ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" листопада 2017 р.Справа № 916/2082/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал";

до відповідача: Дочірного підприємства "ОСОБА_1 правління" Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва "Одестрансбуд";

про стягнення 119 813, 93 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 752 від 17.03.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 25.04.2017р.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "ОСОБА_1 правління" Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва "Одестрансбуд", в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, надані у період з 01.06.2016р. по 01.07.2017р. у сумі 122626,60 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1839,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про укладення 23.12.2013р. між ним та відповідачем договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 37482/1., згідно п.п. 1.1 та 1.2 якого Інфоксводоканал надавав послуги з водопостачання та водовідведення на обєкт відповідача, визначений у дислокації № 1 до договору (м. Одеса, вул. Новікова, 12). Вказаний договір діяв до 31.12.2015р.

Надалі, як зазначає позивач, договірні відносини не були оформлені у письмовому вигляді, проте продовжували існувати з огляду на надання позивачем відповідних послуг до теперішнього часу.

При цьому позивач, посилаючись на положення Закону України „Про житлово-комунальні послуги, зазначає, що відсутність письмового договору про надання вищевказаних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від обовязку сплатити спожиті послуги, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг за відсутності заперечень однієї із сторін. За таких обставин, зобовязання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Позивач зазначає також, що хоча в період з 01.06.2016р. по 01.07.2017р. між ним та відповідачем не існувало договірних відносин щодо надання послуг водопостачання та водовідведення, товариство отримувало такі послуги в повному обсязі.

При цьому стверджує, що невиконання обовязку щодо їх оплати має наслідком збереження відповідачем власного майна грошових коштів, які мали бути перераховані відповідачу за надану послугу за вищевказаний період.

Крім того, відповідач, обґрунтовуючи правову природу грошових коштів, що заявлені до стягнення, посилається на норми ст. 1212 ЦК України, та вважає, що на підставі вказаної норми вони повинні бути відшкодовані.

В якості доказів, що підтверджують надання та отримання вищевказаних послуг, позивач зазначає акти контрольних зйомок показань водолічильника, складені ним та відповідачем, що на думку Інфоксводоканал, є беззаперечним обґрунтованості позовних вимог.

Позивач зазначає, що розрахунки заборгованості за послуги за спірний період здійснювалися ним згідно з даними актів контрольних зйомок показань водолічильника, а також у відповідності до діючих тарифів, затверджених постановами комісії, що здійснює регулювання ринку у сфері комунальних послуг України від 12.11.2015р. № 2754р. та від 16.06.2016р. № 1141.

З огляду на нездійснення відповідачем оплати вартості отриманих ним послуг, позивач і звернувся до суду з відповідним позовом про їх примусове стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.08.2017р. порушено провадження у справі 916/2082/17 із призначенням до розгляду в засіданні суду 13.09.2017р.

У судовому засіданні 13.09.2017р., з урахуванням усного клопотання позивача про відкладення розгляду справи для надання йому належним чином підготуватись до розгляду справи, а також виконати вимоги ухвали суду, оголошено перерву до 02.10. 2017р.

В засіданні суду 02.10.2017р. представником позивача було надано заяву про зменшення розміру позовних вимог (т.1 а.с.66), згідно з якою у звязку із частковою сплатою відповідачем боргу у сумі 2720 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою (т.1а.с.52), просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 119 906,60 грн.

Позивач також на вимогу суду подав докази сплати відповідачем вартості наданих послуг з березня 2014р. по серпень 2017р. (т.1 а.с.53-56).

Представник позивача також надав пояснення (т.1 а.с.57), згідно яких зазначив, що нарахування здійснювались за середнім споживанням по актам контрольної зйомки показів водолічильника від 02.07.2016р. (т.1 а.с.60), від 28.03.2017р. (т.1 а.с.62), від 14.06.2017р. (т.1 а.с.63).

У судовому засіданні 02.10.2017р. оголошено перерву до 11.10.2017р. для надання відповідачу можливості належним чином підготуватися до розгляду справи.

09.10.2017р. до канцелярії суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі (т.1 а.с.78-82), згідно яких останній зазначив, що у звязку із тим, що після закінчення 31.12.2015р. строку дії договору та не продовження його відповідачем, водоспоживання продовжувалось, оскільки мережі мешканців гуртожитку, який знаходиться на балансі відповідача, приєднані через його водопостачальну та каналізаційну систему, у Інфоксводоканалу внаслідок завдання матеріальної шкоди виникла солідарна вимога до відповідача та мешканців гуртожитку щодо здійснення оплати отриманих послуг.

В обґрунтування своїх позовних вимог у наданих поясненнях позивач послався на норми ст. 224 ГК України, ст. 1166 ЦК України, а також на положення гл. 83 ЦК України щодо безпідставно набутого майна.

Так, стверджує, що ним відповідачу у спірний період було надано відповідні послуги, які сплачені не були, внаслідок чого йому було заподіяно шкоду у вищевказаному розмірі 119906,60 грн.

При цьому зауважує, що вказаний розмір шкоди розраховано за показниками будинкового приладу обліку питної води та на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.11.2015р. № 2754 та постанови від 16.06.2016р. №1141 „Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення.

Водночас, позивач у поданих поясненнях зазначає, що незабезпечення належної експлуатації та утримання гуртожитку, не відшкодування повної вартості набутих обсягів питної води підтверджує причинний звязок між протиправною поведінкою ДП „ОСОБА_1 правління ВАТ „Одестрансбуд, як заподіювача шкоди, та шкодою, а також вину відповідача, протиправність його поведінки.

Вказаними поясненнями позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду, спричинену несплатою послуг у розмірі 119906,60 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 1798,61 грн.

09.10.2017р. позивачем до суду було також надано заяву про уточнення розрахунку розміру заподіяної шкоди та зменшення розміру позовних вимог (т.1 а.с.83-86), в якій останній, зазначивши про арифметичну помилку та надавши відповідний розрахунок, просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2016р. по 01.07.2017р. у сумі 119813,93 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1797,21 грн.

У судовому засіданні 11.10.2017р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву (т.1 а.с.97-102), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що позивачем не надано доказів складання та надіслання вимоги про виконання відповідачем свого обовязку щодо оплати за послуги водопостачання та водовідведення відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України.

При цьому зазначає, що ДП «Управління механізації та транспорту» Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд» є самостійною юридичною особою та докази надсилання досудових вимог та актів звірки цьому підприємству 07.05.2017 року, які додано позивачем до матеріалів позовної заяви, не мають відношення до даної справи.

Крім того, відповідач вказує, що згідно з актом звірки № 557446 від 06.07.2017 року, який додано позивачем, заборгованість відповідача за договором № 7482/1 від 23.12.2013 року станом на 01.07.2017 року становить суму 122626, 60 грн.

Між тим, стверджує про відсутність доказів надсилання йому вказаного документу, з урахуванням чого відповідач вважає, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою, строк виконання відповідачем обовязку не настав.

Водночас, відповідач зазначає, що роздруківка проплат, надана позивачем, не є належним доказом та містить суперечливі дані.

Відповідач також вказує, що акти контрольних зйомок, на які посилається позивач, складені з порушенням вимог та у присутності осіб, які не є представниками відповідача. Крім того, акти, що містяться у матеріалах справи №521/1335/16 містять зовсім інші покази лічильників.

З урахуванням вказаного, відповідач вважає, що інформація, що зафіксована у вищевказаних актах, не має юридично значимого характеру.

Відповідач вказує, що він вже протягом тривалого часу не має доступу до приміщення, у якому розташовані вузли обліку води, запірного обладнання та водопостачання будівлі, що знаходиться на першому поверсі будівлі гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 12, в лівому крилі, вказуючи при цьому про розгляд судових справ з приводу вказаного питання.

Так, зазначає, що відсутність такого доступу підтверджується рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.06.2017р. по справі № 521/1335/16-ц за позовом ДП «АПАРАТ ПРАВЛІННЯ» ВАТ «ОДЕСТРАНСБУД» до ОСОБА_3 про демонтаж незаконної забудови приміщення загального користування.

Інженери ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що зазначені у ОСОБА_1, як представники ТОВ «Інфокс» Філія «Інфоксводоканал», до споживача (абонента) ДП «Апарат Правління» ВАТ «Одестрансбуд» щодо надання доступу до засобів обліку, водопровідних пристроїв та обладнання, що розташовані у будівлі гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 12, та їх обстеження не звертались, службового посвідчення не надавали, зняття показів засобів обліку у присутності представника споживача не проводили.

Невідємним додатком до договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 7482/1 від 23.12.2013р. є анкета водокористувача у якій зазначено повні відомості про керівника відповідача та його номер телефону, а також повноважний представник відповідача у відносинах з позивачем ОСОБА_7

Викладене, на думку відповідача, підтверджує, що представники позивача до керівника товариства щодо надання доступу до засобів обліку не звертались. Якщо обстеження було проведено у його присутності в актах контрольної зйомки показників було б зазначено про неможливість доступу до засобу обліку гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 12, або не допуск.

За цих підстав вважає, що зафіксована в зазначених вище актах інформація не має юридично значимого характеру, оскільки згідно з п.п.5.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені Наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 № 190 доступ представників виробника за службовими посвідченнями до засобів обліку, водопровідних пристроїв та обладнання забезпечується Споживачем, а не сторонніми особами. Відповідно до п.п.5.13 Правил, 5.21. зняття показників засобів обліку здійснюється представником виробника у присутності споживача або самим споживачем.

Відповідач вказує, що згідно з п. 4.2. договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 7482/1 від 23.12.2013р., за несплату, а також несвоєчасну оплату за надані послуги обєкти Споживача відключаться виробником від систем водопостачання та водовідведення.

В звязку із тим, що мешканцями гуртожитку сплата за водопостачання не вноситься, маючи значну заборгованість за минулі періоди, відповідач, керуючись вищевказаними пунктами договору, вирішив його дію не продовжувати.

Відповідач вказує, що про небажання укладати новий договір його було також повідомлено листом № 01-09 від 19.02.2015 року.

Так, вказує, що, незважаючи на п.п.4.2. договору та лист відповідача № 01-09 від 19.02.2015 року, позивач стверджує, що ним самостійно, без згоди відповідача, в односторонньому порядку продовжено надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та нарахування по недіючому договору.

Відповідач вважає, що позивач має можливість припинити водовідведення в колодязях, які знаходяться з межами гуртожитку на вулиці, а також припинити водопостачання.

В 2015 році адміністрація товариства неодноразово зверталась до позивача з проханням обмежити надання послуг до гуртожитку та здійснити дії щодо прямих розрахунків з мешканцями гуртожитку за спожиту воду.

Відповідач зазначає що позивачем було здійснено обмеження подачі води до приміщення гуртожитку у підвальному приміщенні та опломбовано, на підставі заяви адміністрації, що підтверджується актом № 3129 від 29.01.2015 року., вказуючи при цьому, що акту про зняття цих обмежень (пломб) до теперішнього часу складено не було.

Крім того, відповідач у поданому відзиві також зазначає, що листом від 17.03.2015р. за №2602 (т.1 а.м.135) позивач повідомив відповідача, що визначення виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення без економічно обґрунтованого тарифу в умовах проведення неліцензійної діяльності призведе до збиткової діяльності.

Згідно даного листа позивач також повідомив, що він не може проводити розрахунки з фізичними особами по тарифам, що були встановлені між філіалом та споживачем юридичною особою за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за показниками прибору обліку.

Однак, відповідач зауважує, що, виходячи з наданих до суду документів з використанням договору № 7482/1 від 23.12.2013р., дію якого закінчено 31.12.2015 р., позивачем такі розрахунки з фізичними особами (ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_3 та інші) проводились, а про таке проведення відповідачу стало відомо про при розгляді даної справи .

Відповідач також зазначає, що на протязі 2016р. відповідачем було перераховано грошові кошти на погашення заборгованості за минулі періоди 2015р. у розмірі 73796,36 грн., кінцевий розрахунок здійснено 27.10.2016 року.

З урахуванням вищевикладених обставин, ДП "ОСОБА_1 правління" Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд» вважає, що вимоги щодо стягнення товариства заборгованості на підставі наданих позивачем розрахунків є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами, у звязку із чим у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні 11.10.2017р. представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в свою чергу заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених безпосередньо у поданому до суду відзиві на позов, просив суд відмовити у його задоволенні.

Ухвалою суду від 11.10.2017р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів та у звязку із невиконанням вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового витребування та дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 25.10.2017р.

Вказаною ухвалою зобовязано сторін надати докази, що зазначені безпосередньому у вказаному процесуальному документі.

20.10.2017р. до канцелярії суду від відповідача в якості обґрунтування доводів, зазначених у відзиві на позов, було подано докази листування з позивачем щодо обмеження водопостачання (т.2 а.с.9-14).

Позивач в свою чергу, додаткових доказів, у тому числі і витребуваних судом, не надавав.

У судовому засіданні 25.10.2017р. оголошено перерву до 01.11.2017р.

В судовому засіданні 01.11.2017р. представник позивача надав заяву про зміну підстав позову (т.2 а.с.20), згідно якої останній, з огляду на відсутність у нього з відповідачем договірних зобовязань, посилаючись на приписи ст. ст.. 1166,1212,1213 ЦК України, просить суд змінити підставу позову про стягнення спірної суми у розмірі 119960,60 грн., як суми щодо відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Вказана заява не була прийнята судом до розгляду у звязку з її подачею після початку розгляду справи по суті.

Водночас, представником відповідача у судовому засіданні 01.11.2017р. було надано письмові доповнення до відзиву на позовну заяву (т.2 а.с.27-29), згідно яких останній зазначає, що про небажання укладати новий договір, строк якого спливав 31.12.2015р., він повідомив позивача листом № 01-09 від 19.02.2015р.

В свою чергу позивач листом від 26.10.2015р. повідомив йому про те, що заява на продовження строку цього договору ним розглядатися не буде, після закінчення строку його дії водопостачання на обєкті відповідача буде припинено без попереднього повідомлення в звязку із відсутністю договірних відносин.

На думку відповідача, вказане свідчить про те, що між ними досягнуто згоду щодо непродовження дії договору № 7482/1, відповідач виявив своє бажання не отримувати послуги від позивача, а позивач в свою чергу з цим погодився.

Крім того, зазначає, що роздруківка (відомості про здійснення оплат за послуги у період з березня 2014р. по серпень 2017р.) містить відомості про здійснення розрахунків з використанням договору № 7482/1, дію якого закінчено 31.12.2015р., з фізичними особами (ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_3 та інш., а також невизначеними особами).

З вказаної роздруківки, як зазначає відповідач, слідує, що на протязі спірного періоду фізичними особами проводиться сплата за послуги водовідведення та водокористування по договору № 7482/1 за окремими рахунками, який закінчив дію 31.12.2015р., зауважуючи при цьому про відсутність інформації щодо обєму водокористування та розміру оплати за зазначеними рахунками.

Між тим зазначає, що надані позивачем документи не підтверджують факту господарської операції, її зміст та обсяг, у яких також відсутня одиниця виміру.

З урахуванням викладеного, стверджує, що фізичні особи, які зазначені у роздруківці (відомості про здійснення оплат за послуги у період з березня 2014р. по серпень 2017р.), фактично перебувають з позивачем в договірних відносинах, позивач надає їм послуги та отримує від них грошові кошти за такі послуги на підставі договору №7482/1.

На думку відповідача, такі дії філії "Інфоксводоканал" ТОВ „Інфокс є порушенням вимог ст. 208 ЦК України та п.2.1. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008р. № 190.

Відповідач також вказує, що роздруківка (відомості про здійснення оплат за послуги) містить також відомості про платежі, зроблені невстановленими особами без зазначення номеру договору № 7482/1 та /або імя, прізвища та по батькові платника, номера рахунку.

Крім того ДП "ОСОБА_1 правління" ВАТ транспортного будівництва «Одестрансбуд» зазначає, що позивачем було здійснено обмеження подачі води до приміщення гуртожитку та опломбовано на підставі заяви адміністрації, що підтверджується актом №3129 від 29.01.2015р., зауважуючи при цьому про не складання акту про зняття цих обмежень.

Водночас, стверджує, що інформація, що зафіксована в актах контрольних зйомок показників не має юридично значимого характеру, оскільки ці акти між ним та позивачем не складались, представниками позивача не підписувались, складені на інших юридичних осіб, що є порушенням п.п. 5.13 вищевказаних Правил.

З урахуванням вказаного, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.11.2017р. з огляду на невиконання позивачем вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 06.11.2017р.

У судовому засіданні 06.11.2017р. представником відповідача було надано чергові доповнення до відзиву (т.2 а.с.46-48), згідно яких останній, з урахуванням поданої позивачем 01.11.2017р. заяви про зміну підстав позову, зазначає, що остання задоволенню не підлягає, оскільки є такою, що подана після початку розгляду справи по суті, та також за формою та змістом не відповідає ст. 54, 57 ГПК України.

Водночас, вказує, що п. 4.2 договору № 7482/1 передбачено, що відключення від систем централізованого водопостачання та каналізації здійснюється позивачем, про що фактично зазначено у листі філії "Інфоксводоканал" ТОВ „Інфокс від 26.10.2015 року.

З урахуванням зазначеного, вважає, що твердження позивача про можливість самостійного відокремлення відповідачем від мереж Позивача є хибним.

Щодо тверджень позивача стосовно того, що невідшкодування повної вартості набутих обсягів питної води підтверджує причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, відповідач вказує на відсутність належних та допустимих доказів спожитих обсягів питної води.

Крім того, відповідач вказує, що матеріалами справи та самим позивачем підтверджуються його домовленості з 2015р. з третіми особами щодо постачання води та здійснення прямих розрахунків за водопостачання до будівлі гуртожитку за адресою: вул. Новікова 12, з порушенням ст. 208 ЦК України, п.2.1. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені Наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 № 190, без повідомлення та згоди відповідача.

Товариство в черговий раз наголошує на відсутності між ним та позивачем господарських відносин з надання послуг з водопостачання та водовідведення, а також стверджує про не виставлення йому жодних рахунків для здійснення оплат.

З урахуванням зазначеного, відповідач вказує, що він не може нести відповідальність за дії третіх осіб та, фактично, не є стороною в правовідносинах, що виникли між філією "Інфоксводоканал" та третіми особами, у звязку із чим вважає, що позов безпідставний та є таким, що задоволенню не підлягає

Представники сторін в засіданні суду 06.11.2017р. в повному обсязі підтримали свої правові позиції щодо спору, що були викладені ними в попередніх судових засіданнях.

При цьому представник відповідача зазначив про відсутність належних доказів споживання товариством води.

Представник позивача на питання суду щодо періоду, за який філія має намір стягнути грошові кошти з відповідача, зауважив, що спірним періодом нарахування таких коштів є виключно період з 01.06.2016р. по 01.07.2017р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Виключне право визначати предмет позову та його підстави належить позивачу відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, яка передбачає, що до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Згідно ч. 2 п.3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Приймаючи до уваги, що заяву про зміну підстави позову було подано позивачем 01.111.2017р. (т.2 а.с.20) після початку розгляду справи по суті, який мав місце 11.10.2017р. (т.2а.с.1-6), подання вказаної заяви є наслідком неприйняття до розгляду такої редакції позовних вимог.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що, в світлі висновку, викладеного у п. 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі „Проніна проти України, згідно з яким суд зобовязаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, та, виходячи з позиції цього суду, що висловлена у п. 42 рішення „Бендерський проти України, згідно з принципом належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Згідно п. 2 постанови пленуму ВГСУ № 6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення", з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Приймаючи до уваги, що позивач, наводячи обставини, що передували виникненню спору та, фактично, не визначившись з правовими нормами, з огляду на його одночасне посилання на положення ст. 526 ЦК України, тобто на зобовязальні норми, на норми ст.ст. 1212,1213 ЦК України безпідставно набуте майно та на збитки, суд вважає за необхідне надати правову оцінку усім обставинам справи у сукупності.

За приписами ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

У відповідності до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008р. №190 (із змінами та доповненнями) (п.2.1.), договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Аналогічне положення містить п.2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних приписів чинного законодавства, відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" (Виробник) та Дочірнім підприємством "ОСОБА_1 правління" Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва "Одестрансбуд" (Споживач) було укладено договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 7482/1 (т.1 а.с.13-14), згідно п. 1.1 якого Виробник надає послуги по централізованому водопостачанню (подання холодної питної води на обєкти Споживача), а також по централізованому водовідведенню (приймання стічних вод холодного і гарячого водопостачання, липневих і ненормативно-очищених стоків, скинутих Споживачем в систему комунальної каналізації) у відповідності з дислокацією обєктів (додаток № 1) гуртожитку, розташованого у м. Одесі, по вул. Новікова, 12 (т.1а.с.17).

Послуги щодо подання води надаються: а) в межах встановлених обємів 1554,3 м3/міс.; б) по показниками приладу обліку; в) в межах нормативів якості до ДСанПн 2.2.4 -171-10 „Гігієнічні вимоги щодо води питної, призначеної для споживання людиною.

Послуги по прийманню строків надаються: а) в межах встановлених обємів 1554,3 м3/міс.; б) в межах показників якості, встановлених для Споживача Привалами приймання стічних вод.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що Споживач своєчасно сплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, експлуатує і утримує водопровідні і каналізаційні мережі, прилади на них в належному технічному стані у відповідності з Правилами, перерахованими в п. 2.1 договору і діючим законодавством.

Приписами п.п. 2.4.9 п. 2.4 договору Споживач зобовязується щомісячно по встановленій формі з 19 по передостанній робочий день місяця в письмовій формі надати відомості щодо водоспоживання своїх обєктів. При їх неподанні у встановлений строк (не більше 2 місяців) Споживач здійснює розрахунок послуг водоспоживання водовідведення по середньодобовим витратам за попередніх два розрахункових місяці. Наступне встановлення обємів водокористування здійснюється по нормам споживання на підставі водогосподарського балансу (додаток № 2).

Згідно п.п.2.4.10 та пп. 2.4.14 п. 2.4 договору Споживач зобовязується з 10 по 5 число місяця, наступного за звітним, оформити акт бухгалтерської звірки по розрахункам за надані послуги водопостачання та водовідведення; своєчасно і в повному обємі сплачувати вказані послуги, викид ненормативно-очищених стоків і інші платежі, передбачені Правилами водокористування, Правилами приймання стічних вод і умовами даного договору.

Відповідно до п. 3.6 договору Споживач зобовязаний письмово довести до відома служби „Водозбут щодо неотримання рахунку водопостачання і водовідведення.

Пунктом 5.3 договору, сторони встановили, що він діє з 23.12.2013р. по 31.08.2014р.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що термін дії договору від 23.12.2013р. з урахуванням додаткових угод до нього (т.1 а.с.15,16), сплинув 31.12.2015р.

Таким чином, протягом періоду, який зазначений позивачем, а саме з 01.06.2016р. по 01.07.2017р., був відсутній договір, у звязку із чим посилання позивача на невиконання відповідачем умов договору є неправомірними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

При цьому, дійсно, згідно із нормами вищезазначеного Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок надано у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20.04.2016р. у справі N 6-2951цс15.

Таким чином, за відсутності договірних відносин, про що вже було встановлено судом, предметом доведення у справі є фактичне споживання (користування) такими послугами.

Разом з тим, належних доказів користування саме відповідачем комунальними послугами матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, Відповідач заперечував проти надання йому житлово-комунальних послуг, про що свідчить його листування з позивачем щодо відключення водопостачання (т.1 а.с.134, т.2 а.с.10-12).

При цьому суд зауважує, що надані позивачем акти контрольних зйомок показань лічильника не можуть бути прийняті судом як докази споживання води саме відповідачем, оскільки вони були складені без участі його належного представника.

Між тим належним представником Дочірнього підприємства "ОСОБА_1 правління" Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва "Одестрансбуд" з питань водоспоживання і по розрахункам у анкеті про водокористування (т.1а.с.133) зазначено ОСОБА_11, а також керівника товариства, який має право вчиняти представництво від імені юридичної особи.

Натомість, як слідує з вищевказаних актів контрольних зйомок показань, вони були складені за участю мешканців гуртожитку, що в свою чергу не підтверджує факту споживання води саме відповідачем.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач зобовязаний здійснити оплату послуг за відсутності договору у відповідності до ст. 1212 ЦК України в даному випадку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вже було зазначено судом, позивачем не було надано доказів споживання води саме відповідачем.

Щодо посилання позивача на факт нанесення збитків, суд вказує, що відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

У пункті 1 Розяснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 р. N 02-5/215 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди (в редакції Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 року N 04-5/239 визначено, що, вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Згідно ж до п. 6 Розяснень встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Таким чином, предметом доведення по справам про стягнення збитків є: по-перше, наявність збитків та визначення правових підстав їх виникнення, по-друге, наявність вини особи, яка завдала ці збитки, а по-третє, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і завданими збитками.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, позивачем жодним чином не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, яка потрібна для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків: (протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини). Таким чином, спірна сума також не може бути стягнута в якості збитків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, враховуючи обовязок суду надати оцінку всім доводам сторін та обставинам справи, суд також зазначає, що розрахунки спірної суми, здійснені позивачем, жодним чином не відповідають положенням чинного законодавства.

Так, як встановлено судом, зокрема, з наданих позивачем пояснень, позивач здійснював нарахування спірної суми розрахунковим шляхом „за середнім обсягом водокористування.

При цьому, згідно п.5.24 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. за № 190, які були також відображені у самому договорі, якщо вести облік води за показами засобу обліку неможливо з причин, що не залежать від споживача та зафіксовані в установленому порядку (зняття засобу обліку виробником, пошкодження скла, корозія циферблата, припинення нормальної роботи засобу обліку через несправності, що виникли в його механізмі, тощо), кількість використаної води за термін відсутності засобу обліку (але не більше 2-х місяців) визначається за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці. У разі тривалості роботи засобу обліку менше 2-х місяців кількість води визначається за середньодобовою витратою за період роботи засобу обліку не менше 15 днів.

Після закінчення зазначеного терміну, якщо вести облік води неможливо з вини виробника, подальше визначення обсягів водоспоживання здійснюється за нормами споживання.

Згідно п.п.2.4.9 п. 2.4 договору, Споживач зобовязується щомісячно по встановленій формі з 19 по передостанній робочий день місяця в письмовій формі надати відомості щодо водоспоживання своїх обєктів. При їх неподанні у встановлений строк (не більше 2 місяців) Споживач здійснює розрахунок послуг водоспоживання водовідведення по середньодобовим витратам за попередніх два розрахункових місяці.

Наступне встановлення обємів водокористування здійснюється по нормам споживання на підставі водогосподарського балансу (додаток № 2).

Таким чином, позивач для встановлення кількості використаної води мав право визначати таку кількість за середньодобовою витратою лише протягом 2 місяців, а потім на підставі водогосподарського балансу, чого, фактично, здійснено не було.

Таким чином, суд додатково зазначає, що крім відсутності правової підстави для стягнення заборгованості, самі розрахунки такої заборгованості також не можуть вважатися обґрунтованими.

При цьому суд не надає правової оцінки розрахункам сторін, здійсненим під час дії договору, оскільки предметом позову є стягнення заборгованості саме з 01.06.2016р., тобто розрахунки за 2015р. не входять до предмету доведення у справі.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал", судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 13 листопада 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська