ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Справа № 916/430/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Білошкап О.В., Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017
у справі№ 916/430/17 господарського суду Одеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту"
провиселення та стягнення
Представники сторін не з'явились.

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" (далі по тексту - ПАТ "КБ "Хрещатик", позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" (далі по тексту - ТОВ "Симфонія комфорту", відповідач) та, з урахуванням поданої 18.04.2017 заяви про уточнення позовних вимог, просило суд стягнути з відповідача 174 945 грн заборгованості з орендної плати за період з липня 2016 року по квітень 2017 року, 28 986,83 грн пені за несвоєчасну сплату орендної плати, нарахованої за період прострочення з 11.07.2016 по 11.04.2017, 3 576,40 грн неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого приміщення, нарахованої за період з 26.11.2016 по 11.04.2017, 2 080,52 грн 3% річних та 12 657,66 грн втрат від інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 11.07.2016 по 11.04.2017, а також виселити відповідача з приміщення будівлі готелю загальною площею 1 584,60 кв.м, та з вбудовано-прибудованого приміщення соціального культурно-побутового призначення, загальною площею 2 144,70 кв.м., розташованих за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ (колишня назва - м. Іллічівськ), вул. Героїв Сталінграду, 15-Б та 15-А відповідно.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.04.2017 у справі № 916/430/17 (суддя - Рога Н.В.) позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" задоволено частково. Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" з приміщення будівлі готелю загальною площею 1 584,60 кв.м, що розташована за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ (колишня назва - м. Іллічівськ), вул. Героїв Сталінграду, 15-Б на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик".

Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" з вбудовано-прибудованого приміщення соціального культурно-побутового призначення, загальною площею 2 144,70 кв.м, що розташоване за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ (колишня назва - м. Іллічівськ), вул. Героїв Сталінграду, 15-А на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" заборгованість по орендній платі у розмірі 174 945 грн, неустойку у розмірі 3 576,40 грн, 3% річних у розмірі 2 080,52 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 657,66 грн, пеню у розмірі 15 049,38 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 409,25 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Симфонія комфорту" звернулось із апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі № 916/430/17 (головуючий суддя: Бєляновський В.В., суддя Величко Т.А., суддя Філінюк І.Г.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" задоволено частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2017 у справі № 916/430/17 скасовано в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" заборгованості по орендній платі у розмірі 174 945 грн, 3% річних у розмірі 2 080,52 грн, втрат від інфляції у розмірі 12 657,66 грн, пені у розмірі 15 049,38 грн та витрат по сплаті судового бору у розмірі 6 409,25 грн.

У задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В решті рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2017 у справі № 916/430/17 залишено без змін.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" судові витрати в сумі 3 257,22 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" судові витрати в сумі 3 667,07 грн.

Не погоджуючись із прийнятою судом апеляційної інстанції постановою від 20.07.2017 в частині, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено, ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" Костенка І.І., звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просило скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі № 916/430/17, а рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2017 у справі № 916/430/17 залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 525, 526, 598, 599, 625, 785 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), ст.ст. 180, 193 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України).

Переглянувши у касаційному порядку прийняту судом апеляційної інстанції постанову від 20.07.2017 в частині скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ "Симфонія комфорту" на користь ПАТ "КБ "Хрещатик" заборгованості по орендній платі, 3% річних, втрат від інфляції та пені, а також відмови у задоволенні позову в цій частині, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01 жовтня 2014 року між ПАТ "КБ "Хрещатик" (орендодавець) та ТОВ "Снігове королівство" (новим найменуванням якого з 25.03.2016 є ТОВ "Симфонія комфорту") (орендар) було укладено договір оренди № 14 (далі по тексту - договір), згідно з п.п. 1.1, 1.3 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) нерухоме майно, а саме: п'ятиповерхову будівлю готелю з технічним поверхом (літ."А"), загальною площею 1584,60 кв.м, житловою площею 731,80 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ (колишня назва - м. Іллічівськ), вул. Героїв Сталінграду, 15-Б та нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення соціального культурно-побутового призначення, загальною площею 2144,70 кв.м, що розташоване за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ (колишня назва - м. Іллічівськ), вул. Героїв Сталінграду, 15-А, для проведення діяльності відповідно до статутних документів орендаря.

Згідно з п. 2.1 договору передача орендованого приміщення орендодавцем, прийняття його орендарем і повернення його при припиненні або розірванні даного договору оформлюються актами прийому - передачі, підписаними орендодавцем та орендарем.

Умовами п.п. 3.2, 3.3 договору визначено, що за домовленістю сторін орендна плата за передане в оренду приміщення встановлюється в національній валюті України та відповідно до наведеного розрахунку загальна сума орендної плати за місць становить 11 187,90 грн; розрахунки по орендній платі проводяться щомісячно на підставі цього договору, шляхом перерахування орендарем на рахунок орендодавця суми, визначеної відповідно до умов п. 3.2 даного договору, не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата, починаючи з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення в оренду.

За умовами п.п. 4.3.2, 4.3.8, 4.3.12 даного договору, орендар зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати на користь орендодавця орендну плату встановлену даним договором; у випадку закінчення строку оренди або дострокового припинення дії цього договору оренди передати приміщення орендодавцю шляхом підписання акту прийому - передачі; при розірванні/припиненні цього договору провести звірку розрахунків і виконати грошові зобов'язання, наявні на момент розірвання/припинення цього договору.

Згідно з п.п. 6.2 та 6.3 даного договору, у разі несвоєчасного перерахування орендарем платежів по орендній платі орендодавцеві відповідно до умов цього договору, орендар сплачує на його користь пеню у розмірі 0,1% від суми затриманого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме на момент виникнення прострочення виконання зобов'язання від суми затриманого платежу; у випадку порушення строків приймання або передавання приміщення, встановлених цим договором, винна сторона сплачує на користь іншої сторони неустойку у розмірі 0,1 % від загальної суми орендної плати, визначеної на день підписання цього договору за розрахунком, зазначеним у п.п. "в". п. 3.2 цього договору за кожен день прострочення прийому приміщення в оренду або його повернення.

Умовами п.п. 8.1, 8.2, 8.3 та 8.5 договору встановлено, що даний договір укладено строком з 01.10.2014 по 01.10.2015; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом 15 днів він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, шляхом підписання додаткового договору до цього договору; зміни і доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін та оформлюються укладанням додаткового правочину; чинність даного договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який було укладено даний договір оренди.

Зазначене в договорі оренди № 14 від 01.10.2017 нерухоме майно було передано орендареві від орендодавця за актом прийому-передачі від 01.10.2014.

У наступному, відповідно до п. 8.2 договору сторони підписали Додатковий договір №1 до договору оренди №14 від 01.10.2014, відповідно до якого п.п. 3.2 та 8.1 договору викладено у наступній редакції: "п. 3.2 за домовленістю сторін орендна плата за передане в оренду приміщення встановлюється в національній валюті України та відповідно до наведеного розрахунку загальна сума орендної плати за місць становить 26 105,10 грн", та "п. 8.1 даний договір укладено строком з 01.10.2015 по 01.10.2016".

Претензією від 15.11.2016 № 2-1/11322 позивач повідомив відповідача про порушення ним умов договору оренди щодо своєчасної сплати орендної плати та наявність простроченої заборгованості з квітня 2016 року та враховуючи наведене та той факт, що 01.10.2016 закінчився строк дії договору оренди і ним прийнято рішення не продовжувати термін дії даного договору виклав вимогу: - в строк до 18.11.2016 погасити заборгованість за договором оренди в сумі 122 993,96 грн; - в строк до 25.11.2016 направити на адресу ПАТ "КБ "Хрещатик" акти звірки взаємних розрахунків у двох примірниках; - в строк до 25.11.2016 звільнити орендоване приміщення та здійснити його передачу за актом приймання - передачі.

У відповідь на цю претензію відповідач звернувся до позивача з листом від 24.11.2016, в якому виклав прохання надати додатковий час для вжиття заходів з організації погашення існуючої заборгованості, продовжити договір оренди № 14 із збереженням визначеного розміру орендної плати та зобов'язався погасити існуючу заборгованість в розмірі 122 993,96 грн в першому кварталі 2017 року.

У наступному, претензіями від 23.12.2016 № 2-1/12177 та від 10.01.2017 № 2-1/63 позивач знову звертався до відповідача з вимогами щодо погашення існуючої заборгованості по орендній платі, направлення на його адресу актів звірки взаємних розрахунків, звільнення орендованого приміщення і його повернення за актом приймання - передачі.

Проте, відповідач залишив вказані вимоги, як і попередню, без задоволення, листом від 26.01.2017 № 3/001 повідомив позивача про те, що він зобов'язується погасити існуючу заборгованість з орендної плати та належно виконувати обов'язки орендаря у подальшому, у зв'язку з чим позивач і звернувся до господарського суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526, 625, 785 ЦК України обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати у встановлений строк згідно з договором оренди № 14 від 01.10.2014; закінченням строку дії цього договору оренди нерухомого майна та відсутністю підстав для продовження за умовами договору; відмовою відповідача звільнити орендоване приміщення та здійснити його передачу позивачу шляхом підписання акта приймання - передачі; наслідками припинення договору найму відповідно до положень договору та ст. 785 ЦК України.

За приписами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди); визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Виходячи із вимог ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 759 вказаного Кодексу визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно вимог ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вже зазначалось, умовами п.п. 3.2, 3.3 договору оренди № 14 від 01.10.2017 визначено, що за домовленістю сторін орендна плата за передане в оренду приміщення встановлюється в національній валюті України та відповідно до наведеного розрахунку загальна сума орендної плати за місць становить 11 187,90 грн; розрахунки по орендній платі проводяться щомісячно на підставі цього договору, шляхом перерахування орендарем на рахунок орендодавця суми, визначеної відповідно до умов п. 3.2 даного договору, не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата, починаючи з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення в оренду.

Відповідно до п. 4.3.2 даного договору, орендар зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати на користь орендодавця орендну плату встановлену даним договором.

01 жовтня 2015 сторони уклали Додатковий договір №1 до договору оренди №14 від 01.10.2014, яким домовились, що загальний розмір орендної плати за цим договором становить 26 105,10 грн, виходячи з розрахунку 7 грн. за 1 кв.м. орендованої площі (3729,30 кв.м).

За приписами ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції в рішенні від 28.04.2017 встановлено, що відповідач, зобов'язавшись щомісячно не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата, своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування орендованим приміщенням, своє зобов'язання не виконав.

Відповідач у справі не заперечує , що він свої зобов'язання щодо своєчасної і у повному обсязі сплати на користь Орендодавця орендної плати, встановленої даним Договором, належним чином не виконує, має заборгованість по орендній платі.

Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості по орендній платі, станом на 12.04.2017 за Орендарем рахується заборгованість у розмірі 174 945,90 грн, але, оскільки позивач згідно заявленої позовної вимоги просив суд стягнути з відповідача заборгованість лише у розмірі 174 945 грн, що є правом позивача, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі у розмірі 174 945 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи із вимог ст. 230 ГК України учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За умовами п.6.2 договору оренди №14 від 01.10.2014 у разі несвоєчасного перерахування Орендарем платежів по орендній платі Орендодавцеві відповідно до умов цього Договору, Орендар сплачує на його користь пеню у розмірі 0,1% від суми затриманого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме на момент виникнення прострочення виконання зобов'язання від суми затриманого платежу .

Отже, умовами Договору сторони передбачили такий вид відповідальності за прострочення невиконання грошового зобов'язання як нарахування пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку пені судом першої інстанції встановлено, що пеню нараховано за період з 11.07.2016 по 11.04.2017. Проте, господарський суд погодився із позицією відповідача у справі щодо невірно зробленого позивачем розрахунку, оскільки, відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначено місцевим господарським судом, позивачем при здійсненні розрахунку пені зазначену вимогу законодавства не враховано, що призвело до неправильного визначення суми пені, що підлягає стягненню з відповідача у зв'язку із несвоєчасним виконання зобов'язання щодо сплати орендної плати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача щодо стягнення з ТОВ "Симфонія комфорту" пені, яка підлягає задоволенню у частині стягнення пені у розмірі 15 049,38 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням встановленого в ході розгляду справи господарським судом факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 12 657,66 грн за період з 11.07.2016 по 31.03.2017 та 3% річних у розмірі 2 080,52 грн нарахованих за період з 11.07.2016 по 11.04.2017 є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, а тому підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів суду апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові від 20.07.2017 не погодилась з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну сплату орендної плати, втрат від інфляції та процентів річних, оскільки, на думку суду апеляційної інстанції, місцевим господарським судом залишено поза увагою ті обставини, що предметом даного спору є стягнення з відповідача боргу з орендної плати в сумі 174 945,90 грн, нарахованої позивачем за період фактичного користування відповідачем приміщеннями з липня 2016 року по квітень 2017 року.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що договір оренди нерухомого майна № 14 від 01.10.2014 припинився з 01.10.2016 на підставі п. 8.5 договору у зв'язку із закінченням строку на який було укладено даний договір оренди.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 631, ч. 1 ст. 759 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що орендна плата може нараховуватися орендодавцем, сплачуватися орендарем чи стягуватися з нього в судовому порядку виключно за період дії договору оренди аж до моменту його припинення, тобто в межах чинного договору оренди.

Враховуючи зазначене та п. 8.5 договору оренди, суд апеляційної інстанції дійшов в оскаржуваній постанові висновку, що з моменту припинення договору оренди з 01.10.2016 припиненими слід вважати зобов'язання відповідача (орендаря) по сплаті орендної плати на майбутнє, а саме за час фактичного безпідставного користування майном до його повернення орендодавцю (тобто за період - з жовтня 2016 року по квітень 2017 року). Окрім того, колегією суддів зазначено, що умовами договору оренди № 14 від 01.10.2014 також не передбачено обов'язок орендаря сплачувати орендну плату після припинення договору оренди. Зазначеним договором та законодавством передбачено іншу відповідальність наймача за неповернення орендованого майна, ніж стягнення орендної плати, а саме стягнення неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Наявне звернення орендодавця до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ "Симфонія комфорту" орендної плати за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, коли договір оренди вже припинився у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, свідчить про порушення позивачем імперативних приписів ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України та обумовлену цим наявність підстав для відмови в позові, передбачених ч. 3 ст. 16 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати лише за період з липня по вересень 2016 року в сумі 58 315,30 грн, проте, оскільки з наявного у справі розрахунку заборгованості зі сплати орендних платежів, обчисленого позивачем, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що у період з вересня 2016 року по березень 2017 року відповідачем сплачено позивачеві в рахунок орендної плати 86 105,10 грн, апеляційний господарський суд дійшов в оскаржуваній постанові від 20.07.2017 висновку, що заборгованість відповідача по орендній платі відсутня, у зв'язку з чим у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 174 945,90 грн відмовив у зв'язку з необґрунтованістю.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначив, що у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи первинних платіжних документів з зазначенням призначення кожного конкретного платежу, суд позбавлений можливості здійснити власні розрахунки пені за несвоєчасну сплату орендної плати, втрат від інфляції та 3% річних за порушення виконання грошового зобов'язання, а тому у задоволенні похідних вимог про стягнення 28 986,83 грн пені за несвоєчасну сплату орендної плати, нарахованої за період прострочення з 11.07.2016 по 11.04.2017, 2 080,52 грн 3% річних та 12 657,66 грн втрат від інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 11.07.2016 по 11.04.2017, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 174 945,90 грн на підставі ст. 549 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів апеляційної інстанції відмовила.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, суд апеляційної інстанції дійшов в оскаржуваній постанові від 20.07.2017 висновку, що рішення суду першої інстанції від 28.04.2017 підлягає скасуванню в частині стягнення з ТОВ "Симфонія комфорту" на користь ПАТ "КБ "Хрещатик" заборгованості по орендній платі у розмірі 174 945 грн, 3% річних у розмірі 2 080,52 грн, втрат від інфляції у розмірі 12 657,66 грн, пені у розмірі 15 049,38 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 6 409,25 грн, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення місцевого суду колегією суддів суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції щодо скасування рішення суду першої інстанції від 28.04.2017 в частині стягнення з ТОВ "Симфонія комфорту" на користь ПАТ "КБ "Хрещатик" заборгованості по орендній платі у розмірі 174 945 грн, 3% річних у розмірі 2 080,52 грн, втрат від інфляції у розмірі 12 657,66 грн, пені у розмірі 15 049,38 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 6 409,25 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 1 ст. 762 ЦК України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 ст. 795 ЦК України).

Отже, законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, предметом даного спору є, зокрема, стягнення з відповідача боргу з орендної плати в сумі 174 945,90 грн, нарахованої позивачем за період фактичного користування відповідачем приміщеннями з липня 2016 року по квітень 2017 року.

Тобто, судами попередніх інстанцій встановлено факт перебування об'єкту оренди у користуванні відповідачем у вказаний період.

Також, судами попередніх інстанцій зазначено, що договір оренди нерухомого майна № 14 від 01.10.2014 припинився з 01.10.2016 на підставі п. 8.5 договору у зв'язку із закінченням строку на який було укладено даний договір оренди.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст.ст. 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

Суд касаційної інстанції зазначає, що системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, що залишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Отже, саме по собі закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку, в даному випадку не звільняє орендаря від обов'язку оплати за фактичне користування приміщенням.

Таким чином, закінчення строку дії договору не припиняє невиконаного зобов'язання між сторонами.

Судами попередніх інстанцій в даному випадку встановлено, та відповідачем не заперечується, що відповідач, зобов'язавшись щомісячно не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата, своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування орендованим приміщенням, своє зобов'язання щодо своєчасної і у повному обсязі сплати на користь Орендодавця орендної плати не виконав.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов в оскаржуваній постанові від 20.07.2017 невірного висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати лише за період з липня по вересень 2016 року в сумі 58 315,30 грн, оскільки з моменту припинення договору оренди з 01.10.2016 у зв'язку із закінченням строку на який було укладено даний договір оренди припиненими слід вважати зобов'язання відповідача (орендаря) по сплаті орендної плати на майбутнє, а саме за час фактичного безпідставного користування майном до його повернення орендодавцю, а отже неправомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 174 945,90 грн за період з липня 2016 року по квітень 2017 року у зв'язку з необґрунтованістю.

Крім того, колегією суддів апеляційної інстанції, в порушення вимог ст.ст. 43, 99, 101 ГПК України не мотивовано в постанові належним чином, на підставі чого суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у період з вересня 2016 року по березень 2017 року відповідачем сплачено позивачеві в рахунок орендної плати 86 105,10 грн, не зазначено якими належними та допустимими доказами це підтверджується.

Також, Одеський апеляційний господарський суд в постанові не мотивував , з посиланням на відповідні норми права, чому колегія суддів апеляційної інстанції позбавлена можливості здійснити власні розрахунки пені за несвоєчасну сплату орендної плати, втрат від інфляції та 3% річних за порушення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з ч. 1 ст. 11110 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова суду апеляційної інстанції від 20.07.2017 у справі № 916/430/17 в частині скасування рішення суду першої інстанції від 28.04.2017 у справі № 916/430/17 в частині стягнення з ТОВ "Симфонія комфорту" на користь ПАТ "КБ "Хрещатик" заборгованості по орендній платі у розмірі 174 945 грн, 3% річних у розмірі 2 080,52 грн, втрат від інфляції у розмірі 12 657,66 грн, пені у розмірі 15 049,38 грн та витрат по сплаті судового бору у розмірі 6 409,25 грн, а також - відмови у задоволенні позову в цій частині, підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції від 28.04.2017 у справі № 916/430/17 у вказаних частинах підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі № 916/430/17 в частині скасування рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2017 у справі № 916/430/17 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Симфонія комфорту" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" заборгованості по орендній платі у розмірі 174 945 грн., 3% річних у розмірі 2 080,52 грн., втрат від інфляції у розмірі 12 657,66 грн., пені у розмірі 15049,38 грн. та витрат по сплаті судового бору у розмірі 6 409,25 грн., а також відмови у задоволенні позову в цій частині, - скасувати.

Рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2017 у справі № 916/430/17 у вказаних частинах залишити в силі.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді О.В. Білошкап

В.Я. Погребняк