РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2017 р. Справа № 902/570/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі Гладкій Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача 1- не з'явився

відповідача 2- ОСОБА_1

третьої особи 1- не з'явився

третьої особи 2- ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" на рішення господарського суду Вінницької області від 04.07.17 р. у справі №902/570/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" (Вінницька обл., Тиврівський р-н, с.Селище, вул.Шевченка, 135 В)

до: Тиврівської районної державної адміністрації (23300, Вінницька обл., смт.Тиврів, вул.Тиверська, 32)

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м.Вінниця, вул.Келецька, буд.63)

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

1) Селищенської сільської ради (Вінницька область, Тиврівський район, с.Селище)

2) ОСОБА_3.

про продовження договорів оренди та зобов'язання до вчинення дій

Рішенням господарського суду Вінницької області від 04.07.17 р. у справі №902/570/17 (суддя Білоус В.В.) в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" до Тиврівської районної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визначення Головного управління Держгеокадарстру у Вінницькій області Орендодавцем за Договором оренди з ТОВ Селищанське б/н від 01.06.2011 р. на землю, що знаходиться на території Селищенської сільської ради за межами с. Селище Тиврівського р-ну Вінницької обл. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (площа земельної ділянки 2, 6482 га, кадастровий номер :01:006:0274), зареєстрованого від 16.12.2011 р. за реєстраційним № 01255, та про поновлення на пять років терміну дії Договору оренди б/н від 01.06.2011 р. на землю, що знаходиться на території Селищенської сільської ради за межами с. Селище Тиврівського р-ну Вінницької обл. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (площа земельної ділянки 2, 6482 га, кадастровий номер :01:006:0274). що зареєстрований відділом Держкомзему Тиврівського району Вінницької обл. від 16.12.2011 р. за реєстраційним № 01255, та визнання поновленим зазначеного договору оренди землі на тих самих умовах на строк п'ять років у редакції додаткової угоди, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Селищанське" подало апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу ТОВ „Селищанське задовольнити. Рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2017 року у справі №902/570/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ „Селищанське.

ТОВ Селищанське вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 04.07.2017 року у справі №902/570/17 прийнято судом з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Доводи суду викладені в рішенні є помилковими та необґрунтованими.

Посилається на ту обставину, що на території Вінницької області функції, щодо розпорядження земельними ділянками державної власності передано Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області. За таких обставин орендодавцем за договорами оренди слід вважати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Звертає увагу суду, що позивачем не було отримано повідомлення з приводу переходу повноважень від одного органу державної влади до іншого при розпорядженні земельними ділянками державної власності, які перебувають у їх постійному користуванні.

Крім того, у першій відповіді Тиврійській РДА від 19.10.2016 року № 01/01-16/2166 нічого не зазначено ані про зміну статусу земельних ділянок, ані про можливу зміну орендодавця, а лише вказано про необхідність додати до клопотання про пролонгацію договорів оренди проекту додаткової угоди. Лише у другій відповіді від 17.11.2016 року, яку позивач отримав значно пізніше, Тиврійська РДА порекомендувала звернутись з питанням пролонгації договору до іншого органу, усвідомлюючи при цьому, що позивач вже не зможе витримати встановлений ст. 33 Закону України Про оренду землі місячний термін для звернення з клопотанням про пролонгацію договорів оренди до іншого органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 148-1 Земельного кодексу України позивач вправі просити суд поновити договір оренди землі з новим орендодавцем та укласти з новим орендодавцем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Крім того, позивач продовжує здійснювати орендну плату за договором на вищевказані землі, яка приймається відповідачем 1 без заперечень та назад позивачу не повертається. Отже, на думку скаржника, такими діями відповідач сам підтверджує факт продовження дії договору оренди.

При прийнятті рішення та застосуванні положень ст. 1285 ЦК України судом першої інстанції не враховувалось те, що укладення договору оренду земельної ділянки із земель державної власності за межами населеного пункту не належить до компетенції сільської ради, функції з прийняття рішення про розпорядження землями державної власності неправомірно прийняла на себе Селищенська сільська рада Тиврівського району Вінницької області.

Окрім того, апелянт посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "14" серпня 2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

01.09.2017р. Тиврівська районна державна адміністрація надала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, зокрема просить рішення господарського суду Вінницької області від 04.07.17 р. у справі №902/570/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" без задоволення.

11.09.2017р. Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, просить в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" у справі №902/570/17 відмовити в повному обсязі, рішення господарського суду Вінницької області від 04.07.17 р. у справі №902/570/17 залишити в силі.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду - ОСОБА_4 від 10.10.17 р. у справі №902/570/17 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Бучинської Г.Б., та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/570/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "10" жовтня 2017 р. призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" на рішення господарського суду Вінницької області від 04.07.17 р. у справі №902/570/17 , колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25 жовтня 2017 р. залучено до справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Селищенську сільську раду та ОСОБА_3.

13.11.2017р. Селищенська сільська рада надала апеляційному суду письмові пояснення, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області 04.07.17 р. у справі №902/570/17 є законним та обґрунтованим, винесеним в порядку передбаченому процесуальним законом та за наявності відповідних підстав, а мотиви апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків господарського суду Вінницької області, також є необґрунтованими з огляду на відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

13.11.2017р. ОСОБА_3 надав апеляційному суду пояснення, вважає рішення господарського суду Вінницької області законним та обґрунтованим, винесеним в порядку передбаченому процесуальним законом та за наявності відповідних підстав, а мотиви апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків господарського суду Вінницької області, також є необґрунтованими з огляду на відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області - ОСОБА_1 заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 04.07.17 р. у справі №902/570/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 04.07.17 р. у справі №902/570/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське", Тиврівської районної державної адміністрації та Селищенської сільської ради не реалізували процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, проте про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні, за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Розпорядження голови Таврійської РДА від 07.02.2011 року за №44 вирішено надати на умовах оренди терміном на 5 років не переоформленні земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зокрема на території Селищенської сільської ради за межами населеного пункту с. Селище Товариству з обмеженою відповідальністю "Селищанське"у кількості 48 шт. загальною площею113,42га з встановленням розміру орендної плати 731 грн. за 1 ділянку.

На підставі розпорядження, 01.06.2011 року між Тиврівською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Селищанеьке укладений Договір оренди б/н від 01.06.2011 р. на землю, що знаходиться на території Селищенської сільської ради за межами с. Селище Тиврівського р-ну Вінницької обл. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на пять років (площа земельної ділянки 2, 6482 га, кадастровий номер :01:006:0274). Договір зареєстрований у відділі Держкомзему Тиврівського району Вінницької обл., 16.12.2011 р. за реєстраційним №01255.

Згідно підпункту 4 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 8 договору термін його дії визначений на 5 (п'ять) років. При цьому, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

05.06.2011р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Селищанське" та Тиврівська районна державна адміністрація склали акт приймання-передачі земельної ділянки. Даний акт підписаний сторонами та скріплений відтиском їх печаток.

В редакції чинній на дату реєстрації договору відповідно до ст.18 Закону України "Про оренду землі" договір набрав чинності з моменту його реєстрації 16.12.2011, відтак строк дії договору закінчився 16.12.2016.

04.10.2016 року позивач повідомив листом Тиврівську райдержадміністрацією (далі - РДА) про бажання продовжити термін дії договорів.

Листом №01/01-16/2166 від 19.10.16р. Тиврівська райдержадміністрація надала відповідь, що для вирішення даного питання необхідно надати проекти додаткових угод, згідно встановленими нормами чинного законодавства.

27.10.2016 року позивач вдруге листом повідомив Тиврівську РДА про бажання продовжити термін дії договорів.

Листом №01/01-16/2391 від 17.11.2016р. Тиврівська райдержадміністрація надала відповідь, з посиланням на ст. 1285 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про оренду землі", що для вирішення даних питань, рекомендовано звернутись до особи, яка управляє спадщиною, за місцем знаходження таких земельних ділянок.

У той же час, як встановлено апеляційним судом, стосовно спірної земельної ділянки 03.04.2017 укладено договір оренди між Селищанською міською радою та ОСОБА_3 строком на 10 років.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів відзначає, що за ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є , зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до п.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України (далі за текстом ЗК України), Законом України Про оренду землі.

Спірний договір оренди земельної ділянки від 01.06.2011, про поновлення якого заявлено позивачем, укладено щодо земельної ділянки, згідно п.2 договору, яка є не витребуваною земельною часткою (паєм), розташованим на території Селищанської сільської ради за межами населеного пункту с. Селище Тиврівського району.

Частиною 3 статті 2 ЗК України визначено, що об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Згідно з ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Ч.9 статті 79-1 ЗК України встановлює, що земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до змісту статті 3 Закону України "Про оренду землі" об'єктами оренди за цим Законом є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Указом Президента України від 03.12.1999 №1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" з метою забезпечення реалізації державної аграрної політики, прискорення реформування та розвитку аграрного сектора економіки на засадах приватної власності, Кабінету Міністрів України доручено здійснити організаційні заходи щодо запровадження спрощеного порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю) та майнового паю органами місцевого самоврядування та виділення єдиним масивом земельних ділянок групі власників земельних часток (паїв), яка звернулася із заявами про відведення земельних ділянок в натурі, з метою спільного використання або надання в оренду цих ділянок, запроваджено, зокрема, обов'язкове укладання підприємствами, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю), майнового паю з власниками цих часток, а також спрощений порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю) та майнового паю органами місцевого самоврядування.

На виконання Указу Президента України від 03.12.1999 № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" наказом Держкомзему України від 17.01.2000 №5 затверджено Типовий договір оренди земельної частки (паю), сторонами якого є виключно власник (ки) земельної (-их) частки (-ок) (паю) (-їв) як орендодавці та юридичні особи, які використовують землю для сільськогосподарських потреб як орендарі.

Згідно з пунктом 6 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено положеннями Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 із змінами.

Статтею 3 вказаного Закону України передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до Закону у разі подання заяв про виділення власників земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (стаття 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"). Тобто, в подальшому для осіб, які здійснюють оформлення державного акту на право приватної власності необхідно відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку. Однак, вказаний обов'язок визначений лише для власників земельних часток.

Враховуючи положення пункту 3 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та вимоги до форми сертифіката на право на земельну частку (пай), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 №801 "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)", встановлення розмірів земельної частки (паю) передбачається в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Виходячи з наведених положень Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Указу Президента України від 08.08.1995 №720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних, нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

Таким чином, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах.

Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об'єктами земельних відносин і мають різний правовий режим; у випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом. Орендні відносини повинні оформлюватися договором, як у випадку оренди земельної частки (паю), так і у випадку земельної ділянки.

Як вже зазначалось, відповідно до ч.9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч.1 ст.79-1 ЗК України).

Пунктом 3 ч.2 ст. 79-1 ЗК України зазначено, що формування земельних ділянок здійснюється: шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

В силу приписів ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та згідно п.12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток паїв затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 №122, Тиврівській районній державній адміністрації надано право передавати в оренду земельні ділянки, до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що в договорі оренди землі від 01.06.2011 року предметом договору є специфічний обєкт права земельна ділянка-пай, а відтак застосування до спірних відносин положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» є помилковим.

Відповідно до пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно з пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відтак, законодавством передбачена можливість раціонального використання земельних часток до оформлення їхніми власниками правовстановлюючих документів з можливістю надходження коштів до бюджету.

.Як вже зазначалось, відповідно до п.9 ч.2 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Пунктом 3 ч.2 ст. 79-1 ЗК України зазначено, що формування земельних ділянок здійснюється: шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

В силу ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та згідно п.12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток паїв затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 №122, Тиврівській районній державній адміністрації надано право передавати в оренду земельні ділянки, до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Стосовно вимоги про визначення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області орендодавцем у спірних відносинах колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 Указу Президента України "Про Державне агентство земельних ресурсів" №445/2011 від 08.04.2011 визначено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державне агентство земельних ресурсів було реорганізовано шляхом перетворення його у Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр).

Згідно із п. 5 Постанови КМУ №442 органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, що реорганізуються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року за №5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1. Реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2 (п. 2). Установити, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (п. 3).

Відтак, вбачається, що до повноважень Держгеокадастру віднесено передавати відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах областей.

Встановлено, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :01:006:0274 площею 2,6482 га належить до державної форми власності. Проте, вирішуючи питання про наявність повноважень органів Держгеокадастру укладати договори оренди щодо земельної ділянки-паю, стосовно якої право власності не оформлено, судова колегія приходить до наступних висновків.

Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у тимчасовому розпорядженні відповідних органів місцевого самоврядування або державних адміністрацій, а відтак надання ділянок у користування здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування відповідно до над; їм повноважень та до моменту отримання їх власниками державних актів право власності на земельну ділянку.

Таким чином, невитребувані земельні частки (паї) на підставі наведеного вище законодавства, яким врегульовуються питання паювання земель, зокрема Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", не є землями державної власності, а відтак Головне управління Держгеокадастру у Віницькій області не може бути орендодавцем таких земель.

Щодо посилань відповідачів на те, що управління земельною ділянкою, яка входила до складу спадщини за відсутністю спадкоємців згідно із ч.1 ст.1285 ЦК України має здійснювати сільська, селищна, міська рада, колегія суддів зазначає наступне.

19.10.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли», яким внесено зміни у ряд положень Земельного та Цивільного кодексів України, Закону України «Про оренду землі». Внесеними змінами урегульовано порядок набуття органом місцевого самоврядування правового статусу управителя відумерлої спадщини у разі, якщо до її складу входить земельна ділянка.

Так, зокрема, частину першу статті 1285 ЦК України доповнено абзацом другим, згідно з яким у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки". Поряд з цим, ч.1 ст.1277 ЦК України передбачає, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Вищезгаданим Законом доповнено також частину 5 статтю 4 Закону України «Про оренду землі», яка визначає, що орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.

Таким чином, з наведених приписів вбачається, що орган місцевого самоврядування, яким є в тому числі і селищна рада, з набуттям чинності цим законом може виступати орендодавцем земельної ділянки за певних умов, у разі набуття нею правового статусу управителя відумерлої спадщини на підставі судового рішення.

Рішеннями 10 сесії 7 скликання Селищенська сільська рада Тиврівського району Вінницької області від 09.12.2016 №155, 23.12.2016 №162 визначила перелік земельних часток-паїв, до якого включено також і пай покійної ОСОБА_5 площею 2, 6482 га, кадастровий номер :01:006:0274 як такі, що відносяться до земельних часток-паїв, розташованих на території Селищенської сільської ради, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини тобто в даному випадку вищевказана земельна ділянка є нерозподіленою (не витребуваною) земельною ділянкою. На цій підставі Селищанська сільська рада вирішила надати в оренду ФОП ОСОБА_3 означені земельні ділянки в оренду, уклавши з ним договори оренди цих земельних ділянок. Стосовно спірної земельної ділянки 03.04.2017 укладено договір оренди між Селищанською міською радою та ОСОБА_3 строком на 10 років, зареєстрований у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень 06.04.2017. В подальшому відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.08.2017 № 2469/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» реєстрація договору була скасована, пізніше, 12.09.2017 договір оренди був зареєстрований у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень повторно.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, виходячи з оцінки цих обставин та аналізу наведених положень законодавства, слід зазначити, що Селищанською сільською радою указані вище рішення прийняті передчасно, враховуючи, що правовий порядок набуття нею статусу управителя відумерлої спадщини передбачає звернення до суду з відповідною заявою та отримання такого статусу на підставі рішення суду після набрання ним законної сили, відповідно до положень статей 1277, 1283, 1285 ЦК України у редакції, що діє на час прийняття Селищанською сільською радою своїх рішень.

Відтак, апеляційний суд, на підставі викладеного, приходить до висновку, що Селищанська сільська рада, розпорядившись земельною часткою паєм померлої ОСОБА_5 площею 2, 6482 га, кадастровий номер :01:006:0274 шляхом укладення договору з ФОП ОСОБА_3, діяла не у тому порядку та спосіб, які визначені законом.

Посилання скаржника на висновки у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» щодо наявності порушень, повязаних із здісненням права власності та інших прав, повязаних з власністю в розумінні рішень ЄСПЛ та принципів, які відповідають змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо права на мирне володіння майном, апеляційний суд відхиляє, оскільки позивачем для захисту порушеного права на поновлення договору оренди, обрано невідповідний спосіб захисту, який є неефективним і не призведе до захисту порушеного права позивача.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" на рішення господарського суду Вінницької області від 04.07.17 р. у справі №902/570/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області - без змін.

Справу №902/570/17 повернути до господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.