РІШЕННЯ

28 листопада 2017 року Справа № 913/817/17

Провадження №19/913/817/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Рубіжанської міської ради Луганської області, м. Рубіжне Луганської області

до Фізичної особи - підприємця Обоянської Любові Володимирівни, м. Рубіжне Луганської області

про стягнення 7108 грн 80 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області - Косенко Т.В.

Секретар судового засідання - Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Рубіжанська міська рада Луганської області звернулася до Господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Обоянської Любові Володимирівни про стягнення заборгованості за період з 01.09.14 по 30.09.17 в сумі 7108 грн 80 коп. за типовим договором №66 від 26.07.12 про тимчасове надання місць розміщення рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 17.10.17 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 31.10.17.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31.10.17 відкладено розгляд справи на 13.11.17.

Позивач у письмових поясненнях №024-041/3855 від 30.10.17 зазначив, що за своєю правовою природою договір про тимчасове надання місць розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності, у розумінні ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України є змішаним договором, оскільки містить елементи договору оренди комунального майна. З огляду на те, що відповідач фактично продовжує користуватися майном після закінчення строку договору, договір вважається поновленим відповідно до ст.764 Цивільного кодексу України. Враховуючи зазначене, плата за користування місцями для розміщення рекламних засобів нарахована не по 23.07.17 (строк закінчення договору, визначений п.4.2), а по вересень 2017 року включно. Акти приймання - передачі місць відповідно до п.1.3 договору не складались та не підписувались. Проте відповідачем протягом строку дії договору частково здійснювалась оплата за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів, що підтверджує фактичне отримання і користування вказаними місцями.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.11.17 відкладено розгляд справи на 28.11.17.

21.11.17 від позивача через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду надійшли письмові пояснення №024-041/4048 від 13.11.17, в яких він просить розглянути справу, призначену на 13.11.17, без участі його представника.

Суд розглянув 28.11.17 та відхилив клопотання позивача, викладене у письмових поясненнях №024-041/4048 від 13.11.17, оскільки воно надійшло після судового засідання.

Письмові пояснення розглянуті та долучені судом до матеріалів справи.

Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, явку представника у судове засідання не забезпечив. Неподання відзиву на позовну заяву та неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.11.17 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.

Виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради Луганської області прийнято рішення №364 від 24.07.12 «Про видачу дозволу ФОП Обоянській Л.В. на розміщення рекламних конструкцій по пр. Кірова, р-н ж/б №41, пр. Кірова, р-н ж/б №20, пр. Кирова напроти ж/б №20, вул. Визволителів, р-н ж/б №68, вул. Визволителів, №65, вул. Студентська, р/н ж/б №33, вул. Студентська, р-н КП «Житлосервіс», вул. Менделєєва, р-н ж/б №43, вул. Менделєєва, р-н МУ з експлуатації газового господарства, вул. Менделєєва, р-н ж/б №21», яким вирішено, зокрема, дозволити Фізичній особі - підприємцю Обоянській Л.В. розміщення рекламних конструкцій, згідно з зазначеним переліком.

На підставі рішення Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області №364 від 24.07.12, відповідачу 24.07.12 видано відповідні дозволи №№57 - 66 на розміщення зовнішньої реклами на 10 щитах терміном на 5 років з 24.07.12 до 23.07.17.

26.07.12 між Рубіжанською міською радою (позивач, власник) та Фізичною особою - підприємцем Обоянською Л.В. (відповідач, користувач) укладено типовий договір №66 про тимчасове надання місць розміщення рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності.

Згідно з п.1.3 договору місця передаються «користувачу» згідно Акту приймання - передачі.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 23.07.17. Договір може бути пролонговано на тих же умовах тільки за письмовою згодою сторін. Користувач має пріоритетне право на пролонгацію договору у разі належного виконання всіх його умов. У цьому разі користувач повинен повідомити письмово власника про бажання продовжити дію договору на новий строк не пізніше ніж за 30 днів до його закінчення (п.п.2.1, 2.2 договору).

Розмір плати за користування місцями, які надані в експлуатацію згідно договору, складає 388 грн 80 коп. в місяць без ПДВ. У разі укладення договору плата за користування місцями, наданими користувачу, здійснюється за період з 24.07.12 по 23.07.17 у сумі 23328 грн 00 коп. без ПДВ (п.п.4.1, 4.2 договору).

Плата за користування місцями здійснюється кожного місяця авансом до 25-го числа місяця, який передує місяцю, за який здійснюється плата (п.4.4 договору).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором щодо внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, позивач звертався до відповідача з листами №017-009/192 від 28.11.16, №017-009/2360 від 06.07.17, №017-009/3340 від 21.09.17 з вимогами про сплату заборгованості.

Зазначені листи залишені відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регламентовано Законом України «Про рекламу».

За визначенням термінів, наведених у ст.1 Закону України «Про рекламу», зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29/12.03 року затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).

Відповідно до п.2 Правил, дозвіл ? це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; місце розташування рекламного засобу - це площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об'ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється (пункт 3 Правил).

Відповідно до п.4 Правил на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

За змістом п.п.24, 32 Правил виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу. Плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Тобто з огляду на викладене, плата за користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється на договірних засадах з його власником, що саме було передбачено умовами розділу 4 договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобов'язання за договором №66 від 26.07.12 належним чином не виконав, плату за розміщення зовнішньої реклами у повному обсязі не сплатив (часткові проплати: 26.07.13, 15.01.14, 23.12.14, 17.07.17 в сумі 14350 грн 45 коп.), у зв'язку з чим, на думку позивача, за відповідачем утворилася заборгованість за період з 01.09.14 по 30.09.17 в сумі 7108 грн 80 коп.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок суми боргу, суд враховує, що відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 23.07.17. Договір може бути пролонговано на тих же умовах тільки за письмовою згодою сторін. Користувач має пріоритетне право на пролонгацію договору у разі належного виконання всіх його умов. У цьому разі користувач повинен повідомити письмово власника про бажання продовжити дію договору на новий строк не пізніше ніж за 30 днів до його закінчення.

Доказів того, що договір пролонговано матеріли справи не містять.

З огляду на те, що договір №66 від 26.07.12 припинив свою дію 24.07.17 у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено, умов автоматичного продовження (пролонгації) строку дії вказаний договір не містить, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів за період з 01.09.14 по 23.07.17 у розмірі 6240 грн 48 коп.

Стосовно посилання позивача на те, що спірний договір за своє правовою природою, відповідно до ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України, є змішаним договором, оскільки містить елементи договору оренди комунального майна, суд зазначає наступне.

Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцями розміщення рекламних засобів, що перебувають в комунальній власності, визначено в рішенні №25/6 від 26.09.07 Рубіжанської міської ради «Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцями розміщення рекламних засобів».

Разом із тим передача в оренду майна, яке є комунальною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна, регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна». Особливість таких відносин полягає у відповідній процедурі передачі такого майна в оренду, характерних ознаках об'єкта оренди, проведенні обов'язкової оцінки об'єкта оренди за відповідною методикою, відповідності договору оренди в частині істотних умов (у тому числі орендної плати, встановленої за відповідною методикою) типовому договору оренди певного майна, визначенні орендаря на конкурсних засадах та інш.

Аналіз наведених норм матеріального права та умов договору, укладеного між сторонами у справі, яка розглядається, дає підстави для висновку, що відносини, які виникають з тимчасового користування місцем розташування рекламних засобів не мають ознак, притаманних відносинам у сфері оренди комунального майна, оскільки розміщення зовнішньої реклами проводиться за окремою процедурою, відмінною від процедури передачі в оренду комунального майна, на підставі дозволів, що надаються виконавчим комітетом відповідних рад у порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України; договір на тимчасове користування такими місцями укладається без проведення конкурсів, а сам об'єкт - місця розташування рекламних засобів - площа зовнішньої поверхні будівлі або споруди, елемента вуличного обладнання тощо - не входить до переліку об'єктів оренди, визначеного у ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами регулюються спеціальними нормами Закону України «Про рекламу», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами» №2067 від 29.12.13, а питання щодо правових наслідків порушення зобов'язання та відповідальності за його порушення унормовано загальними положеннями цивільного законодавства і не потребує субсидіарного застосування норм про оренду комунального майна в цій частині.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 26.04.17 у справах №905/544/15, №905/542/17.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково.

Судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов Рубіжанської міської ради Луганської області задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Обоянської Любові Володимирівни, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, на користь Рубіжанської міської ради Луганської області, , Луганська область, м. Рубіжне, пл. Володимирська, 2, на р/р 0071 в УК у м. Рубіжне/РУБІЖНЕ/24060300, банк отримувача: РУ ДКСУ у Луганській області, МФО 804013, міськбюджет м. Рубіжне, , призначення платежу - плата за користування місцем розташування спеціальних конструкцій, заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів у загальній сумі 6240 грн 48 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Обоянської Любові Володимирівни, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, на користь Рубіжанської міської ради Луганської області, , Луганська область, м. Рубіжне, пл. Володимирська, 2, на р/р 2145, МФО 804013 в ГУДКСУ у Луганській області, судовий збір у сумі 1404 грн 56 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.12.17.

Суддя Т.В. Косенко