рішення господарського суду Рівненської області від 22.12.2014 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 року у даній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

06.09.2016 року та 03.10.2016 від позивача надійшли додаткові пояснення з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 19.07.2016 року у даній справі.

20.09.2016 року відповідачем подано відзив в якому останнє заперечило проти задоволення позовних вимог Підприємства посилаючись на відсутність конкуренції на спірних ринках та встановлену оскаржуваним рішенням відсутність єдиної цінової політики відповідача на ринку скрапленого газу. Таким чином Відділення наполягало на тому, що дії Підприємства по встановленню максимальних, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу для заправки автомобілів на окремих АЗС є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а рішення, що оскаржуються прийняті Відділенням з повним з'ясуванням всіх обставин справи та є обґрунтованими.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 28.07.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 04.10.2016 року призначено по справі № 918/303/14 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На розгляд експертизи поставлено наступні питання: чи були роздрібні ціни на скраплений газ, що встановлювалися приватним підприємством "Окко-Нафтопродукт" на АЗС у м. Сарни Рівненської області у період з 01.04.2013 року по 16.05.2013 року економічно обґрунтованими; чи були роздрібні ціни на скраплений газ, що встановлювалися приватним підприємством "Окко-Нафтопродукт" на АЗС у м. Сарни Рівненської області протягом березня 2013р. та у м. Березне Рівненської області у період з 01.03.2013р. по 16.05.2013р. нижчими від економічно обґрунтованих.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 04.10.2016 року провадження у справі зупинено.

Розпорядженням керівника апарату суду від 06 березня 2017 року № 01-04/40/2017 у звязку із закінченням повноважень судді Горплюка А.М. призначено повторний автоматичний розподіл справи. Справу передано для розгляду судді Войтюку В.Р.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 09.03.2017 року справу №918/303/14 прийнято до провадження судді Войтюка В.Р.

17 жовтня 2017 року до суду від експертної установи надійшов висновок судово-економічної експертизи № 1616/17-45 від 17 серпня 2017 року.

Ухвалою суду від 19.10.2017 року провадження у даній справі поновлено. Справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

13.11.2017 року та 27.11.2017 від позивача надійшли додаткові пояснення з урахуванням висновку судово-економічної експертизи.

Представник позивача у судовому засіданні 27.11.2017 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням додаткових письмових пояснень, та наполягав на їх задоволенні. Відповідач заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з підстав наведених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається з цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до вказаних законів.

За пунктом 1 статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" одним із основних завдань Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності субєктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти субєкти господарювання, обєднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 статті 48 Закону встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, у тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визнання субєкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, накладення штрафу тощо.

За приписами частини 1 статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Частиною 2 даної статті встановлено, що рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Судом встановленою, що 25 грудня 2013 року адміністративною колегією Відділення було прийнято рішення № 92 у справі № 03-1/33-13 "Про припинення порушення та накладення штрафу", пунктами 3, 4, 5, 6 якого, зокрема, визнано дії Підприємства, які полягають у встановленні у березні-травні 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується у роздріб через АГЗС у територіальних межах міста Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаної територіальної одиниці, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках роздрібної торгівлі скрапленим газом для заправки автомобілів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 3 рішення); визнано дії Підприємства, які полягають у встановленні у березні-травні 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується у роздріб через АГЗС у територіальних межах міста Березне та 7-ми кілометрової зони навколо вказаної територіальної одиниці, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках роздрібної торгівлі скрапленим газом для заправки автомобілів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 4 рішення); за вчинене порушення, зазначене у пункті 3 цього рішення, відповідно до абзацу першого частини 2 статті 52 Закону на Підприємство накладено штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп. (пункт 5 рішення); за вчинене порушення, зазначене у пункті 4 цього рішення, відповідно до абзацу першого частини 2 статті 52 Закону Підприємство накладено штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп. (пункт 6 рішення).

Рішення Відділення мотивовано тим, що:

- на АГЗС Підприємства в територіальних межах Березнівського та Сарненського районів Рівненської області ціни реалізації скрапленого газу для заправки автомобілів були значно вищі від цін, встановлених на АГЗС цього ж суб'єкта господарювання у місті Рівному. На зазначеному ринку в межах Рівненської області найбільшими суб'єктами господарювання, здатними впливати на цінову ситуацію в області є товариство з обмеженою відповідальністю "Джерал-Ойл", Підприємство, товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" (з березня 2011 року), товариство з обмеженою відповідальністю "Газовик" (через приватне підприємство "Пропан Плюс");

- Відділенням проведено дослідження становища Підприємства на ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного пального в територіальних межах міста Сарни та міста Березне Рівненської області та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць протягом березня-травня 2013 року;

- територіальними (географічними) межами ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного палива визначено місто Сарни і місто Березне Рівненської області та 7-ми кілометрову зону навколо цих адміністративно-територіальних пунктів;

- часовими межами ринку визначено березень-травень 2013 року, оскільки протягом вказаного періоду сукупність товарно-грошових відносин між продавцями і покупцями в зазначених територіальних межах ринків скрапленого газу, що реалізовується через АГЗС (АЗС), не зазнала істотних змін, а повний цикл обороту товару не перевищує одного місяця календарного року;

- за досліджуваний період позивачем було реалізовано в межах міста Сарни Рівненської області та 7-ми кілометрової зони 78,81 тонн скрапленого газу, а в межах міста Березне Рівненської області та 7-ми кілометрової зони - 50,96 тонн скрапленого газу;

- Підприємство встановлювало максимальні ціни на АГЗС в тих територіальних межах, в яких частка суб'єкта господарювання є суттєвою;

- на АГЗС у місті Сарни та 7-ми кілометрової зони така частка складала 95,054 %, у місті Березне та 7-ми кілометрової зони - 86,1 %;

- на газових заправках міста Рівного та на заправці міста Здолбунів Рівненської області, ціни реалізації скрапленого газу протягом періоду, що досліджувався, змінювались 2 рази;

- за результатами аналізу цінової поведінки встановлено, що Підприємство протягом березня-травня 2013 року встановлювало різні ціни реалізації скрапленого газу в різних територіальних межах;

- ціна реалізації у місті Сарни за досліджуваний період була постійно максимальною, а ціни у місті Березне протягом березня - квітня 2013 року були вищі, ніж ціни у місті Рівному;

- Підприємство встановлювало максимальні відпускні ціни в тих територіальних межах, в яких воно не зазнавало значної конкуренції або конкуренція взагалі відсутня, у той же час, на інших АГЗС (з наявною конкуренцією) застосовувало мінімальні ціни реалізації скрапленого газу;

- позивач у містах Сарни та Березне протягом спірного періоду не мав значної конкуренції з боку інших учасників ринку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місто Сарни, частка ринку - 4,91%) і товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" (місто Березне, частка ринку - 13.9%);

- Підприємство на території Корецького, Костопільського, Дубенського, Острозького та Радивилівського районів Рівненської області не проводило торгівлю скрапленим газом у спірний період.

З огляду на викладене Відділення в оскаржуваному рішенні дійшло висновку про встановлення позивачем максимальних відпускних цін в тих територіальних межах, в яких він не зазнавав значної конкуренції або конкуренція взагалі була відсутня, у той час як на інших АГЗС (з наявною конкуренцією) застосовував мінімальні ціни реалізації скрапленого газу.

Не погоджуючись з пунктами 3, 4, 5 та 6 вищезазначеного рішення, Підприємство звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Відділення про скасування вказаних пунктів.

Як зазначив Вищий господарський суд України у своїй постанові від 19.07.2016 року у даній справі причиною виникнення даного судового спору є питання щодо наявності правових підстав для кваліфікації дій позивача із визначення роздрібних цін реалізації товару як зловживання монопольним становищем на визначеному Відділенням ринку.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно з пунктом 2 статті 50 вказаного Закону порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку визнаються ті дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Дії Підприємства, які оцінені Відділенням як зловживання монопольним становищем, полягали у встановленні протягом березня-травня 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується у роздріб через АГЗС у територіальних межах міста Березне і міста Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць.

Господарським судом Рівненської області у даній справі призначалась судово-економічна експертиза, з метою з'ясування питань: чи були роздрібні ціни на скраплений газ, що встановлювалися приватним підприємством "Окко-Нафтопродукт" на АЗС у м. Сарни Рівненської області у період з 01.04.2013 року по 16.05.2013 року економічно обґрунтованими; чи були роздрібні ціни на скраплений газ, що встановлювалися приватним підприємством "Окко-Нафтопродукт" на АЗС у м. Сарни Рівненської області протягом березня 2013р. та у м. Березне Рівненської області у період з 01.03.2013р. по 16.05.2013р. нижчими від економічно обґрунтованих.

Результатами експертного дослідження встановлено, що:

- роздрібні ціни на скраплений газ, що встановлювалися приватним підприємством "Окко- Нафтопродукт" на АЗС у м. Сарни Рівненської області у період з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року, є економічно обґрунтованими (при цьому визначити економічну обґрунтованість роздрібних цін на скраплений газ, що встановлювалися Підприємством на АЗС у м. Сарни Рівненської області у період з 01.05.2013 року по 16.05.2013 року, не видалась за можливе);

- роздрібні ціни на скраплений газ, що встановлювалися приватним підприємством "Окко-Нафтопродукт" на АЗС у м. Сарни Рівненської області протягом березня 2013 року, є економічно обґрунтованими; у м. Березне Рівненської області у період з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року є нижчими від економічно обґрунтованих (при цьому визначити економічну обґрунтованість роздрібних цін на скраплений газ, що встановлювалися Підприємством на АЗС у м. Березне Рівненської області у період з 01.05.2013 року по 16.05.2013 року, не видалось за можливе).

Таким чином, висновки Відділення про встановлення Підприємством протягом березня-травня 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується у роздріб через АГЗС у територіальних межах міста Березне і міста Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць, в частині цін встановлених на АЗС у м. Сарни Рівненської області у період з березня 2013 року по 30.04.2013 року та цін встановлених на АЗС у м. Березне Рівненської області у період з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року, з огляду на результати експертних досліджень проведених в межах даної справи, не відповідають дійсним обставинам.

Разом з тим, з аналізу норм статті 13 Закону вбачається, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку визнаються лише ті прояви цінової або іншої поведінки суб'єкта господарювання, які: 1) були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку; 2) що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів.

Застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин згідно з пунктом 2 частини 2 статті 13 Закону визначено як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Відповідна норма не ставить висновок про наявність/відсутність таких рівнозначних угод у залежність від оформлення відносин письмовим договором (договорами). Зазначений висновок (за відсутності договорів) може бути зроблено й за результатами аналізу поведінки учасників відповідних правовідносин. При цьому обов'язок обґрунтувати існування об'єктивно виправданих причин такого застосування покладається на особу, яка застосовує згадані ціни чи інші умови.

Відтак, для вирішення питання про наявність або відсутність у діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем необхідно з'ясовувати, яким саме чином такі дії (бездіяльність) призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів і в чому конкретно полягають чи могли полягати відповідні негативні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у пунктах 10-12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

Враховуючи викладене вище, з матеріалів справи не вбачається, що Підприємство встановлювало завищені, монопольно високі ціни реалізації скрапленого газу протягом зазначеного вище періоду у м. Сарни та у м. Березне Рівненської області, отже дії Підприємства щодо встановлення таких цін не ущемлювали інтересів споживачів (і не могли призвести до таких наслідків) та не можуть бути кваліфіковані як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Слід зазначити, що Відділенням в процесі розгляду справи не було досліджено економічно обґрунтований рівень цін на скраплений газ на досліджуваних ринках, і в оскаржуваному рішенні адмінколегії не відображено висновків стосовно того, якою мала б бути економічно обґрунтована ціна Підприємства на скраплений газ у досліджуваний період у територіальних межах м. Сарни та м. Березне і яким чином ціни Підприємства, встановлені в м. Сарни та м. Березне, відрізнялись від такої економічно обґрунтованої ціни. Вказане свідчить про неповноту з'ясування Відділенням обставин справи, та необґрунтованість висновку про те, що встановлені Підприємством ціни були монопольно високими.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог Підприємство у своїх письмових поясненнях наголошувало на тому, що як загальнонаціональний оператор роздрібного ринку скрапленого газу, встановлювало роздрібні ціни на скраплений газ на однаковому рівні з цінами, встановленими в м. Сарни і м. Березне протягом березня - травня 2013 року і на інших ринках, де воно не займало монопольного становища (де частка позивача не перевищувала 35%) та зазнавало значної конкуренції. Зокрема, позивач зазначає, що ціни на скраплений газ, встановлені Підприємством протягом березня - травня 2013 року на АГЗС №25 у м. Сарни, були однаковими з цінами, встановленими на інших АЗС "ОККО" (зокрема, в територіальних межах м. Львова, м. Івано-Франківська, м. Севастополя, м. Мукачева). Ціни на скраплений газ, встановлені позивачем протягом березня - травня 2013 року на АГЗС №19 у м. Березне, були однаковими з цінами, встановленими на інших АЗС "ОККО" (наприклад, в територіальних межах м. Вінниці, м. Ковель, м. Одеси).

Таким чином, однозначно стверджувати про те, що поведінка суб'єкта щодо встановлення таких цін реалізації скрапленого газу на АГЗС у територіальних межах міста Березне і міста Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць, була б неможливою в тих територіальних межах, в яких він зазнавав значної конкуренції, не дослідивши при цьому вказані ринки Відділення не могло.

Також Вищий господарський суд України у постанові від 19.07.2016 року наголосив на необхідності дослідження причин низької ціни реалізації скрапленого газу на АЗС у місті Здолбунові та місті Рівне.

Підприємство у письмових поясненнях наголошувало на тому, що поведінка конкурентів Підприємства - ПАТ "УКРНАФТА" та ТОВ "БРСМ-Нафта" на ринках скрапленого газу в межах м. Здолбунів та м. Рівне, щодо встановлення невиправдано низької ціни реалізації скрапленого газу саме на цих ринках (при тому, що ціни зазначених суб'єктів у всіх інших областях Західної України в цей період були суттєво вищими) вплинула на цінову політику ПП "ОККО-НАФТОПРОДУКТ" і призвела до необхідності встановлення Підприємством на своїх АЗС в м. Здолбунів та м. Рівне таких роздрібних цін на скраплений газ, які були нижчими за економічно обґрунтований рівень з метою утримання споживачів. З огляду на зазначене, ціни в місті Здолбунів та місті Рівне в досліджуваний період були нижчими від економічно обґрунтованого рівня, тому їх порівняння з цінами в містах Сарни та Березне у цей же період жодним чином не доводять зловживання Підприємством монопольним становищем на вказаних ринках.

Однак, при прийнятті оскаржуваних рішень Відділенням вказані обставини не досліджувались.

Відповідно до статті 59 Закону підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне зясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень Відділення, в порушення вимог Закону неповно зясувало обставини, які мали значення для справи та не довело обставин, які мали значення для справи та визнало їх встановленими, а саме:

- встановило що Підприємством протягом березня-травня 2013 року встановлено завищені, монопольно високі ціни реалізації скрапленого газу, що реалізується у роздріб через АГЗС у територіальних межах міста Березне і міста Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць, в частині цін встановлених на АЗС у м. Сарни Рівненської області у період з березня 2013 року по 30.04.2013 року та цін встановлених на АЗС у м. Березне Рівненської області у період з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року;

- не довело, що Підприємство не могло встановити такі ж ціни на скраплений газ, які були встановлені в м. Сарни і м. Березне, і на інших ринках, де воно зазнавало значної конкуренції;

- не довело, що ринкова поведінка Підприємства призвела або могла призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів.

Зазначене вище є підставою для визнання п.п. 3-6 Рішення Відділення недійсними згідно з ч.1 ст. 59 Закону.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для кваліфікації дій позивача із визначення роздрібних цін реалізації товару як зловживання монопольним становищем на визначеному Відділенням ринку, рішення Відділення в частині п.п. 3-6 прийняті з неповним з'ясуванням обставин, відтак оспорювані рішення підлягають визнанню недійсними, а позов Підприємства слід задоволити.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи відповідача наведені у відзиві не спростовують вищевикладеного.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 218,00 грн. а також витрати понесені позивачем на проведення судової експертизи в сумі 33 480,00 грн., у зв'язку із задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідача на підставі частин 1, 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними пункти 3, 4, 5 та 6 Рішення адміністративної колегії Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2013 року №92 у справі №03-1/33-13.

3. Стягнути з Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (33028, м. Рівне, вул. Остафова, 27, ) на користь приватного підприємства "ОККО-НАФТОПРОДУКТ" (79056, м. Львів, вул. Пластова, 1, ) 1 218,00 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору та витрати на оплату судової експертизи в сумі 33 480,00 (тридцять три тисячі чотириста вісімдесят) грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01 грудня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1. до справи;

2. позивачу - ПП "ОККО-НАФТОПРОДУКТ";

3. відповідачу - Рівненському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України.