РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017Справа №910/17346/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «КИЇВХЛІБ»

До Управління освіти Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації

про стягнення 68 176,48 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Симбірцев Є.В. - по дов.

від відповідача: Школьна І.М. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «КИЇВХЛІБ» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Управління освіти Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про стягнення 68 176,48 грн.

Ухвалою від 09.10.2017р. порушено провадження по справі №910/17346/17 та призначено її розгляд на 27.10.2017р.

Представник позивача у судовому засіданні 27.10.2017р. подав суду підтвердження відсутності аналогічних спорів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження.

Представником відповідача 24.10.2017р. через відділ діловодства суду було подано відзив на позов.

Ухвалою від 27.10.2017р. розгляд справи було відкладено на 13.11.2017р.

13.11.2017р. представником позивача через відділ діловодства суду було подано додаткові письмові пояснення по справі.

Представником позивача у судовому засіданні було надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги було підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача у судовому засіданні 13.11.2017р. проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.11.2017р. було оголошено перерву до 20.11.2017р.

Представником позивача у судовому засіданні 20.11.2017р. було надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги було підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача у судовому засіданні 20.11.2017р. проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами в судовому засіданні 20.11.2017р.

В судовому засіданні 20.11.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2015р. між Управлінням освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Київхліб» (постачальник) було укладено договір №46 на закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується протягом дії договору поставляти замовникові продукцію харчової промисловості - вироби хлібобулочні, кондитерські та кулінарні, борошняні, нетривалого зберігання (згідно п'ятого знаку ДК 016:2010), зазначений у специфікації (додаток №1 до договору), що є невід'ємною частиною договору, а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

У п.1.2 договору №46 від 14.07.2015р. вказано, що найменування та загальна кількість товару, що підлягає поставці, визначається по видаткових накладних на кожну партію товару: вироби хлібобулочні, кондитерські та кулінарні, борошняні, нетривалого зберігання: хліб пшеничний «Батон» - 80 000 кг, хліб житній «Український» - 40 000 кг.

Відповідно до п.1.3 договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п.1.3 договору №46 від 14.07.2015р.).

У пункті 2.1 договору №46 від 14.07.2015р. контрагентами погоджено строки поставки, а саме визначено, що початком поставки є липень 2015р., а закінченням поставки - грудень 2015р.

У п.2.2 вказаного правочину контрагентами було досягнуто згоди щодо підстав зміни строків поставки товару за договором.

За умовами п.4.1 договору №46 від 14.07.2015р. ціна договору визначена в межах бюджетного призначення та складає 1 080 000 грн., в тому числі, податок на додану вартість 20% - 180 000 грн.

Відповідно до п.4.2 ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін та в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Замовник проводить оплату вартості кожної поставленої партії товару протягом 30 банківських днів з моменту поставки товару за кінцевим місцем призначення (п.5.1.1 договору №46 від 14.07.2015р.).

Згідно п.п.6.1, 6.5, 6.6 укладеного між сторонами правочину постачальник здійснює поставку товарів за адресою, вказаною замовником в замовленні на поставку товару відповідно до дислокації дошкільних навчальних закладів (ясел-садків) та навчально-виховних комплексів Деснянського району м.Києва (додаток №2 до договору), що є невід'ємною частиною договору. Датою поставки товару є дата, коли товар був переданий у власність замовника на місці поставки, що підтверджується відповідними документами (товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі). Зобов'язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товару у власність замовника на місці поставки та підписання відповідних документів (товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі, тощо).

У п.7.3.6 договору №46 від 14.07.2015р. передбачено обов'язок постачальника надати замовнику належним чином оформлені та підписанні первинні фінансові документи, що мають відношення до договору (акти звірки, видаткові накладні тощо) за три банківських дні до кінця фінансового місяця (з обов'язковим врахуванням додаткового часу, необхідного на поштовий обіг або особисте вручення), в якому такі фінансові документи складені, з метою дотримання поряду реєстрації взятих на себе замовником бюджетних зобов'язань за цим договором в обслуговуючій фінансовій установі.

Пунктом 8.8 договору №46 від 14.07.2015р. передбачено, що невиконання належним чином та в повному обсязі обов'язку передбаченого п.7.3.6 договору з боку постачальника тягне за собою відсутність платіжних зобов'язань замовника за поданими несвоєчасно або неналежним чином оформленими первинними фінансовими документами (акти звірки, видаткові накладні, тощо), а також відсутність будь-якої відповідальності замовника перед постачальником за вказаними платіжними зобов'язаннями.

Цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення їх печатками і діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки №46 від 14.07.2015р., як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки товару.

У додатку №1 до договору №46 від 14.07.2015р сторонами було затверджено специфікацію та визначено, що загальна вартість товару, який поставляється в межах вказаного правочину складає 1 080 000 грн.

У додатку №2 до договору №46 від 14.07.2015р контрагентами визначено дислокацію дошкільних навчальних закладів (ясел-садків) та навчально-виховних комплексів Деснянського району міста Києва, в які здійснюється доставка товару.

Наразі, за твердженнями позивача, на виконання умов договору №46 від 14.07.2015р. у період з 10.02.2016р. по 18.02.2016р. Публічним акціонерним товариством «Київхліб» було поставлено відповідачу товар на загальна суму 68 176,48 грн. Однак, за поясненнями вказаного учасника судового процесу, Управлінням освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації товар, що було поставлено у вказаний вище період оплачено не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 68 176,48 грн., що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем наголошено на тому, що Управлінням освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації свої обов'язки за договором №46 від 14.07.2015р. було виконано в повному обсязі, оплачено товар, поставлений у період дії вказаного правочину та в межах ціни договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості, насамперед, повинно бути доведено факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків, в тому числі, визначено підставу виникнення правовідносин з поставки товару у розумінні ст.11 Цивільного кодексу України, наявність обов'язку відповідача оплатити такий товар в узгодженому сторонами розмірі, строк виконання якого настав.

Наразі, посилання заявника на договір №46 від 14.07.2015р. в якості належної підстави для виникнення у сторін правовідносин з поставки продукції харчової промисловості у період з 10.02.2016р. по 18.02.2016р. на суму 68 176,48 грн., суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Як вказувалось вище, фактично відносини сторін виникли з закупівлі товару за бюджетні кошти.

Правове регулювання означених правовідносин у період з 10.02.2015р. по 18.02.2016р. здійснювалось у відповідності до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель».

У відповідності до ст.1 вказаного нормативно-правового акту державна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі за наявності однієї з таких ознак: органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон 500 тисяч гривень (ч.1 ст.2 Закону України «Про здійснення державних закупівель»).

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про здійснення державних закупівель» передбачено, що закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; двоступеневі торги; запит цінових пропозицій; попередня кваліфікація учасників; переговорна процедура закупівлі.

Договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти або показників Platts у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу або таких показників, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю; 8) зміни умов у зв'язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті. Дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель»).

Як було встановлено вище, 14.07.2015р. між Управлінням освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Київхліб» (постачальник) було укладено договір №46 на закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується протягом дії договору поставляти замовникові продукцію харчової промисловості - вироби хлібобулочні, кондитерські та кулінарні, борошняні, нетривалого зберігання (згідно п'ятого знаку ДК 016:2010), зазначений у специфікації (додаток №1 до договору), що є невід'ємною частиною договору, а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

У пункті 2.1 договору №46 від 14.07.2015р. контрагентами погоджено строки поставки, а саме визначено, що початком поставки є липень 2015р., а закінченням поставки - грудень 2015р.

За умовами п.4.1 договору №46 від 14.07.2015р. ціна договору визначена в межах бюджетного призначення та складає 1 080 000 грн., в тому числі, податок на додану вартість 20% - 180 000 грн.

Цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення їх печатками і діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

З представлених суду документів вбачається, що 04.12.2015р. до договору №46 від 14.07.2015р. сторонами було укладено додаткову угоду, в якій визначено, що у зв'язку зі зменшенням обсягів закупівлі ціна договору зменшується на 60 000 грн., в тому числі, податок на додану вартість - 10 000 грн.

Відповідно до п.2 вказаної додаткової угоди ціна договору після зменшення становить 1 020 000 грн., в тому числі, податок на додану вартість в сумі 170 000 грн.

На виконання умов договору №46 від 14.07.2015р. та в обсязі, що визначений останнім, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято та сплачено товар згідно видаткових накладних за період з 27.08.2015р. по 30.12.2015р.

У додатковій угоді №3 від 30.12.2015р. до договору №46 від 14.07.2015р. сторони домовились про продовження строку дії договору на термін, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі.

06.01.2016р. позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №4 до договору №46 від 14.07.2015р., відповідно до п.1 якої сторони домовились збільшити ціну договору на період його продовження в обсязі, що не перевищує 20% і становить 200 340 грн., в тому числі, податок на додану вартість в сумі - 33 390 грн.

Тобто, з наведеного вбачається, що загальна вартість договору №46 від 14.07.2015р. з урахуванням погоджених контрагентами змін становила 1 220 340 грн.

Наразі, з представлених суду видаткових накладених, складених та підписаних позивачем та відповідачем у період з 27.08.2015р. по 30.12.2014р., за 05.02.2016р. та за 17.03.2016р., вбачається, що сторонами умови договору №46 від 14.07.2015р. було виконано в повному обсязі, постачальником товар на суму, визначену правочином, поставлено, а покупцем прийнято та оплачено. При цьому, судом прийнято до уваги, що позивачем під час розгляду справи обставини здійснення відповідачем розрахунків за означеними накладними не заперечувались.

Разом з цим, суд не приймає до уваги представлені позивачем товарно-транспортні накладні в якості доказів поставки відповідачу товару за договором №46 від 14.07.2015р. на суму 68 176,48 грн. у період з 10.02.2016р. по 18.02.2016р. При цьому, суд зазначає наступне.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Проте, посилання у представлених товарно-транспортних накладних на договір №46 від 14.07.2015р. не є достеменним свідченням того, що товар поставлений на підставі вказаних документів було замовлено відповідачем, а отже підлягає оплаті у відповідності до вказаного правочину.

При цьому, наразі, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази погодження сторонами вказаного правочину збільшення договірної ціни у відповідності до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Суд зазначає, що у ч.ч.3, 4 ст.48 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Наразі, судом прийнято до уваги, що надані позивачем товарно-транспортні накладні ані підписів уповноважених осіб, а ні печатки Управління освіти Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації не містять. До того, жодних видаткових накладних та актів приймання-передачі, складення яких передбачено договором №46 від 14.07.2015р., позивачем на підтвердження поставки та прийняття відповідачем товару у період з 10.02.2016р. по 18.02.2016р. на суму 68 176,48 грн. не представлено. Тоді як, у відповідності п.7.3.6 договору №46 від 14.07.2015р. передбачено обов'язок постачальника надати замовнику належним чином оформлені та підписанні первинні фінансові документи, що мають відношення до договору (акти звірки, видаткові накладні тощо) за три банківських дні до кінця фінансового місяця (з обов'язковим врахуванням додаткового часу, необхідного на поштовий обіг або особисте вручення), в якому такі фінансові документи складені, з метою дотримання поряду реєстрації взятих на себе замовником бюджетних зобов'язань за цим договором в обслуговуючій фінансовій установі. Пунктом 8.8 договору №46 від 14.07.2015р. передбачено, що невиконання належним чином та в повному обсязі обов'язку передбаченого п.7.3.6 договору з боку постачальника тягне за собою відсутність платіжних зобов'язань замовника за поданими несвоєчасно або неналежним чином оформленими первинними фінансовими документами (акти звірки, видаткові накладні, тощо), а також відсутність будь-якої відповідальності замовника перед постачальником за вказаними платіжними зобов'язаннями.

До того, суд завертає увагу, що загальна сума товарно-транспортних накладних, що були представлені заявником, є більш як вдвічі меншою ніж 68 176,48 грн.

Отже, виходячи з наведеного у сукупності, у суду відсутні підстави приймати представлені заявником до матеріалів справи товарно-транспортні накладні за період з 10.02.2016р. по 18.02.2016р. в якості належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів поставки Публічним акціонерним товариством «Київхліб» відповідачу товару на суму 68 176,48 грн. в межах договору №46 від 14.07.2015р.

Одночасно, суд також вважає за доцільне звернути увагу на те, що за приписами чинного господарського процесуального законодавства, суд при вирішенні спору по суті обмежений предметом та підставами позовних вимог, що визначені позивачем та не може спонукати до їх уточнення.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача направлена на захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, тобто, спосіб захисту цього права чи інтересу. Одночасно, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення. Аналогічну правову позицію наведено у п.3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» та постанові від 26.06.2014р. Вищого господарського суду України по справі №911/4611/13.

Проте, наразі, інших підстав позовних вимог крім як порушення відповідачем умов договору №46 від 14.07.2015р. в частині оплати товару, що був поставлений позивачем у період 10.02.2016р. по 18.02.2016р. на суму 68 176,48 грн., заявником не наведено.

До того ж, ст.83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду виходити за межі позовних вимог лише при наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, якого під час розгляду справи №910/17346/17 не заявлялось.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, щодо необґрунтованості та відсутності підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «КИЇВХЛІБ» до Управління освіти Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про стягнення 68 176,48 грн.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

27.11.2017 р.

Суддя О.М. Спичак