ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Справа № 921/287/17-г/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівДанилової М.В.,
Поляк О.І.,

розглянувши
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "АБО-МІКС"
на постанову від 09.08.2017 Львівського апеляційного господарського суду
у справі№921/287/17-г/16 господарського суду Тернопільської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АБО-МІКС"
доФермерського господарства "Масарівські Липки"
простягнення заборгованості в сумі 234 473,57 грн. з яких: -103 939,09 грн. інфляційні втрати, 19 994,75 грн.- 3% річних, 110 539,73 грн.- пеня

За участю представників сторін:

Від позивача - Гончар О.В. (дов. від 21.11.17)

Від відповідача - Вербіцька М.В. (дов. від 18.05.17)

Корольова І.О. (дов. від 18.05.17)

У зв'язку з призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного суду та перебуванням судді Яценко О.В. на лікарняному, справа слухається колегією суддів у складі: головуючий-Ходаківська І.П., судді-Данилова М.В., Поляк О.І. (протоколи автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.11.2017 р та 22.11.2017 р.).

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АБО-МІКС" звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до Фермерського господарства "Масарівські Липки" про стягнення заборгованості в сумі 234473,57 грн., з яких: 103 939, 09 грн. інфляційні втрати, 19 994, 75 грн. - 3% річних, 110 539, 73 грн. - пеня.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 19.06.2017 (суддя С.О. Хома) у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Постановою колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 у складі: Желік М.Б., Костів Т.С., Марко Р.І. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

ТОВ "АБО-МІКС" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст.35 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.09.2015 між ТОВ "АБО МІКС" (продавець) та ФГ "Масарівські Липки" (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів № 21-П/15, згідно з п.1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар (БМВД, премікси, концентрати, комбікорм) згідно замовлення покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2 договору продавець зобов'язаний розробити систему відгодівлі з використанням комбікормів, БМВД, преміксів, концентратів власного виробництва (надалі - система відгодівлі) для кожного виду тварин та/або птиці, що знаходяться на утриманні покупця. Система відгодівлі оформлюється додатком до договору та визнається невід'ємною частиною даного договору.

Після виконання кожної системи відгодівлі представниками сторін (Продавця та Покупця) складається акт виконання системи відгодівлі, в якому вказуються факт дотримання/недотримання системи відгодівлі, результати виконання системи відгодівлі (показники росту, збереження, тощо). Даний акт є невід'ємною частиною договору (п.1.5).

Датою поставки товару вважається дата виписки накладної/дата проставлення на накладній покупцем або уповноваженою покупцем фізичною чи юридичною особою відмітки про отримання товару (п.4.1).

Оплата здійснюється покупцем поетапно: протягом 3 (трьох) банківських днів після затвердження кожного акта виконання системи відгодівлі, у якому показники відповідають системі відгодівлі (п.5.1).

Згідно з вказаними накладними продавець поставив відповідачу товар всього на загальну суму 800 754 грн. 66 коп., що підтверджується наступними видатковими накладними:

-№ РН-0003341 від 10.12.2015 на суму 63 420 грн.;

-№ РН-0003268 від 04.12.2015 на суму 55 080 грн.;

-№ РН-0003224 від 30.11.2015 на суму 57 408 грн.;

-№ РН-0003194 від 27.11.2015 на суму 44 064 грн.;

-№ РН-0003145 від 23.11.2015 на суму 57 408 грн.;

-№ РН-0003099 від 19.11.2015 на суму 53 235 грн.;

-№ РН-0003090 від 18.11.2015 на суму 21 294 грн.;

-№ РН-0003061 від 16.11.2015 на суму 17 940 грн.;

-№ РН-0002961 від 06.11.2015 на суму 38 325 грн.;

-№ РН-0002960 від 06.11.2015 на суму 25 474 грн. 50 коп.;

-№ РН-0002913 від 03.11.2015 на суму 55 080 грн.;

-№ РН-0002324 від 18.09.2015 на суму 42 588 грн.;

-№ РН-0002543 від 06.10.2015 на суму 41 310 грн.;

-№ РН-0002627 від 12.10.2015 на суму 34 425 грн.;

-№ РН-0002740 від 21.10.2015 на суму 66 863 грн. 16 коп.;

-№ РН-0002741 від 21.10.2015 на суму 71 760 грн.;

-№ РН-0002875 від 30.10.2015 на суму 55 080 грн.

Судами встановлено, що накладні № РН-0002961 від 06.11.2015 на суму 38 325 грн., № РН-0002324 від 18.09.2015 на суму 42 588 грн., № РН-0002543 від 06.10.2015 на суму 41 310 грн., № РН-0002627 від 12.10.2015 на суму 34 425 грн., № РН-0002740 від 21.10.2015 на суму 66 863 грн. 16 коп., № РН-0002741 від 21.10.2015 на суму 71 760 грн., тобто на загальну суму 228 408,00 грн. не містять відмітки про отримання товару, що суперечить умовам п.4.1 договору. Відповідно, видатковими накладними, оформленими належним чином, підтверджено поставку товару на суму 572 346,66 грн.

При цьому, судами встановлено відсутність спору щодо суми 228 408,00 грн. виходячи з наступного.

27.11.2015 представниками продавця і покупця підписано акт №1 виконання системи відгодівлі по пташнику №1, згідно з яким у період з 02.10.2015 по 17.11.2015 покупець здійснив відгодівлю птиці продукцією ТОВ "АБО-Мікс", вартість якої 228 408,00 грн.

Відповідно до умов договору оплата здійснюється покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів після затвердження кожного акта виконання системи відгодівлі, у якому показники відповідають системі відгодівлі (п.5.1). Тобто до 03.12.2015 покупець повинен був здійснити відповідну оплату. Згідно з випискою по рахунку та з платіжним дорученням №2742 від 02.02.2015, 02.12.2015 ФГ "Масарівські Липки" сплатило 228 408,00 грн. як "плата за кормові добавки згідно рах.109 від 17.11.2015". Таким чином, заборгованості за актом №1 у покупця немає.

ТОВ "АБО-МІКС" звернулось до суду із позовом до ФГ "Масарівські Липки" про cтягнення заборгованості в сумі 234 473,57 грн., з яких: 103 939, 09 грн. інфляційні втрати, 19 994, 75 грн. - 3% річних, 110 539, 73 грн. - пеня.

В обгрунтування позовних вимог, позивачем долучено копію ухвали господарського суду Тернопільської області від 11.04.2017 у справі № 921/218/16-г/16 за первісним позовом ТОВ "АБО-МІКС" до відповідача ФГ "Масарівські Липки" про стягнення заборгованості в сумі 572 346,66 грн. та за зустрічним позовом ФГ "Масарівські Липки" до відповідача ТОВ "АБО-МІКС" про відшкодування 648 185 грн. збитків у вигляді неодержаних прибутків.

Вказаною ухвалою провадження у справі в частині вимог ТОВ "АБО-МІКС" до ФГ "Масарівські Липки" про стягнення 147 346,66 грн. боргу припинено за п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України; провадження у справі в частині вимог ФГ "Масарівські Липки" до ТОВ "АБО-МІКС" про стягнення 648 185 грн. збитків припинено за п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України; затверджено мирову угоду від 10.04.2017, укладену між ТОВ "АБО-МІКС" (сторона-1) та ФГ "Масарівські Липки" (сторона-2).

Зокрема, мировою угодою передбачалося наступне: сторони визнають та підтверджують факт існуючої заборгованості сторони -2 перед стороною-1 за укладеним між ними Договором купівлі-продажу № 21-П/15 від 17.09.2015, на загальну суму 572 346, 66 грн. за поставлений стороною-1 стороні - 2 товар (п.1);

сторона-1 погоджується та вважатиме зобов'язання сторони-2 з оплати за поставлений на підставі Договору купівлі-продажу № 21-П/15 від 17.09.2015 товар (стягнення заборгованості за який є предметом спору за первісним позовом) виконаним у повному обсязі при оплаті стороною-2 на користь сторони-1 грошових коштів у розмірі 425 000 грн. (п.2);

сторона-2 зобов'язується перерахувати грошові кошти у розмірі 425000 грн. у повному розмірі на користь сторони-1 (р/р 6 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" МФО 380805) не пізніше ніж у 3-х денний строк з моменту затвердження даної мирової угоди ухвалою господарського суду Тернопільської області (п.3);

зобов'язання сторони-2 з сплати залишку суми заборгованості у розмірі 147 346, 66 грн. вважається припиненим на підставі ч. 1 ст. 605 ЦК України, а саме шляхом звільнення стороною-1 сторони-2 від зобов'язання (прощення боргу) в частині, обумовленій в даному пункті (п.4);

в свою чергу сторона 2, як позивач за зустрічним позовом, користуючись правом, закріпленим у ч.1 ст. 78 ГПК України та розуміючи правові наслідки, відмовляється від зустрічного позову по справі №921/218/16-г/16, чим стверджує про відсутність будь-яких претензій до сторони - 1 за Договором №21-П/15 від 17.09.2015 (п.5).

На виконання умов затвердженої мирової угоди відповідачем 13.04.2017 сплачено на користь позивача 425 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5901 від 13.04.2017, належним чином завірена копія якого долучена до матеріалів справи. Тобто, станом на 13.04.2017 договір купівлі-продажу №21-П/15 від 17.09.2015 вважається повністю виконаним, а відповідно зобов'язання за ним є таким, що припинилось (відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином).

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами встановлено, що обов'язок покупця щодо оплати товару залежить від виконання продавцем певних обов'язків і складення сторонами акту виконання системи відгодівлі, в якому вказується факт дотримання/недотримання системи відгодівлі, результати виконання системи відгодівлі (показники росту, збереження, тощо). При цьому, судами встановлено, що надані позивачем акти не оформлені належним чином, не містять дати складення, не підписані представником покупця, не містять іншої форми затвердження, що у свою чергу також унеможливлює встановлення моменту виникнення прострочення. Відповідно, заборгованість по актах № 2 та № 3 є не доведеною та не підтвердженою. Видаткові накладні за період після 17.11.2015 також не можуть підтверджувати заборгованість по вказаних актах, оскільки такі акти не є належним чином оформлені та не місять, зокрема, даних щодо періодів здійснення відгодівлі птиці продукцією продавця.

Посилання касатора на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 11.04.2017 у справі № 921/218/16-г/16 та на необхідність застосування ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України не приймається до уваги з огляду на те, що судами встановлено, що із вказаного судового рішення не вбачається встановлення судом таких обставин як період виникнення вказаної заборгованості, актів, на підставі яких виникла заборгованість, виникнення прострочення; не вбачається, що судом надавалася оцінка первинним документам - актам як договірної підстави виникнення обов'язку по оплаті. Тобто, вказане судове рішення не дає можливості співставити заборгованість, яка була предметом спору у справі № 921/218/16-г/16, із заборгованістю, на яку позивач нараховує штрафні санкції у даному позовному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суди дійшли обгрунтованого висновку про недоведеність настання моменту виконання грошового зобов'язання, а встановивши відсутність належних доказів щодо моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання, суди правомірно зазначили про відсутність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції про відмову в позові, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АБО-МІКС" залишити без задоволення.

Постанову від 09.08.2017 Львівського апеляційного господарського суду у справі №921/287/17-г/16 господарського суду Тернопільської області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді М. Данилова

О. Поляк