ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. Справа № 911/2784/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Закарпатської митниці ДФС

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд»

про стягнення 189071,98 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 306/33/07-70-10 від 02.08.2017 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 11.10.2017 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Закарпатської митниці ДФС до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» про стягнення 189071,98 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.09.2017 року порушено провадження у справі № 911/2784/17 та призначено до розгляду на 18.10.2017 року.

17.10.2017 року через канцелярію суду від позивача надійшов супровідний лист з додатками.

В судове засідання 17.10.2017 року представник позивача не зявився, позивач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 20.09.2017 року виконав частково, відповідач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 20.09.2017 року не виконав, позивач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 15.11.2017 року та було зобовязано позивача виконати вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 20.09.2017 року у справі № 911/2784/17, а сааме надати письмове правове обґрунтування позовних вимог з посиланням на певні норми чинного законодавства України, які регулюють відносини звернення позивача до господарського суду для вирішення цього спору; обгрунтовані письмові пояснння (з підтверджуючими доказами) щодо того що саме протиправна дія чи бездіяльність відповідача стала причиною загибелі спірного майна - живих тварин (коней), які були передані на зберігання відповідачу за Договором № 101 від 15.03.2011 року, а збитки, які просить стягнути позивач, наслідком такої протиправної поведінки відповідача; викласти обставини та нормативно і документально обгрунтувати факт переходу права власності на спірне майно (коні).

В судовому засіданні 15.11.2017 року позивач позовні вимоги підтримав та надав додаткові письмові обґрунтування. Відповідач проти позову заперечував та надав відзив на позов.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

ОСОБА_3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, між Чопською митницею (Поклажодавець) та ТОВ «Конкорд» (Зберігач) було укладено Договір № 101 від 15.03.2011 року (далі - Договір).

За даним Договором Поклажодавець передає на відповідальне зберігання майно, що перебуває під митним контролем, а саме вилучені митним органом живі тварини (коні), що потребують особливих умов зберігання.

ОСОБА_3 приймання-передачі від 16.03.2011 року ТОВ «Конкорд» прийняв, а Чопська митниця передала на відповідальне зберігання вилучені по протоколу про порушення митних правил № 0642/30502/11 від 15.03.2011 року коні, а саме: Спортивний кінь «Baloubetta», ІНФОРМАЦІЯ_1, стать М, вага 480 кг, вартыстю 12174,66 грн.; Спортивний кінь «Centoreno», ІНФОРМАЦІЯ_1, стать G, вага 500 кг,вартістю 13281,45 грн.; Спортивний кінь «Lomitas», ІНФОРМАЦІЯ_2, стать S, вага 520 кг, вартістю 17708,60 грн.

Позивач зазначає, що будь-яких зауважень щодо якості і кількості майна Зберігачем при прийомі товару висловлено не було.

ОСОБА_3 з п.2.2.5 Договору № 101 від 15.03.2011 року Зберігач зобовязується нести відповідальність за втрату або ушкодження майна Поклажодавця, що знаходиться на Зберіганні, незалежно від причин ушкодження або втрати, з моменту одержання майна від Поклажодавця до закінчення його зберігання.

Термін дії договору визначений повним виконанням сторонами своїх зобовязань (п.7.1. Договору).

Також позивач надав пояснення, що 09.06.2011 року Ужгородським міськрайонним судом за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил № 0642/30502/11 від 15.03.2011 року винесено рішення про визнання гр. України ОСОБА_4 виним та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10000 грн. в дохід держави.

Вилучені спортивні коні та документи, що знаходились в матеріалах справи, підлягали поверненню ОСОБА_4 В звязку з порушенням зобовязання про зворотнє ввезення 15.03.2011 року відносно гр.України ОСОБА_5 було складено протокол про порушення митних правил.

Про необхідність звернутися в митницю для оформлення документів і отримання товару, що підлягав поверненню гр.ОСОБА_4 повідомлялося листами від 25.11.2011 року № 6/15-1-7032, від 04.12.2011 року № 1/1-6.45/8260-п, від 06.02.2012 року № 4/15-1-587, від 11.06.2012 року № 4/13-2949, від 11.10.2012 року № 4/15-4744. Отже митним органом вживалися заходи щодо виконання судового рішення.

З дотримання вимог ст. 377, 168 Митного кодексу України безпосередні предмети порушення митних правил (коні живі), а також документи, необхідні для розгляду справи про порушення митних правил було вилучено. Так як живі тварини потребують особливих умов утримання, їх було передано на відповідальне зберігання ТОВ «Конкорд» згідно Договору № 101 від 15.03.2011 року.

Митним кодексом України в редакції Закону України визначено, що товари, вилучені відповідно до статті 377 цього Кодексу, зберігаються на складах митних органів протягом строків, що визначаються законодавством (ч.3 ст.169 Митного кодексу України).

Відповідно до пп. 1.3 п. 1 наказу Держмитслужби України від 28.08.2003 року № 579 «Про встановлення строків зберігання», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.09.2003 року за № 807/8128, строк зберігання цих товарів триває з моменту розміщення їх на складі до моменту повернення власникові (але не більше ніж три роки з дати набрання законної сили відповідною постановою суду) або до передання органу державної виконавчої служби на підставі судового рішення. Аналогічні приписи містяться і в наказі Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 627 «Про затвердження Порядку роботи складу митниці ДФС».

Відповідно до п.4.3 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 627 товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі митного органу, за рішенням керівника митниці або особи, яка виконує його обов'язки, можуть передаватися митним органом за договорами зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Порядку таке зберігання вважається зберіганням на складі митного органу.

Главою 25 Митного кодексу України в редакції Закону України від 11.07.2002 року № 92-ІУ визначено право митного органу розпоряджатися товарами, що зберігаються під митним контролем, за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення строків зберігання. Таким чином живі тварини, що підлягали поверненню на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.03.2011 року у справі про порушення митних правил № 0642/30502/11, за якими власник у встановлені строки не звернувся, перейшли у розпорядження митного органу.

У звязку із не зверненням власника або уповноваженої ним особи до закінчення строків зберігання, встановлених Митним кодексом України, вказані живі тварини, набули статусу майна, що переходить у власність держави.

Відповідно до указу Президента України «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» від 24.12.2012 року № 726/2012 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», утворено, зокрема, як юридичну особу публічного права Чопську митницю Міндоходів та реорганізовано Чопську митницю Державної митної служби України шляхом приєднання до Чопської митниці Міндоходів.

Крім того, згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 229, визначено Чопську митницю Міндоходів правонаступником Чопської митниці Державної митної служби України.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 від 26.06.2014 року засвідчено наявність вказаних вище коней, переданих на відповідальне зберігання ТОВ «Конкорд» відповідно до Договору.

17.12.2014 року Чопську митницю Міндоходів повідомлено про те, що двоє коней: «Lomitas» і «Baloubetta» загинули, що підтверджується відповідними актами утилізації трупів тварин, виданих ННВ клінікою ветеринарної медицини НУБІП України від 04.08.2014 року та від 05.12.2014 року.

За вказаним Договором відповідального зберігання відповідач зобов'язався безкоштовно зберігати майно, вилучене митницею, створити необхідні умови для забезпечення належного зберігання переданого йому майна та його схоронності.

ОСОБА_3 з ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Таким чином, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, за договором зберігання зберігач зобов'язується зберігати річ, яка передана йому поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Пунктом 2.2.5 Договору відповідального зберігання № 101 від 15.03.2011 року передбачено, що відповідач зобов'язався нести відповідальність за втрату або ушкодження майна Поклажодавця, що знаходиться у Зберігача, незалежно від причин ушкодження або втрати.

На думку позивача, наведена умова Договору і дає підстави стверджувати про протиправність дій відповідача, порушення ним договірних зобовязань, що і спричинило заподіяння збитків, з вимогою про відшкодування яких Закарпатська митниця ДФС і звернулася до суду.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що з моменту прийняття майна Зберігач несе повну матеріальну відповідальність за його цілісність згідно чинного законодавства.

Відшкодування збитків, завданих втратою (нестачею) майна, переданого на зберігання, передбачене п. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України, відповідно до якої збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Вартість коней, що загинули складає 29883,26 грн. Для визначення розміру збитків, завданих втратою (нестачею) майна, у встановленому порядку було проведено оцінку. 24.01.2017 на адресу Закарпатської митниці ДФС надійшов лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, яким надано рецензію на звіт про оцінку майна, переданого на відповідальне зберігання - вилучені митницею живі тварини (коні), згідно якого загальна вартість обєкта оцінки (матеріального збитку) складає 189071,98 грн. (з ПДВ).

Постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 06.08.2014 року «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 (утворено територіальний орган ДФС - Закарпатську митницю ДФС) та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2 (реорганізовано територіальний орган Міндоходів, а саме Чопську митницю Міндоходів шляхом приєднання до територіального органу ДФС Закарпатської митниці ДФС).

Позивач зазначає, що підставами для звернення до господарського суду з позовною заявою про відшкодування заподіяних збитків стало неналежне виконання договірних зобовязань ТОВ «Конкорд».

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що факт загибелі коней та причини підтверджуються Актами утилізації трупів тварин, виданих ННВ клінікою ветеринарної медицини НУБІП України від 04.08.2014 року та від 05.12.2014 року.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків (шкоди) необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань безпосередньо повязано з наявністю чи відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення.Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Представниками митниці неодноразово здійснювались звірки наявності коней, та жодного разу зауважень щодо стану здоровя та умов утримання коней не заявлялось.

Більше того, на даний час, на зберіганні у відповідача залишився ще один кінь. Представниками митниці зауважень щодо умов утримання та стану здоровя цього коня також не заявлялось. Також позивачем не направлялась вимога щодо повернення коня, який знаходиться на утриманні відповідача.

З ОСОБА_3 утилізації трупів коней від 04.08.2014 року та 05.12.2014 року вбачається, що смерть коней настала внаслідок загострення внутрішніх хронічних захворювань та вродженої вади серця.

Отже, позивачем не доведена вина відповідача та протиправність його поведінки - порушення ветеринарних правил та інших вимог щодо утримання коней, що стали причиною загибелі коней. В діях відповідача відсутній склад правопорушення, зобовязання за Договором ним виконані належним чином, вина відповідача у завданні позивачу збитків відсутня, як і відсутній причинний зв'язок між поведінкою відповідача та збитками понесеними позивачем. Слід зазначити, що біологічна смерть не є тотожним поняттям ані з ушкодженням ані втратою майна.

Також, відповідач зазначає, що невиконання працівниками митниці порядку реалізації конфіскованого за рішенням суду майна призвело до тривалого зберігання коней у відповідача та в результаті до біологічної смерті, оскільки середня тривалість життя коней складає від 16 до 20 років (У випадку відсутності хронічних захворювань та наявності вроджених вад). На момент смерті тваринам було 18 та 12 років відповідно. Відповідач не міг передбачити, що передане на зберігання майно не буде реалізовано або передано власнику працівниками митниців порядку та в строки передбачені законом.

Також відповідач просив застосувати строки позовної давності, які за його твердженням починають перебіг з моменту закінчення дії Договору 31.12.2011 року.

Розглянувши спір та дослідивши надані сторонами докази та поясненя, суд зазначає, що статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

ОСОБА_3 зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Умовами ст. 224 Господарського кодексу України, норми якого мають пріорітет при вирішенні господарських спорів, передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

ОСОБА_3 зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань.

Статтею 226 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Таким чином, як вбачається з наведених норм законодавства, які регулюють питання відшкодування збитків, зокрема, у господарській діяльності, необхідним є факт порушення права чи зобовязання, тобто певні умисні чи з необережності протиправні дії, які перебувають у причинному звязку з відповідними негативними наслідками.

Однак, як вбачається з викладених у позові обставин (з додатковими поясненнями), позивачем не доведено та не обґрунтовано жодних протиправних дій відповідача чи фактів порушення Договору зберігання, які перебувають у причинному звязку з гибеллю тварин.

Позивачем не надано доказів щодо неналежного утримання тварин, що могло призвести до їх гибелі, чи інших дій відповідача, які призвели до гибелі коней.

Натомість, як вбачається з ОСОБА_3 утилізації, гибель коней сталась у звязку з загостренням хронічних хвороб (наркової недостатності) та вродженої вади серця, що, враховуючи вік коней 18 та 12 років при середній тривалості життя від 16 до 20 років, жодним чином не повязано з діями відповідача. Крім того тварини перебували на утиманні та піклуванні відповідача більше трьох років і жодних претензій щодо належності догляду за тваринами чи умов утримання не встановлено.

Крім того, під час передачі коней на зберігання не проводилось їх ветеринарне дослідження і відомості про стан їх здоровя не встановлювались.

Статтею 950 Цивільного кодексу України визначено відповідальність зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження речі та передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Також, згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України соба, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, в будь-якому випадку особа звільняється від відповідальності в разі настання негативних наслідків через обставини непереборної сили.

В даному випадку застосуванню підлягає ст. 950 Цивільного кодексу України, яка виключає відповідальність зберігача в разі втрати (нестачі) або пошкодження речі, внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Враховуючи, що гибель тварин не повязана з жодними винними діями відповідача, і сталась внаслідок незалежних від відповідача обставин, повязана з віком та станом станом здоровя, тобто такими властивостями речі, які обєктивно знаходяться поза межами впливу відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обовязку відшкодування збитків, завданих природною гибеллю коней внаслідок віку та хронічних хвороб.

Поряд з цим, приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

ОСОБА_3 зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, в ході розгляду спору судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог по суті. У звязку з чим, питання застосування строків позовної давності не підлягає розгляду, оскільки не впливає на результат вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 01.12.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін