КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2017 р. Справа№ 910/13633/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України»

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2017

у справі № 910/13633/17 (суддя: Турчин С.О.)

за позовом Дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України»

до Антимонопольного комітету України

про визнання рішення Антимонопольного комітету України недійсним

за участю представників:

від позивача: представник Сидорюк Д.А. (довіреність №02 від 08.11.2016);

від відповідача: представник Павленко О.В. (довіреність №300-122/03-69 від 26.05.2017),

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» (надалі - ДП «Вінницький облавтодор») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (надалі - АМКУ) про визнання недійсним рішення АМКУ від 22.06.2017 № 327-р у справі № 20-26.13/28-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/13633/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ДП «Вінницький облавтодор» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2017.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні 29.11.2017 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

29.11.2017 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Антимонопольним комітетом України було прийнято рішення від 22.06.2017 № 327-р у справі № 20-26.13/28-17 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (надалі - рішення АМКУ), відповідно до якого визнано, що ДП «Вінницький облавтодор» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації АМКУ на вимогу Голови АМКУ від 13.12.2016 № 20-29/01-13269 у встановлений ним строк та за вказане порушення накладено на позивача штраф у розмірі 82 600,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням АМКУ, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та неправильним застосуванням норм законодавства.

Як під час розгляду справи місцевим господарським судом, так і в апеляційній скарзі позивач вказував на те, що відповідь на вимогу АМКУ було направлено відповідачеві вчасно, а ДП «Вінницький облавтодор» не володіє інформацією, зазначеною у вимозі.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач стверджував, що запитувана АМКУ інформація у встановлений строк надана не була. При цьому, відповідач наголошував на тому, що вимогою АМКУ було зобов'язано ДП «Вінницький облавтодор» надати перелік суб'єктів господарювання, які постачали товари/роботи/послуги саме позивачу, а тому відповідь останнього, що дане питання віднесено до компетенції Служби автомобільних доріг у Вінницькій області є ухиленням від надання інформації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів направлення відповідачеві запитуваної у вимозі АМКУ інформації у встановлений строк, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для визнання рішення АМКУ недійсним.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

В силу положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 №2210-III (далі - Закон) законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону АМКУ є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Стаття 3 Закону до основних завдань АМКУ відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМКУ має повноваження, зокрема, приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 ст. 48 Закону визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМКУ приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМКУ повністю або частково до господарського суду.

Статтею 59 Закону визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМКУ є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 1 резолютивної частини оскаржуваного рішення АМКУ від 22.06.2017 № 327-р у справі № 20-26.13/28-17 було встановлено, що ДП «Вінницький облавтодор» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до пункту 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації АМКУ, його територіальному відділенню у встановлені органами АМКУ, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Згідно з роз'ясненнями наданими у пункті 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26 грудня 2011 року № 15, у перевірці правильності застосування органами АМКУ пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22 -1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі АМКУ, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Голова Антимонопольного комітету України має статус державного уповноваженого, передбачений цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 16 вказаного Закону державний уповноважений АМКУ має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу АМКУ, голови територіального відділення АМКУ, вимоги уповноважених ними працівників АМКУ, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 2 статті 22-1 вказаного Закону документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, надаються на вимогу органу АМКУ, голови територіального відділення АМКУ, уповноважених ними працівників АМКУ, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу АМКУ, голови територіального відділення АМКУ можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.

Як встановлено місцевим господарським судом, Відділ розслідувань окремих видів антиконкурентних узгоджених дій Департаменту з питань оскарження рішень у сфері державних закупівель здійснює контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції під час проведення закупівель послуг з утримання автомобільних доріг.

У зв'язку з цим, відповідно до статей 7, 16, 22 та 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», на адресу ДП «Вінницький облавтодор» було направлено вимогу Голови АМКУ від 13.12.2016 № 20-29/01-13269 про надання інформації (далі - вимога), в якій було запропоновано протягом 15 днів з дня отримання вимоги надати АМКУ перелік суб'єктів господарювання, які постачали товари/роботи/послуги підприємству позивача та загальна сума фінансових операцій з якими протягом 2016 року перевищувала 1 000 000,00 грн, відповідно до таблиці (а.с. 12).

У вимозі позивачу було повідомлено, що відповідно до статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вимоги АМКУ є обов'язковими для виконання у визначений строк. Згідно зі статтею 22-1 цього ж закону суб'єкти господарювання зобов'язані на вимогу АМКУ подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання АМКУ завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Одночасно у вимозі було повідомлено, що згідно з пунктами 13, 14, 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дії з неподання інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки або подання недостовірної інформації АМКУ є порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність, встановлену статтею 52 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що вказана вимога була надіслана 14.12.2016 та отримана позивачем 19.12.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 26).

Оскільки відповідачем вимога направлялася у зв'язку із здійсненням контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції під час проведення закупівель послуг з утримання автомобільних доріг, ДП «Вінницький облавтодор» зобов'язано було надати запитувану інформацію у строк до 03.01.2017.

Як встановлено місцевим господарським судом, листом від 03.01.2017 вих. № 1 позивач повідомив відповідача, що на балансі ДП «Вінницький облавтодор» не перебувають автомобільні дороги будь-якого значення та прилеглі до них території, а тому позивач не проводить закупівлю послуг з їх утримання або ремонту, у зв'язку з чим питання, про які йдеться у вимозі належать Службі автомобільних доріг у Вінницькій області (а.с. 13).

Надаючи оцінку даній відповіді, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не було надано інформації, запитуваної у вимозі, оскільки в ній позивач не надав чіткої відповіді за формою, наведеною у запиті АМКУ, про те, що ДП «Вінницький облавтодор» не здійснювало фінансових операцій з суб'єктами господарювання, які постачають товари/роботи/послуги підприємству, загальна сума за якими протягом 2016 року перевищувала 1 000 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням державного уповноваженого АМКУ №06/56-р від 20.03.2017 було розпочато розгляд справи №20-26.13/28-17 за ознаками вчинення позивачем порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації АМКУ на вимогу державного уповноваженого у встановлений ним строк (а.с. 33-35).

Листом №20-26.13/06-47-21 від 28.04.2017 відповідач надіслав позивачеві подання з попередніми висновками у справі № 20-26.13/28-17, з яким позивач не погодився та виклав у листі №305 від 16.05.2017 заперечення щодо попередніх результатів розгляду справи, які за змістом є аналогічними відповіді на вимогу про надання інформації (а.с. 48-53).

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Однак, як встановлено місцевим господарським судом, доказів на підтвердження того, що позивач подав АМКУ інформацію у встановлені строки та в необхідних обсягах, яка вимагалась відповідачем, матеріали справи не містять, а позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що відповідач в оскаржуваному рішенні дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем у встановлений строк не надано запитуваної на вимогу Голови АМКУ від 13.12.2016 № 20-29/01-13269 інформації, а тому такі дії ДП «Вінницький облавтодор» є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

При цьому, судом першої інстанції правомірно відхилені посилання позивача на те, що запитувана інформація належить до компетенції Служби автомобільних доріг у Вінницькій області, оскільки відповідач просив надати перелік суб'єктів господарювання які постачали товари/роботи послуги у 2016 році саме позивачеві, а не Службі автомобільних доріг у Вінницькій області.

Крім того, як вбачається з відомостей щодо ДП «Вінницький облавтодор», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також пояснень представника позивача, наданих суду апеляційної інстанції у судовому засіданні, основним видом діяльності ДП «Вінницький облавтодор» є допоміжне обслуговування наземного транспорту (код КВЕД 52.21), а також будівництво доріг і автострад (код КВЕД 41.20), тобто роботи по забезпеченню будівництва доріг та їх експлуатації.

Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та інші нормативно-правові акти не містять положень про право суб'єктів господарювання на відмову від виконання вимоги АМКУ щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань, покладених на органи АМКУ.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 вказаного Закону невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу АМКУ, голови територіального відділення АМКУ, вимог уповноважених ними працівників АМКУ, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 2 статті 52 вказаного Закону за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 13 статті 50 даного Закону, накладається штраф у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, розрахунок штрафу було здійснено відповідачем з урахуванням наданої листом Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 20.04.2017 №5094/10/02-28-12-105 копії податкової декларації з податку на прибуток ДП «Вінницький облавтодор» за 2016 рік, згідно з якою дохід останнього від будь-якої діяльності становив 306 499 417,00 грн (а.с. 45-47).

Дослідивши зібрані у справі документи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення АМКУ діяв у межах власних повноважень, у порядку та спосіб, встановлений законом, висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими, а тому відсутні підстави для визнання такого рішення недійсним.

Отже, враховуючи відсутність підстав для визнання рішення АМКУ № 327-р від 22.06.2017 у справі № 20-26.13/28-17 недійсним, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ДП «Вінницький облавтодор».

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/13633/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ДП «Вінницький облавтодор» - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/13633/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/13633/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13633/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська