ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.12.2017р. Справа №905/1542/17

за позовом Слов'янської міської ради, м.Слов'янськ

до відповідача Фізичної особи - підприємця Столярової Ганни Михайлівни, м.Слов'янськ

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, м.Краматорськ.

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,

ОСОБА_3, м.Слов'янськ

про зобов'язання знести самочинно збудований об'єкт, зобов'язання привести земельну ділянку до попереднього стану

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя І.К. Чорненька

Суддя Л.В. Ніколаєва

Представники сторін:

від позивача: Рашевська Г.О.-по дов.

від відповідача: Дементьєва Л.В.-по дов.

від третьої особи: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Слов'янська міська рада, м.Слов'янськ, позивач, звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи - підприємця Столярової Ганни Михайлівни, м.Слов'янськ, про:

- зобов'язання відповідача знести самочинно збудований нерухомий об'єкт на земельній ділянці площею 0,0021 га (к.н. НОМЕР_1) по провулку Парковий, м.Слов'янськ, наданої на праві особистого строкового сервітуту для розташування тимчасової споруди;

- зобов'язання відповідача привести земельну ділянку по провулку Парковий у м.Слов'янську кадастровий номер НОМЕР_1 до попереднього стану.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на встановлення ним факту розташування капітальної будівлі відповідачем на земельній ділянці, яка була надане в користування на праві особистого строкового сервітуту для розташування тимчасової споруди.

Відповідач у відзиві на позов від 07.11.2017р. позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, доказів наявності порушення будівельних норм і правил, внаслідок чого спірне будівництво не є самочинним.

Ухвалою суду від 22.08.2017р. до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, м.Краматорськ.

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, м.Краматорськ в поясненнях, що надійшли до суду 12.09.2017р., повідомив суд про ті обставини, що згідно з даними Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів зареєстроване повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 02.08.2017р. №ДЦ 37 на об'єкті: «Будівництво громадської будівлі для роздрібної торгівлі», Донецька область, м.Слов'янськ, пров.Парковий, 00 від 22.08.2017р. №ДЦ 55, де замовником будівництва виступає Столярова Ганна Михайлівна.

Ухвалою суду від 22.11.2017р. до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_3.

Третя особа в письмових поясненнях від 28.11.2017р. повідомила суд про набуття нею права власності на нерухоме майно та неможливість виконання судового рішення відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п.38 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується таке питання, як надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів, у тому числі місць чи об'єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.

Згідно із частиною 2 ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Частиною 4 згаданого вище Закону встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 22.10.2011р., затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011р. за №1330/20068, який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та не містить жодних положень щодо правових підстав набуття суб'єктами господарювання будь-яких прав на земельні ділянки.

Згідно п.2.2 Порядку замовник, який має намір встановити ТС звертається до відповідного виконавчого органу із відповідною заявою у письмовій формі про можливість встановлення ТС.

До заяви додається вичерпний перелік документів, графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі та топографічній основі М 1:500 креслення контурів тимчасової споруди з прив'язкою до місцевості, реквізити замовника (п.2.3 Порядку).

Пунктами 2.4 та п.2.5 Порядку визначено, що орган з питань містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності) будівельним нормам та повідомляє про результати відповідності замовника. Тобто на даному етапі відповідний орган з питань містобудування та архітектури визначає лише можливість розміщення ТС на певній території населеного пункту згідно будівельних норм даної місцевості та комплексної схеми розміщення певного населеного пункту.

Подальші дії для розміщення ТС визначаються п.2.6 Порядку, яким передбачено, що для оформлення паспорта прив'язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із заявою щодо оформлення паспорта прив'язки ТС, до якої наряду з іншими документами надає схему розміщення ТС, що затверджено Додатком 1 Порядку. Додаток 1 Положення містить форму схеми розміщення ТС з вказівкою площі земельної ділянки згідно з документами на землекористування.

Документи, що подаються для отримання паспорта прив'язки, мають містити дані щодо розміру земельних ділянок, які вносяться на підставі отриманих суб'єктом господарювання документів на право користування земельною ділянкою (п.2.6 додаток 1 Порядку).

Строк дії паспорта прив'язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень.

Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив'язки (пункт 2.20 Порядку).

Як встановлено пунктом 2.27 Порядку, дія паспорта прив'язки ТС анулюється за таких умов: недотримання вимог паспорта прив'язки при її встановленні; невстановлення ТС протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив'язки; надання недостовірних відомостей у документах, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку, під час підготовки паспорта прив'язки ТС.

Відповідно до пункту 2.30 Порядку, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2013р. позивачем було видано відповідачу паспорт прив'язки розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по пров.Парковий у м.Слов'янську строком дії до 15.10.2018р.

13.12.2013р. Слов'янською міською радою ухвалене рішення №11-LIV-6, яким вирішено укласти договори особистого строкового сервітуту на строк дії паспорта прив'язки на платне користування земельними ділянками загальною площею 0,0905 га для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Слов'янської міської ради, зокрема, з Фізичною особою-підприємцем Столяровою Г.М. по пров.Парковому у м.Слов'янську кадастровий номер НОМЕР_1.

08.04.2014р. між сторонами було підписано договір строкового сервітуту за умовами якого міська рада надає, а відповідач приймає в платне користування на праві особистого строкового сервітуту земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0021 га, за адресою пров.Парковий м.Слов'янськ. Вид права земельного сервітуту: розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Цільове призначення земельної ділянки - землі комерційного використання. Договір укладено строком до 15.10.2018р. Строк дії договору відповідає строку дії паспорту прив'язки.

15.02.2017р. Слов'янською міською радою прийняте рішення №35-ХХ-7, згідно якого, зокрема, вирішено Управлінню архітектури та містобудування анулювати паспорти прив'язки, термін яких сплив, у зв'язку з невстановленням тимчасових споруд (додаток №1) та місячний термін звітувати про анульовані паспорти прив'язки та вжиті заходи щодо анулювання декларацій про готовність об'єктів до експлуатації на комісії з питань землекористування, містобудування та екології. За змістом додатку до рішення «Перелік капітальних споруд, що були встановлені на земельній ділянці, право користування якою підтверджується договором строкового особистого сервітуту» до капітальної споруди віднесено об'єкт по пров.Парковий, Столярова Г.М., рішення №11-LIV-6 від 13.12.2013р.

Листом від 03.05.2017р. позивачем було повідомлено відповідача про ті обставини, що у зв'язку з недотриманням відповідачем вимог паспорта прив'язки при встановленні тимчасової споруди паспорт прив'язки розміщення тимчасової споруди №60 від 15.10.2013р., яка знаходиться по пров.Парковому у м.Слов'янську, анульований.

Як вказує позивач у позові, капітальна споруда була збудована із порушенням вимог ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.376 Цивільного кодексу України на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без відповідних документів, які б надавали право на їх будівництво.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання відповідача знести самочинно збудований нерухомий об'єкт на земельній ділянці площею 0,0021 га (к.н. НОМЕР_1) по провулку Парковий, м.Слов'янськ, наданої на праві особистого строкового сервітуту для розташування тимчасової споруди; зобов'язання відповідача привести земельну ділянку по провулку Парковий у м.Слов'янську кадастровий номер НОМЕР_1 до попереднього стану.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до частини першої ст.376 Цивільного кодексу України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Одночасно за положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

При цьому, головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості.

Як встановлено, 02.08.2017р. позивачем до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, м.Краматорськ надане повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а саме будівництва громадської будівлі для роздрібної торгівлі по пров.Парковому у м.Слов'янську.

22.08.2017р. Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, м.Краматорськ зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об'єктів з незначними наслідками: об'єкт по пров.Парковому у м.Слов'янську, замовник будівництва Фізична особа-підприємець Столярова Ганна Михайлівна.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

За приписом ч.5 ст.12 приведеного Закону, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Згідно даних, що містить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37245485 від 25.09.2017р. за Столяровою Г.М. було зареєстроване право власності на об'єкт громадську будівлю для роздрібної торгівлі літ.А-1 загальною площею 24,6 кв.м. за адресою: м.Слов'янськ, пров.Парковий, буд.5В, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 площею 0,0021 га.

Відповідно до вимог статті 376 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Розглядаючи відповідний позов суд повинен з'ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб а в раді зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови.

Знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Як зазначено вище, за відповідачем було зареєстроване право власності на об'єкт, що розташований на спірній земельній ділянці, тобто, держава в особі своїх органів визнала факт набуття відповідачем права власності на певне майно.

За приписом ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно із ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Судом встановлено, що у даному випадку за умови наявності виданого паспорту прив'язки, рішення ради та договору сервітуту було відсутнє самовільне зайняття земельної ділянки з боку відповідача.

Одночасно, самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об'єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об'єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.

Таким чином, визнання державою факту набуття права власності на об'єкт унеможливлює наявність з боку забудовника порушень правил та норм, які сама держава й встановила, спростовує твердження позивача щодо самочинного будівництва.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно із ст.ст.316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відтак, за висновками суду вимога про знесення відповідачем нерухомого об'єкту на земельній ділянці, за своєю суттю є втручанням у право власності особи, яка на теперішній час є його власником, що виражено у позбавленні останньої цього об'єкту.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України N475/97-ВР від 17 липня 1997 р. гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно вибуває (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 р. у справі N 6-2776цс16).

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 р., "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 р., "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 р., "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 р., "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 р., "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 р.) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Проте, з огляду на набуття права власності на вказану будівлю, у розумінні ст.376 Цивільного кодексу України, яка визначає протилежне (права не існує), відповідача не може бути розцінено як забудовник, до якого може бути застосовано крайній захід впливу, передбачений зазначеною нормою.

Виходячи з приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) збоку відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

З огляду на таке, обраний позивачем спосіб захисту свого права та охоронюваного законом інтересу, як зобов'язання знести самочинно збудований нерухомий об'єкт на земельній ділянці та похідна вимога, як зобов'язання привести земельну ділянку до попереднього стану, не є адекватним у такому його виразі, за викладених вище обставини справи.

Крім цього, згідно наданих до справи документів на теперішній час відповідач взагалі не є власником об'єкту, який розташований на спірній земельній ділянці.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов підлягає залишенню без задоволення.

Клопотання від 19.09.2017р. №01.01-12/1456 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням оспорюваної будівлі, яка розташована м.Слов'янськ, пров.Парковий судом залишено без задоволення як необґрунтоване, враховуючи висновки суду щодо обраного позивачем способу захисту свого права.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст.4-3, 27, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Слов'янської міської ради, м.Слов'янськ до Фізичної особи - підприємця Столярової Ганни Михайлівни, м.Слов'янськ, про:

- зобов'язання відповідача знести самочинно збудований нерухомий об'єкт на земельній ділянці площею 0,0021 га (к.н. НОМЕР_1) по провулку Парковий, м.Слов'янськ, наданої на праві особистого строкового сервітуту для розташування тимчасової споруди;

- зобов'язання відповідача привести земельну ділянку по провулку Парковий у м.Слов'янську кадастровий номер НОМЕР_1 до попереднього стану.

В судовому засіданні 05.12.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 05.12.2017р.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя І.К. Чорненька