РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017Справа №910/16616/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскент-Нафта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база»

про заборону вчинення протиправних дій, усунення перешкод у користування та розпорядженні майном, визнання права безперешкодного проїзду (виїзду) до нежитлових приміщень

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Панкова О.О., Шекера С.В., за довіреностями;

від відповідача: Цуркан М.М., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскент-Нафта» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» (далі - відповідач) про заборону вчинення протиправних дій, усунення перешкод у користування та розпорядженні майном, визнання права безперешкодного проїзду (виїзду) до нежитлових приміщень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» не визнає прав ТОВ «Аскент-Нафта» на вільний та безперешкодний доступ до своїх приміщень через існуючий, загальнодозволений проїзд до групи нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г» (складова частина об'єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення в літері Д), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64, через існуючий проїзд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 порушено провадження у справі № 910/16616/17, розгляд справи призначено на 06.11.2017.

06.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 06.11.2017 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, а також у зв'язку з частковим невиконанням відповідачем вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 про порушення провадження у справі № 910/16616/17, розгляд справи було відкладено на 27.11.2017.

24.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

27.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано заяву про відсутність аналогічного спору та відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що між позивачем та відповідачем не існує конфлікту щодо проїзду до майна позивача. Позивач ніколи не звертався до відповідача щодо врегулювання якогось конфлікту, про що може свідчити відсутність у позивача доказіd таких звернень. Відповідач зазначає, що наказом відповідача № 25 від 02.12.2015 встановлені тарифи за проїзд (виїзд) транспортних засобів на територію відповідача, і в тому разі, якщо через КПП прямує автотранспортний засіб на територію позивача, плата згідно наказу не стягується. Відповідач також зазначає, що позивачем не додано до позовної заяви правовстановлюючих документів ані на нерухоме майно, яке вказано в позовній заяві, ані на земельні ділянки, до яких позивач нібито має перешкоди у доступі. Відповідач також зазначає, що додана позивачем до позовної заяви відповідь Дніпровського управління поліції щодо заяв, які були зареєстровані по фактам протиправних дій за адресою: вул. Каховська, 64 не підтверджує жодний факт на який посилається позивач, оскільки не містить висновків по даних заявах та кримінальних провадженнях і не розкриває, які саме кримінально-процесуальні дії були проведені, які факти встановлено та ін.

27.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заяву про відсутність аналогічного спору.

У судовому засіданні 27.11.2017 представники позивача надали усні пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2003 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскент-Нафта» (далі - позивач, орендар) та Київською міською радою (далі - орендодавець) було укладено Договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київради від 26.06.2003 за № 549/709, передає, а орендар приймає у довгострокову оренду на 10 років земельні ділянки, місце розташування яких: вул. Каховська, 64 у Дніпровському районі м. Києва, розміром 0,6873 га для завершення будівництва, подальшої експлуатації та обслуговування плодоовочевої бази у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього Договору, з них земельна ділянка кадастровий номер 66:044:031 розміром 0,6691 га, земельна ділянка кадастровий номер 66:044:032 розміром 0,0182 га.

28.10.2017 між Київською міською радою та позивачем було укладено Договір про поновлення Договору оренди земельних ділянок, за умовами якого поновлено на 10 років Договір оренди земельних ділянок. Укладений між орендодавцем та орендарем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З., 03.11.2003 за реєстровим № 1053, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 25.11.2003 за № 66-6-00118 та викладено Договір оренди у новій редакції.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскент-Нафта» є власником групи нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г» загальною площею 9 208,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64.

Також, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» (далі - відповідач) є власником цілісного майнового комплексу оптово-роздрібної плодоовочевої бази Дніпровського району (нежилі будівлі: літ. К, З, О, Я, Ю, Ф, И, У, Ж, Н, М, С, Р, Х, Е, Ь, Щ, Л, Ц, Ч, Т, П та нежилі приміщення - в літ. Г) загальною площею 42136,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64.

Позивач зазначає, що його сусіди, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база», яке також володіє складськими приміщеннями за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64, самовільно перекрили проїзд на територію всієї бази та вимагають плату за проїзд і виїзд з усіх автотранспортних засобів. Тарифи за проїзд (виїзд), на думку воєнізованих охоронців та представників ТОВ «Дніпровська плодоовочева база», встановлено згідно з наказом № 25 ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» від 02.12.2015, який не має жодного відношення до ТОВ «Аскент-Нафта» та його орендарів.

Як зазначає позивач, орендар позивача, ТОВ «Логістик-Сервіс», направив позивачу письмову вимогу від 07.09.2017 про усунення перешкод у доступі до приміщень, де зазначено про скарги суборендарів на незаконне стягнення з них плати за проїзд (виїзд) та фізичне перешкоджання проїзду (виїзду), до якої орендарем було додано фотоматеріали, фіскальні чеки з оплати за проїзд (виїзд) та Акти про перешкоджання доступу до приміщень та вимогу сплати коштів.

За доводами позивача, земельні ділянки позивача знаходяться в середині земельної ділянки, яка має в деяких джерелах кадастровий номер 800000000:66:044:0002, яку відповідач вважає своєю.

Однак, позивач зазначає, що земельна ділянка 800000000:66:044:0002 не перебуває в користуванні відповідача або будь-якої іншої особи, жодна юридична чи фізична особа не сплачує орендну плату за цю земельну ділянку, та крім того, земельної ділянки з таким кадастровим номером не існує в жодному реєстрі земельних ділянок.

Як зазначає позивач, у відповідача відсутній будь-який правовий титул на вказаний проїзд (територію або частину земельної ділянки), а тому не має жодної законної підстави для його перекриття та вимагання грошових коштів за проїзд (виїзд) автомобільного транспорту, який прямує до орендованих у ТОВ «Аскент-Нафта» приміщень.

Таким чином, оскільки за доводами позивача, ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» не визнає прав ТОВ «Аскент-Нафта» на вільний та безперешкодний доступ до своїх приміщень через існуючий загальнодозволений проїзд, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:

- заборонити відповідачу або її уповноваженим особам чинити будь-які перешкоди, в тому числі шляхом встановлення охоронного пункту та стягнення плати за проїзд (виїзд), позивачу у доступі до групи нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г» (складова частина об'єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення в літері Д), що знаходяться адресою: м. Київ. вул. Каховська, 64 через існуючий проїзний пункт;

- усунути перешкоди позивачу у доступі до групи нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г» (складова частина об'єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення в літері Д), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64 через існуючий проїзний пункт, які чинить відповідач, шляхом вимагання плати за проїзд (виїзд) або встановлення перешкод для проїзду (виїзду) транспортних засобів;

- визнати за позивачем право безперешкодного доступу (проїзду, виїзду) до групи нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г» (складова частина об'єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення в літері Д), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64, через існуючий проїзний пункт.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Приписами ст. ст. 11, 202 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до приписів ст. ст. 93, 125 та 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню..

Приписами ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте, юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ).

Так, як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2003 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аскент-Нафта» та Київською міською радою було укладено Договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київради від 26.06.2003 за № 549/709, передає, а орендар приймає у довгострокову оренду на 10 років земельні ділянки, місце розташування яких: вул. Каховська, 64 у Дніпровському районі м. Києва, розміром 0,6873 га для завершення будівництва, подальшої експлуатації та обслуговування плодоовочевої бази у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього Договору, з них земельна ділянка кадастровий номер 66:044:031 розміром 0,6691 га, земельна ділянка кадастровий номер 66:044:032 розміром 0,0182 га.

28.10.2017 між Київською міською радою та позивачем було укладено Договір про поновлення Договору оренди земельних ділянок, за умовами якого поновлено на 10 років Договір оренди земельних ділянок. Укладений між орендодавцем та орендарем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З., 03.11.2003 за реєстровим № 1053, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 25.11.2003 за № 66-6-00118 та викладено Договір оренди в новій редакції.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскент-Нафта» є власником групи нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г» загальною площею 9 208,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64.

Також, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» є власником цілісного майнового комплексу оптово-роздрібної плодоовочевої бази Дніпровського району (нежилі будівлі: літ. К, З, О, Я, Ю, Ф, И, У, Ж, Н, М, С, Р, Х, Е, Ь, Щ, Л, Ц, Ч, Т, П та нежилі приміщення - в літ. Г) загальною площею 42136,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64.

Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Статтею 1 протоколу № 1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, передбачено чіткі критерії визнання можливості позбавлення права власності та межі дій держави, які можуть бути визнані обґрунтованими та правовими, а саме: наведена норма виділяє такі критерії правомірності позбавлення права власності: позбавити права власності можна лише в інтересах суспільства, а підставами можуть стати норми національного законодавства (у ст. «умови, передбачені законом») чи загальні принципи міжнародного права. Подібна норма має місце і в Конституції України, так само як і в Цивільному Кодексі України та в інших нормативно-правових актах.

В обґрунтування заявленого позову, позивачем зазначено, що ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» не визнає прав ТОВ «Аскент-Нафта» на вільний та безперешкодний доступ до своїх приміщень через існуючий, загально дозволений проїзд до групи нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г» (складова частина об'єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення в літері Д), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64, через існуючий проїзд.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем, зокрема, долучено до матеріалів справи Акти про перешкоджання доступу до приміщень та вимогу сплати коштів від 22.08.2017, від 25.08.2017 та від 06.09.2017, з яких вбачається, що у суборендарів приміщення, яке належить позивачу, охоронці вимагали та отримали від водіїв грошові кошти.

Також, позивачем було долучено до позовної заяви копії фіскальних чеків про сплату грошових коштів.

Так, в матеріалах справи наявний наказ ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» № 25 від 02.12.2015, відповідно до якого, в зв'язку з підвищенням цін на енергоносії і земельної ренти, а також ремонту проїзної частини території, виїзних воріт, благоустрою, установлено тарифи на послуги КПП, організація відстою вантажного транспорту на території ТОВ «Дніпровська плодоовочева база».

Згідно з п. 1 вказаного наказу, всі без винятку (орендарі, покупці, постачальники та інші) перетинаючи шлагбаум, сплачують послуги, згідно тарифів, попередньою оплатою.

Також, в матеріалах справи наявний Лист Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві № 239А3 від 15.09.2017 у якому зазначено перелік заяв, які надійшли у період з 01.01.2016 по 12.09.2017 по факту протиправних дій за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64.

Поряд з цим, доводи позивача про перешкоджання йому у праві доступу до власного майна визнаються судом не спроможними в силу того, що додані в підтвердження таких обставин складені в односторонньому порядку акти від 22.08.2017, від 25.08.2017 та від 06.09.2017, квитанції, наказ відповідача № 25 від 02.12.2015 та фотографії, не містять відомостей щодо перешкоджання відповідачем доступу по-перше, саме позивачу, а по-друге саме до належного позивачу майна.

Більше того, права користування належним позивачу на праві власності майном відповідачем не заперечується.

Посилання ж позивача на відсутність будь-яких прав у відповідача на земельну ділянку на якій, відповідачем встановлено шлагбаум, не спростовують встановлених судом обставин відсутності протиправних дій відповідача щодо позивача та щодо саме належного позивачу майна.

При цьому, як не заперечується сторонами земельна ділянка, на якій відповідачем встановлено шлагбаум та здійснюється пропускний режим автомобілів та стягується плата з автомобілів, не належить ані позивачу, ані відповідачу, протилежного сторонами не доведено.

Поряд з цим, земельні ділянки, які перебувають у позивача в оренді, також не є земельною ділянкою, на якій відповідачем вчиняються спірні дії.

Разом з тим, статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, негаторний позов пред'являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пунктах 2.31 та 2.32 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011 господарським судам для визначення правильності обрання позивачем способу захисту порушеного права необхідно розмежовувати встановлення сервітуту та усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов).

У зв'язку з цим слід звернути увагу господарських судів на те, що основним критерієм у відповідному розмежуванні є наявність або відсутність протиправного характеру дій відповідача.

За відсутності протиправного характеру дій відповідача виключається можливість задоволення негаторного позову про усунення перешкод у користуванні майном. У такому разі позивач для задоволення потреби у доступі до свого нерухомого майна повинен вжити заходів для встановлення земельного сервітуту або іншим способом отримати право користування земельною ділянкою.

За змістом частини першої статті 98 ЗК України земельний сервітут (крім особистого) може бути встановлений для власника або землекористувача сусідньої земельної ділянки. Відповідно вимоги особи, яка не є таким власником або користувачем, про встановлення сервітуту для проходу (проїзду) задоволенню не підлягають..

Відтак, враховуючи, що матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження того, що відповідачем створюються перешкоди у користуванні саме позивачу та саме належним позивачу на праві власності майном - групи нежитлових приміщень з № 1 по № 10 в літері «Г» загальною площею 9 208,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64 та належними позивачу на праві оренди земельними ділянками - кадастровий номер 66:044:031 розміром 0,6691 га та кадастровий номер 66:044:032 розміром 0,0182 га., передбачений статтею 391 ЦК України речово-правовий спосіб захисту не може бути застосований судом для захисту прав позивача.

Частиною першою ст. 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Натомість, в порушення вимог наведених нормативних приписів, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» будь-яких дій, що перешкоджали б саме позивачу користуватись саме належним йому нерухомим майном, а також не підтверджено обставин протиправного зайняття відповідачем чи відмови ним у доступі до нерухомого майна позивача, що свідчить про відсутність протиправного характеру дій відповідача щодо належного позивачу майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2017.

Суддя О.А. Грєхова