ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.11.2017 Справа № 904/8648/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО ОСОБА_1", м. Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВИЙ РЕМОНТ", м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості за договором підряду у розмірі 335 285, 75 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2, адвокат, договір про надання правової допомоги № 08/09А від 08.09.17р.

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО ОСОБА_1" звернулось із позовом до господарського суду Дніпропетровської області, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВИЙ РЕМОНТ" на свою користь заборгованість за договором № 72 від 20.09.2016, в розмірі 335 285, 75 грн., з яких: 300 544, 80 грн. - сума боргу; 31 137, 85 грн. - інфляційних втрат; 3 603, 11 грн. - 3% річних, а також 15 029, 29 судових втрат, з яких: 5 029, 29 грн. - судовий збір, 10 000, 00 грн. - витрати на послуги адвоката.

Обґрунтовує свої вимоги наявністю невиконаних відповідачем зобовязань за договором підряду № 72 від 20.09.2016.

13.11.2017 року позивачем подано уточнену заяву, з урахуванням якої просить стягнути з відповідача 300 544, 80 грн. - сума боргу; 10 533,28 грн. - інфляційних втрат; 3 562,13грн. - 3% річних, а також 14 719,60 судових втрат, з яких: 4 719,60 грн. - судовий збір, 10 000, 00 грн. - витрати на послуги адвоката.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов та документи на вимоги суду не надав. В матеріалах справи наявний поштовий конверт з ухвалою суду про виклик у судове засідання, який було направлені на вказану у витягу з ЄДРПОУ адресу відповідача та повернуто до суду у зв'язку закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 постанови).

Згідно ст. 75 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір підряду №72 (далі-договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, Підрядник зобов'язується проводити своїми силами, інструментами та засобами малої механізації ремонт і технічне обслуговування, відновлення і порізку брухту в цехах РОФ-1, РОФ-2, ЦТВШХ і ДФ ПАТ "ІнГЗК", і здавати замовнику і представникам ПрАТ "ІнГЗК" у встановлений Договором термін результати виконаних робіт, а Замовник зобов'язується своєчасно здійснювати приймання виконаних і робіт і оплачувати виконані роботи, згідно з умовами цього Договору.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до п. 2.2 Договору, оплата Замовником вартості виконаних Підрядником здійснюється на підставі рахунків та ОСОБА_3 виконаних робіт, підписаних відповідальними особами Замовника і Підрядника. Оплата виконаних робіт здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 30-ти днів з дати підписання ОСОБА_3 виконаних робіт.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що термін виконання робіт з 01.01.2017 року до 31.12.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що на виконання умов Договору позивачем виконано обумовлені Договором роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін (а.с.23-29).

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату (а.с.30-36), проте відповідач взяті на себе зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних підрядником робіт не виконав, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 300 544,80 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з 06.04.2017р. по 13.09.2017р. у розмірі 3562,13грн., а також інфляційні за період з 06.04.2017 року по 13.09.2017 у розмірі 10 533,28 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних, суд визнає їх обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Щодо витрат позивача на адвокатські послуги у розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на адвокатські послуги, суд виходить із основоположного принципу цивільного права - принципу свободи договору. Позивач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.

Між тим, стягнення з відповідача вартості послуг адвоката по-суті є оплатою відповідачем наданих позивачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг позивачем не має беззаперечного статусу.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст.ст. 42, 43 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов'язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплати позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Завданням суду при розгляді справи не є оцінка вищевказаних причин чи підстав, або оцінка якості роботи адвоката, а є визначення обґрунтованого і адекватного розміру грошової суми, що підлягає стягненню з відповідача за надані позивачеві послуги.

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем до матеріалів справи надані договір №08/09 А про надання правової допомоги від 08.09.2017 року, копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю ДП №3120 від 19.07.2016р., посвідчення адвоката №0559 від 19.07.2016 року та платіжне доручення №1367 від 20.09.2017 року про сплату позивачем послуг адвоката на суму 10 000,00грн.

Відповідно до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на невисоку складність юридичної кваліфікації правовідносин, суд вважає, що витрати по оплаті послуг адвоката в розмірі 10 000,00 грн. є необґрунтовано завищеними, а тому розмір відповідних витрат підлягає обмеженню сумою 3000,00 грн.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВИЙ РЕМОНТ" (50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО ОСОБА_1" (50057, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, 5, ) заборгованість в розмірі 300 544,80 грн., 3 % річних в розмірі 3562,13 грн., інфляційні в розмірі 10 533,28 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 4719,60 грн. та 3 000,00 грн. витрат на адвокатські послуги.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 20.11.2017

Суддя ОСОБА_3