ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" листопада 2017 р.Справа № 916/1965/13

За заявою кредитора: Публічного акціонерного товариства„Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль"

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю „Нова Зірка", Одеська область, м. Ізмаїл

про визнання банкрутом

Суддя Лепеха Г.А.

Представники:

від ОСОБА_2 - ОСОБА_3, за довіреністю;

від Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Лянна О.Г., за довіреністю;

Ліквідатор: арбітражний керуючий Дарієнко В.Д.

Суть спору: про визнання банкрутом.

Постановою господарського суду від 12.02.2014р. ТОВ „Нова Зірка" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду від 31.05.2015р. призначено ліквідатором ТОВ „Нова Зірка" - арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.

ОСОБА_2 подано до господарського суду заяву про звернення стягнення на іпотечне майно та визнання права власності.

Ліквідатор арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. заперечує щодо задоволення заяви ОСОБА_2 в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.07.2017р. вказану заяву призначено до розгляду в засіданні суду.

У своїй заяві ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на нерухоме майно (нежитлові будівлі), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 і складається з літ. "А1" - адміністративна будівля площею 637 кв. м., "А11" - сауна загальною площею 133,3 кв.м., вимоги ОСОБА_2 до боржника вважати погашеними.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є заставним кредитором ТОВ „Нова Зірка", майно, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог такого кредитора та дія мораторію відносно неї не розповсюджується.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно, визнання права власності та заперечення ліквідатора до неї, заслухавши пояснення сторін, суд встановив.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Згідно ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

За приписами ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

П. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено: майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

У відповідності до ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Однак, кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, отже підлягають розподілу між іншими кредиторами в порядку черговості, встановленої Законом.

З аналізу вказаних норм, вбачається, що вимоги ОСОБА_2 не мають правового обгрунтування.

З моменту порушення провадження у справі про банкрутство, боржник перебуває в особливому правовому режимі, тому всі дії відносно реалізації майна та задоволення вимог кредиторів проводяться виключно в межах та у відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги ОСОБА_2 не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону, тому відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 19, 38, 41, 42, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно та визнання права власності, а також визнання вимог до боржника ТОВ „Нова Зірка" погашеними - відмовити.

Суддя Г.А. Лепеха