КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Справа№ 910/12360/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

У судове засідання з'явились:

Від позивача : Абакумова І.О. - представник;

Від відповідача: Шапіро В.Б. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" Славкіної М.А.

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017

у справі № 910/12360/17 (суддя Головотюк Л.Д.)

За позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" Славкіної М.А.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євродім-Плюс"

про стягнення 22 343,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулася з позовом Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" Славкіна М.А. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євродім-Плюс" заборгованості, у зв'язку з неналежним, на його думку, виконанням умов договору оренди б/н від 01.10.2014 у розмірі 22 343,23 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євродім-Плюс" про стягнення 22 343,23 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги стягнути з ТОВ "Євродім-Плюс" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" суму у розмірі 22 343,23 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" Славкіної М.А. у справі № 910/12360/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Майданевича А.Г. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" Славкіної М.А. прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.11.2017.

В судовому засіданні 23.11.2011 представник позивача надала свої пояснення по суті спору, підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції повністю і прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.11.2017 надала свої пояснення по суті спору та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ТОВ "ЄВРОДІМ-ПЛЮС" укладено договір оренди приміщення.

Відповідно до пункта 2.1 договору оренди, відповідач передав у строкове платне користування позивачеві приміщення.

Згідно із пунктом 1.1. договору оренди: будівля комплекс нерухомого майна, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Феодори Пушиної, буд. 8а, загальна площа приміщення, що передається в оренду становить 88,80 (вісімдесят вісім цілих вісім десятих) кв.м. (надалі по тексту - майно).

Пунктом 4.1 договору оренди визначено, що строк оренди майна встановлюється з 01.10.2014 по 31.12.2015.

20.11.2014 на підставі постанови Правління Національного банку України № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк" по 20.03.2015 (включно).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Крім того, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 22.02.2016 № 213 про продовження строків здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕіБі Банк" та повноважень ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк", провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки по 19.03.2018.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 23.12.2014 позивачем надіслано лист до відповідача (Вих.№ 15-17757) про дострокове припинення дії договору оренди 24.12.2014.

Крім того, позивачем, було складено та направлено до відповідача акт прийому-передачі майна від 23.12.2014.

21.01.2015 позивач отримав підписаний відповідачем акт приймання-передачі майна.

Згідно із пунктом 5.1. договору оренди щомісячна орендна плата здійснюється в національній валюті України та складає: 14 800,00 грн., крім того, ПДВ - 2 960,00 грн., всього до сплати 17 760,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.10 договору оренди позивач сплачує відповідачу гарантійний платіж зараховується в якості орендної плати за останній місяць оренди, тобто за грудень 2015 року.

З матеріалі справи вбачається, що станом на 23.12.2014, позивачем вже були здійснені оплати за користування майном у розмірі 17 760,00 грн. з ПДВ (за грудень 2014 року), та авансовий платіж (за грудень 2015 року) у розмірі 17 760,00 грн. з ПДВ. Проте майном позивач користувався не весь період, а саме в грудні 2014 року протягом 23 календарних днів, а тому, на його думку, плата за користування за цей період складає: 13 176,77 грн.

Таким чином, позивач вважає, що сума заборгованості, яка має бути повернена позивачеві в зв'язку з ненаданням відповідачем послуг у повному обсязі складає: 22 343,23 грн.

22.12.2014 листом Вих № 15-17757 позивач повідомив відповідача про наявність вищезазначеної заборгованості і умови її погашення, який залишений відповідачем без відповіді.

Пунктом 5.5. договору оренди визначено, що відповідач не пізніше 5 (п'ятого) числа кожного місяця надає позивачу Акт наданих послуг за фактичну оренду Майна за попередній місяць. Підписаний уповноваженими представниками сторін Акт наданих послуг за фактичну оренду Майна є підтвердженням фактичного користування позивача Майном.

Як вже зазначалося, відповідно до пункту 5.2 договору оренди орендна плата нараховується з дня підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення в оренду до дня повернення орендарем приміщення орендодавцю по відповідному акту прийому-передачі, або припинення фактичного користування приміщенням орендарем, або фактичної передачі ключів від приміщення, включаючи передачу цінної бандеролі поштовому відділенню на адресу орендодавця, зазначену в цьому договорі.

Відповідно до пункту 10.2 договору, повернення Приміщення вважатиметься здійсненим з дня підписання Сторонами виготовленого Орендарем Акту приймання передачі (повернення) Приміщення.

23 грудня позивач направив до відповідача лист за №15-17757 про дострокове припинення договору оренди з 24 грудня 2015, не зважаючи на порядок припинення договору відповідно до п.4.2.4 - за тридцять календарних днів. Згідно із пунктом 14.1 договору оренди чітко передбачений порядок інформувань та повідомлень, а саме: будь-яке повідомлення повинно бути у письмовій формі та направлено кур'єром, поштою або вручено особисто.

Таким чином те, що Акт про приймання-передавання приміщення був виготовлений 23.12.2015 не свідчить про факт того, що Приміщення було передано саме у цей день. На Акті про приймання-передавання приміщення стоїть дата підписання з боку Орендодавця - 21.01.2015. Матеріали справи свідчать, що саме в цей день фактично й було передано орендоване приміщення, про що зроблений запис про дату підписання - 21.01.2015.

З матеріалів справи вбачається, що за період здійснення договірних зобов'язань позивачем було сплачено наступні платежі:

1. Гарантійний платіж - 17 760,00 грн. (платіжне доручення від 14.10.2014 № 634165);

2. Плата за оренду в листопад 2014 року - 17 760,00 грн.(платіжне доручення від 19.11.2014);

3. Плата за оренду в грудні 2014 року - 17 760,00 грн. (платіжне доручення від 03.12.2014).

Всього на загальну суму 53 280 грн., при цьому орендну плату за жовтень орендарем сплачено не було, тобто за жовтень є заборгованість у сумі 17 760,00 грн.

Вказане сторонами підтверджено та визнано Актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2016.

Оскільки, фактичне користування Орендарем орендованим приміщенням за Договором оренди тривало до 21.01.2015 та було передано орендодавцю на підставі Акту приймання-передачі приміщення, складеного Орендарем 23.12.2014 та підписаного Орендодавцем 21.01.2015 та існувала заборгованість Орендаря за жовтень 2014 року та січень 2015 року, орендодавець мав повне право, в силу пункта 5.10 Договору оренди, не повертати гарантійний платіж.

Тобто, на момент розгляду справи в суді першої інстанції у позивача існувала заборгованість по договору оренди за користування приміщенням з 01.01.2015 до 21.01.2015 включно в розмірі 12 030,97 грн. з розрахунку 17 760,00 грн. (плата за оренду) /31 днів (в січні 2015 року) * 21 дні (кількість днів користування приміщенням в січні 2015 року). Стягнення заборгованості з позивача не є предметом розгляду даної справи, проте встановлення даного факту було необхідним для визначення розміру заборгованості відповідача перед позивача чи відсутності такої заборгованості взагалі.

Таким чином, вбачається, що у відповідача перед позивачем заборгованості не має, а навпаки - позивач винен відповідачеві за фактичне користування приміщенням орендну плату за 21 день у січні 2015 року суму у розмірі 12 030,97 грн. з розрахунку 17 760,00 грн (плата за оренду) /31 днів (в січні 2015 року) * 21 дні (кількість днів користування приміщенням в січні 2015 р.).

За результатами укладення договору оренди, між сторонами, згідно статті 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно із абзацом 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Відповідно до статті 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із частиною 1 статті 629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статтей 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно із статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно із статтею 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із статтею 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач всі взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору оренди, навпаки - позивач порушив умови п. 4.2.4., вимагаючи припинення договору з наступного дня після надіслання листа відповідачу, більше того, позивачем не було оплачено відповідачу орендну плату за жовтень 2014 року, що свідчить про заборгованість самого позивача перед відповідачем. Відтак, у позивача немає підстав вимагати від відповідача сплати заборгованості на суму 22 343,23 грн.

Позивачем не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо обов'язку оплатити позивачу заявлену до стягнення суму.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" Славкіної М.А. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 910/12360/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12360/17 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко