ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 р. Справа № 909/894/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П.Я. , секретар судового засідання Юрчак С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Тайфун-Плюс", вул. Шашкевича, 41,с. Ожидів, Буський район, Львівська область,80530

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісекспортбуд" вул. Миру, буд. 29,с. Пилипи, Коломийський район, Івано-Франківська область,78281

про стягнення заборгованості у сумі 83 486,72 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 21.08.17

від відповідача представники не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

приватне підприємство "Тайфун - Плюс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Лісекспортбуд" про стягнення заборгованості у сумі 83486,72 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань згідно договору поставки №25/08 в частині поставки позивачу товару та обґрунтовано приписами статей 179, 265, 267 Господарського та 254, 509, 526, 610, 670, 693,712 Цивільного кодексів України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з"явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується відмітками відділу документального забезпечення суду на зворотньому боці ухвал суду від 18.09.17, 10.10.17 та 26.10.17, а також наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (вх. номер повідомлення 12027/17 від "13" листопада 2017 р., вручено ухвалу від 26.10.17 Товариству з обмеженою відповідальністю "Лісекспортбуд", дата вручення 04.11.17).

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови. Згідно з п.3.9.1 зазначеної постанови, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу суду від 26.10.17 відповідачу вручено, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, відтак слід вважати, що відповідача належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи.

Враховуючи ту обставину, що відповідача належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, останнього не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів. У разі неможливості забезпечення явки представника в судове засідання, сторона у справі не позбавлена права надавати свої вимоги і заперечення у письмовому вигляді.

Разом з тим, у відповідності із ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України).

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

З огляду на викладене, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, без участі відповідача, якого належно повідомлено про час і місце судового засідання, оскільки неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи з врахуванням положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представника позивача, суд встановив наступне.

25 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лісекспортбуд»( по справі - відповідач, по договору - постачальник) та Приватним підприємством «Тайфун-Плюс» (по справі - позивач, по договору - покупець) укладено Договір поставки № 25/08 (далі за текстом - Договір).

Згідно із п. 1.1 Договору Постачальник взяв на себе зобов'язання виготовляти й поставляти на користь Покупця лісопродукцію у вигляді лісу кругляка та/або пиломатеріалів (надалі за текстом іменується, як «Товар»). В свою чергу, відповідно до цього ж пункту Договору, Покупець зобов'язався прийняти й в повному обсязі оплатити ОСОБА_2 в порядку та на умовах, передбачених Договором. Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками. Термін дії договору - до 31.12.17, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобовязань по цьому договору(п.12.1 договору).

Пунктами 1.2, 2.1.1 Договору передбачено, що товар поставляється партіями.

Найменування, асортимент, одинця виміру, кількість та вартість всієї партії товару визначаються сторонами в накладних Постачальника та Специфікаціях до накладних (п.3.1 Договору).

Порядок розрахунків між Покупцем та Постачальником врегульовано Розділом 5 Договору. Зокрема, пунктом 5.2 Договору передбачено, що Покупець зобов'язується проводити розрахунки за лісопродукцію на умовах 100% попередньої оплати.

Пунктами 2.1.1, 5.7 Договору № 25/08 сторони визначили обовязок Постачальника своєчасно здійснювати поставку товару відповідно до умов договору окремими партіями та надавати Покупцю акт звірки взаєморозрахунків протягом п'яти днів після завершення кварталу. Якщо в результаті звірки взаєморозрахунків буде виявлено, що сума коштів, отриманих від Покупця за оплату товару перевищує вартість поставленого товару, Постачальник повертає Покупцю протягом 5-ти днів після отримання підписаного Покупцем акту звірки надлишок суми, вказаної у зазначеному акті (п.5.8 Договору).

Узгодження кожної партії товару по кількості та якості здійснюється уповноваженими представниками сторін у пункті завантаження (п.7.1 Договору).

26 серпня 2016 року, на виконання п. 5.2 Договору № 25/08, Покупець сплатив на користь Постачальника суму попередньої оплати у розмірі 500000,00 грн. Факт здійснення позивачем двох безготівкових платежів на користь Постачальника підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №35909 та №35910.

Як вбачається із первинних документів бухгалтерського обліку, а саме видаткової накладної №18 від 1 вересня 2016 року, видаткової накладної №32 від 23 вересня 2016 року та видаткової накладної №35 від 24 листопада 2016 року, копії яких містяться в матеріалах справи, Постачальником поставлено позивачу ОСОБА_2 на загальну суму 416513, 28 грн. Таким чином, різниця між оплаченим позивачем та фактично поставленим відповідачем товаром становить 83486,72 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 23.05.17 позивачем на адресу відповідача направлено претензію б/н з вимогою повернути суму попередньої оплати за недопоставлений товар або здійснити його поставку. Факт направлення претензії та її отримання відповідачем підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на момент винесення рішення у суду відсутні докази поставки відповідачем товару або повернення відповідної суми у безготівковій формі на банківський розрахунковий рахунок Покупця(позивача).

Із змісту ст.11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Спірний договір, укладений між сторонами, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами у справі спірний договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до нього застосовуються відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту Договору, сторони не узгодили строки поставки ОСОБА_2 у Договорі № 25/08, проте встановили кінцевий термін його дії з вказівкою на дату 31 грудня 2017 року, одночасно передбачивши застереження про те, що договір діятиме до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 12.1 Договору № 25/08). Таким чином, для визначення строків постачання ОСОБА_2, застосуванню підлягає ч. 4 ст. 267 ГК України. Так, відповідно до ч, 4 ст. 267 ГК України, у разі якщо сторонами передбачено поставку товарів окремими партіями, строком (періодом) поставки продукції виробничо-технічного призначення є, як правило, квартал, а виробів народного споживання, як правило, - місяць.

Згідно з ч. 2 ст. 254 ЦК України, до строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року.

Кварталом є четверта частина року (перший квартал (перша чверть року): січень, лютий, березень; другий квартал (друга чверть року): квітень, травень, червень; третій квартал (третя чверть року): липень, серпень, вересень; четвертий квартал (четверта чверть року): жовтень, листопад, грудень.). Таким чином, кожен квартал спливає в останній день його останнього місяця.

Згідно із п. 1.2 Договору № 25/08 поставка ОСОБА_2 здійснюється партіями. Пунктом 5.2 Договору № 25/08 передбачено, що Покупець зобов'язується проводити розрахунки за лісопродукцію на умовах 100% попередньої оплати. Таким чином, поставка ОСОБА_2 не може бути виконана раніше здійснення Покупцем передоплати за ОСОБА_2, який підлягає постачанню, оскільки виключно передоплата є підставою для постачання ОСОБА_2.

Так, попередня оплата за ОСОБА_2, що підлягав поставці, в сумі 500000, 00 грн. здійснена Покупцем на користь Постачальника 26 серпня 2016 року згідно платіжних доручень №35909 та №35910. Попередня оплата була виконана в межах третього кварталу 2016 року, відповідно, ОСОБА_2 на суму 500000,00 грн. мав бути поставлений Покупцю в термін до 30 вересня 2016 року.

Постачальником своєчасно (в термін до 30 вересня 2016 року) поставлено Покупцю ОСОБА_2 на загальну суму 265444, 14 грн., про що свідчать видаткова накладна № 18 від 01 вересня 2016 року та видаткова накладна № 32 від 23 вересня 2016 року. А 24.11.16 відповідачем поставлено товару на суму 151069,14грн. Відтак, з 1 жовтня 2016 року Постачальника слід вважати таким, що прострочив виконання свого зобов'язання з поставки ОСОБА_2 на суму 83486,72 грн.

Крім цього, в порушення п. 5.7 Договору № 25/08 Постачальником не було надано Покупцю акту звірки взаєморозрахунків протягом п'яти днів після завершення кварталу.

З метою досудового врегулювання спору та у відповідності до ст.530 Цивільного кодексу України, 23.05.17 позивачем на адресу відповідача направлено претензію б/н з вимогою повернути суму попередньої оплати за недопоставлений товар або здійснити його поставку, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно із ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо постачальник, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює в свій розсуд.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

На час прийняття рішення, передоплата за товар у розмірі 83486,72 грн. позивачу не повернута. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про повернення передоплати чи поставку відповідачем товару на зазначену суму суду не подано. За наведених обставин та правових норм вимога про стягнення з відповідача 83486,72 грн. обґрунтована, документально підтверджена та підлягає задоволенню.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у розмірі 1600,00грн. покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 599, 610-612, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193, 265, 267 Господарського кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 44, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов приватного підприємства "Тайфун-Плюс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Лісекспортбуд" про стягнення заборгованості у сумі 83486,72 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лісекспортбуд"(Івано-Франківська область, Коломийський район, с.Пилипи, вул.Миру, буд.29, ) на користь приватного підприємства "Тайфун-Плюс" ( Львівська область, Буський район, с.Ожидів, вул.Шашкевича, 41, ) заборгованість у сумі 83486,72(вісімдесят три тисячі чотириста вісімдесят шість гривень сімдесят дві копійки) та 1600,00(одну тисячу шістсот гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.11.17

Суддя Матуляк П.Я.