РІШЕННЯ

21 листопада 2017 року Справа № 913/1083/16

Провадження №18/913/718/17

За позовом першого заступника прокуратура Луганської області в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до приватного підприємства «Айленд», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 366536,89 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від заявника: ОСОБА_1 - прокурор, посвідчення від 29.03.2016 № 042342;

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_2 за дов. від 17.11.2017.

Суть спору: прокурором заявлено вимогу про відшкодування з відповідача збитків в сумі 366536,89 грн. (упущеної вигоди), заподіяних позивачу безпідставним (без договору оренди землі) користуванням земельною ділянкою площею 1,1088 га, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, район буд. 23-а, мікрорайон 79.

Відповідач проти позову заперечує (заперечення від 28.11.2016) посилаючись на необґрунтованість позовних вимог.

Заявою від 15.11.2016 відповідач просив застосувати до спірних відносин позовну давність.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши прокурора, представника відповідача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

На підставі рішення Сєвєродонецької міської ради від 25.03.2010 № 3967 між сторонами по справі укладено договір оренди землі від 21.04.2010 (державна реєстрація від 14.07.2010 за № 48).

Згідно вказаному договору позивач (Сєвєродонецька міська рада) передав в оренду відповідачу (ПП «Айленд») земельну ділянку загальною площею 1,1088 га, кадастровий номер :06:020:0037, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, район буд. 23-а, мікрорайон 79, під будівництво торгівельно-розважального центру.

Договір укладено строком до 27.02.2013 на три роки з 28.02.2010 (пункти 8, 13 договору).

Прокурор у позовній заяві вказав:

- відповідач 14.12.2012 звернувся до Сєвєродонецької міської ради з листом про продовження дії договору;

- рішенням Сєвєродонецької міської ради від 20.06.2013 № 2809 поновлено договір оренди землі від 21.04.2010 строком на три роки та зобовязано відповідача в місячний строк укласти у письмовій формі додаткову угоду про поновлення договору оренди;

- відповідач ухилився від укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди; договір припинився 27.02.2013 у звязку із закінченням строку його дії;

- відповідач орендовану земельну ділянку позивачу не повернув та продовжує її використовувати (на ділянці розташовано торгівельно-розважальний центр відповідача);

- орендну плату або інші платежі за користування землею відповідач до місцевого бюджету в період 2013 2016 р. р. не вносив.

На підставі вказаних доводів та ст. 22 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України, ст. ст. 152, 156, 157 ЗК України прокурором заявлено вимогу про відшкодування з відповідача збитків в сумі 366536,89 грн. (упущеної вигоди), заподіяних позивачу безпідставним (без договору оренди землі) користуванням земельною ділянкою площею 1,1088 га, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, район буд. 23-а, мікрорайон 79.

Збитки розраховані за період: серпень 2013 р. березень 2014 р. в сумі 219328 грн. та за період: червень серпень 2016 р. в сумі 147208,89 грн. з урахування положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», статтею 6 якого, з 14.04.2014 по 08.06.2016 відповідача було звільнено від плати за користування земельними ділянками комунальної власності.

Відповідач проти позову заперечує (заперечення від 28.11.2016) посилаючись на те, що у позовній заяві не визначено яке право позивача порушено; відсутня протиправна поведінка відповідача; відповідач звертався до позивача листом від 14.12.2012 № 5/12 з повідомленням про намір продовжити строк дії договору оренди, однак позивач повідомив, що вирішення питання про поновлення договору оренди землі відкладено до реєстрації за позивачем речового права на земельну ділянку; про рішення позивача від 20.06.2013 № 2809, яким поновлено договір оренди, відповідач дізнався в 2016 році при ознайомленні з матеріалами даної справи; проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі він не отримував; за взаємовідносинами сторін може йтися не про збитки у вигляді упущеної вигоди, а про шкоду, що сталася внаслідок самовільного заняття земельної ділянки.

Заявою від 15.11.2016 відповідач просив застосувати до спірних відносин позовну давність.

Дана справа вже розглядалась господарським судом Луганської області в 2016 році.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.11.2016, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.08.2017 постанову апеляційної інстанції та рішення суду 1-ї інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

У вказаній постанові Вищого господарського суду України зазначено, що для правильного вирішення спору при новому розгляді, слід встановити наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення та вирішити питання про можливість визначення розміру збитків не відповідними комісіями, про які вказано у Порядку визначення та відшкодування збитків…, а й іншими заінтересованими особами.

Автоматизованою системою документообігу суду (відповідно до ст. 21 ГПК України) для розгляду даної справи визначено суддю Корнієнко В.В.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників прокуратури та відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав:

Судом встановлено, що згідно договору оренди землі від 21.04.2010 (державна реєстрація від 14.07.2010 за № 48), укладеному між сторонами за позовом, позивач передав відповідачу в оренду земельну ділянку загальною площею 1,1088 га, кадастровий номер :06:020:0037, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, район буд. 23-а, мікрорайон 79, під будівництво торгівельно-розважального центру, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки в натурі від 14.07.2010.

Відповідно до п. 8 договору останній укладено на 3 роки строком по 27.02.2013 включно. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідач листом від 14.12.2012 № 5/12 звернувся до відповідача з повідомленням про намір продовжити на новий строк договір землі від 21.04.2010 на тих же умовах (а.с. 81, т. 1).

Позивач (Сєвєродонецька міська рада) у відповідь (на лист відповідача від 14.12.2012№ 5/12) листом від 01.04.2013 № 1040 повідомив відповідача про те, що розгляд питання про поновлення договору буде розглянуто після здійснення державної реєстрації за територіальною громадою права комунальної власності на земельну ділянку, яка надана в оренду відповідачу (а.с. 82, т. 1).

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 20.06.2013 № 2809 поновлено договір оренди землі від 21.04.2010 строком на три роки та зобовязано відповідача в місячний строк укласти у письмовій формі додаткову угоду про поновлення договору оренди.

У вказаному рішенні було зазначено, що останнє підлягає оприлюдненню.

Разом з тим, ні прокурор ні позивач не подали суду доказів, що після прийняття позивачем рішення про поновлення договору оренди землі, відповідач був повідомлений про цей факт. Також не подано доказів, що вказане рішення було оприлюднено у місцевих засобах масової інформації.

Доводи прокурора, викладені у поясненнях від 24.10.2017 № 05/2-428вих-17 про те, що відповідач повинен був знати про вказане рішення так як воно прийнято на результатами його звернення, а також тому, що рішення перебуває у вільному доступі на сайті міської ради, не приймаються судом до уваги в звязку з їх необґрунтованістю, так як відповідач не був зобовязаний здійснювати щоденний моніторинг сайту місцевої ради у продовж невизначеного часу.

Листом від 06.04.2015 № 1405 позивач повідомив відповідача про прийняття ним рішення від 20.06.2013 № 2809 про поновлення договору оренди землі від 21.04.2010 та направив відповідачу примірник додаткової угоди про поновлення договору для підписання (а.с. 86, т. 1).

Надсилання вказаного листа відповідачу рекомендованим відправленням підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 90, т. 1).

Тому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він дізнався про поновлення договору оренди лише в 2016 році при ознайомленні з матеріалами даної справи.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI, яка діяла на дату закінчення дії договору 28.02.2013) встановлено:

«По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.».

Таким чином, враховуючи, що додаткова угода про поновлення договору оренди землі не була укладена, договір припинив свою дію 28.02.2013 у звязку із закінченням строку на який його було укладено (п. 35 договору).

Відповідно до п. 20 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку згідно з актом приймання-передачі протягом 3-х днів у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Проте, відповідач земельну ділянку позивачу не повернув та продовжив її використання на вказаній земельній ділянці розташовано торгівельно-розважальний центр відповідача, на який інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області 14.03.2012 відповідачу видано сертифікат № 4 серії ЛГ про відповідність закінченого будівництвом обєкту торговельно-розважального центру за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, район буд. 23-а, мікрорайон 79.

Орендну плату або інші платежі за користування землею, після припинення договору оренди землі, у розмірі встановленому законодавством, відповідач до місцевого бюджету не вносив.

Пунктом 20 договору також встановлено, що орендодавець у разі несвоєчасного звільнення земельної ділянки має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розвязується у судовому порядку.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частиною 1 статті 157 Земельного кодексу України визначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Частиною 3 статті 157 Земельного кодексу України передбачено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993 № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок).

Пунктом 1 вказаного Порядку визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні неодержанням доходів у звязку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Разом з тим, Верховний Суд України у своїй постанові від 14.06.2017 по справі № 923/2075/15 при застосуванні вказаного Порядку зазначив, що норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов'язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики (частина друга статті 34 ГПК).

У вказаній справі Верховним Судом України розглядався спір про відшкодування збитків у виді неодержаного доходу (упущеної вигоди), заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок. Одним із спірних питань було обовязковість визначення розміру збитків саме на підставі Порядку (у постанові також застосовується поняття «Методика»).

Відповідно до приписів ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, при розрахунку збитків (упущеної вигоди) у спірних відносинах застосування Порядку не є обовязковим.

Частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено:

« 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).».

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються (крім інших) неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У якості неодержаного прибутку (втраченої вигоди) прокурор визначив неодержану позивачем (міським бюджетом) орендну плату за землю, яку останній міг би реально одержати якби відповідач належним чином виконав свій обовязок щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, тобто якщо б не відпала підстава для внесення відповідачем орендної плати, позивач би отримував прибуток (немає договору - немає підстави вносити орендну плату - відповідач не вносить орендну плату; позивач позбавлений можливості користуватися своєю землею і не одержує прибуток).

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами в обов'язковому порядку.

Як було вказано вище, позивач листом від 06.04.2015 № 1405 повідомив відповідача про прийняття ним рішення від 20.06.2013 № 2809 про поновлення договору оренди землі від 21.04.2010 та направив відповідачу примірник додаткової угоди про поновлення договору для підписання.

Відповідач протиправно ухилився від підписання додаткової угоди і продовжив безпідставно та безоплатно користуватися земельною ділянкою на якій розташовано його торгівельно-розважальний центр.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо визначення неодержаного прибутку (втраченої вигоди) позивача у розмірі орендної плати за землю, яка визначена договором оренди землі від поновлення якого відповідач ухилився.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного складу правопорушення: наявність збитків, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність особи); причинний звязок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача; вина правопорушника.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

В даному випадку:

- позивачу заподіяно збитки у розмірі доходів від орендної плати, яку він не одержав, а міг би реально одержати за звичайних обставин;

- збитки заподіяно внаслідок протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача, яка виразилася у не укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди землі;

- якщо б відповідач не ухилився від поновлення договору, договір би діяв, а позивач би одержував орендну плату та не зазнав би збитків (виходячи з загального принципу обовязковості договору ст. 629 ЦК України);

- відповідач належним чином був повідомлений про необхідність підписання додаткової угоди та в силу закону був зобовязаний це виконати, однак, свідомо від цього ухилився.

Разом з тим, відповідачу стало відомо про продовження договору оренди позивачем та про необхідність підписати додаткову угоду до нього лише в 2015 році (з листа позивача від 06.04.2015 № 1405).

Таким чином, вимоги про відшкодування з відповідача збитків за період: серпень 2013 р. березень 2014 р. в сумі 219328 грн., є необґрунтованими, так як у поведінці (бездіяльності) відповідача не вбачається вини (відповідачу стало відомо про необхідність виконати певні дії в 2015 році).

За таких обставин, у задоволенні вимог про відшкодування з відповідача збитків в сумі 219328 грн. слід відмовити.

Вимоги про відшкодування з відповідача збитків за період: червень серпень 2016 р. в сумі 147208,89 грн. підлягають частковому задоволенню за таких підстав:

Відповідно до п. 9 договору, після завершення будівництва орендна плата складає 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік.

Як було вказано вище, будівництво торгівельно-розважального центру відповідача завершено 14.03.2012 про що відповідачу видано відповідний сертифікат.

Сєвєродонецька міська рада листом від 01.09.2016 № 4259 повідомила, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, що знаходиться у користуванні відповідача, за 2006 рік складає 5888355,60 грн., відповідно, розмір річної орендної плати 588835,56 грн., місячної орендної плати в 2016 р. 49069,63 грн.

Прокурор заявив до відшкодування з відповідача збитки за період: червень серпень 2016 р. (за три місяці) в сумі 147208,89 грн. (49069,63 х 3).

Прокурор зазначив, що вказаний період визначено з урахуванням положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», статтею 6 якого, з 14.04.2014 (початок проведення АТО) по 08.06.2016 (нова редакція ст. 6 Закону) відповідача було звільнено від плати за користування земельними ділянками комунальної власності.

Разом з тим, при визначенні розміру збитків останні розраховані за весь червень 2016 р. (30 днів), тоді як вказаним Законом відповідача було звільнено від плати за користування земельними ділянками комунальної власності по 08.06.2016 (зміни до Закону, якими скасовано звільнення відповідача від плати за землю, набрали чинності 08.06.2016).

Таким чином, збитки за червень 2016 р. слід розраховувати не за повний місяць (30 днів), а за 23 дні (з 8 по 30 червня).

Розрахунок збитків: 49069,63 : 30 х 23 = 37620,05 грн. (за 23 дні червня) + 98139,26 (49069,63 х 2 (за липень і серпень)) = 135759,31 грн.

За таких обставин, з відповідача підлягають відшкодуванню збитки в сумі 135759,31 грн.

В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами за позовом, після предявлення позову, на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1183 укладено додаткову угоду від 11.04.2017 № 1 про поновлення договору оренди землі від 21.04.2010 № 48, якою договір оренди продовжено до 27.02.2018.

Пунктом 12 вказаної додаткової угоди встановлено, що остання діє з 26.01.2017 і розповсюджується на умови договору з 01.09.2016.

Таким чином, цією угодою не регулюються відносини сторін, які мали місце в період: червень серпень 2016 р., за який відшкодовано збитки з відповідача.

Заява відповідача про застосування позовної давності не розглядається, так як вимоги які задоволені судом, заявлені в межах строку позовної давності.

Згідно п. 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати (витрати заявника на судовий збір) в сумі 2034,28 грн. покладаються на відповідача (пропорційно розміру задоволених позовних вимог; заявлено до стягнення грошові кошти в сумі 366536,89 грн.; стягнуто 135759,31 грн.; позов задоволено на 37 %).

Витрати відповідача на судовий збір за апеляційну скаргу та касаційну скаргу в сумі 7966,68 грн. (по 63 % з кожного платежу: 63 % від 6047,86 грн. за апеляційну скаргу; 63 % від 6597,66 грн.) покладаються на заявника позову прокуратуру Луганської області.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства «Айленд», м. Сєвєродонецьк Луганської області, шосе Будівельників, 23-б, ідентифікаційний код 32418971, на користь Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області, бульвар Дружби Народів, 32, ідентифікаційний код 26204220, збитки в сумі 135759,31 грн.; наказ видати.

3. Стягнути з приватного підприємства «Айленд», м. Сєвєродонецьк Луганської області, шосе Будівельників, 23-б, ідентифікаційний код 32418971, на користь прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Б.Ліщини, 27, ідентифікаційний код 02909921, судовий збір в сумі 2034,28 грн.; наказ видати.

4. Стягнути з прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Б.Ліщини, 27, ідентифікаційний код 02909921, на користь приватного підприємства «Айленд», м. Сєвєродонецьк Луганської області, шосе Будівельників, 23-б, ідентифікаційний код 32418971, судовий збір в сумі 7966,68 грн.; наказ видати.

5. В решті позову відмовити.

21 листопада 2017 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27 листопада 2017 р. і може бути оскаржене протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко