УХВАЛА

20.11.2017Справа № 910/9927/13

За скаргоюДочірнього підприємства «КМ Техно»
на діїДержавної казначейської служби України
у справі№ 910/9927/13
за позовомДочірнього підприємства «КМ Техно»
доДержавної служби статистики України
простягнення 47 034 172,16 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
позивача (скаржника):Жуков Д.О., Краснокутська Т.О.;
відповідача:Панькін І.Д.;
ДКС України:Тимофєєва Т.М.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду міста Києва знаходилась справа № 910/9927/13 за позовом Дочірнього підприємства «КМ Техно» до Державної служби статистики України про стягнення 47 034 172,16 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.07.2013 р., яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2014 р., позовні вимоги задовольнити повністю, стягнуто з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства «КМ Техно» заборгованість у розмірі 43 551 242,04 грн., пеню у розмірі 2 902 215,41 грн., 3% річних у розмірі 580 714,71 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн.

25.09.2013 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

06.11.2017 р. до канцелярії суду надійшла скарга Дочірнього підприємства «КМ Техно» на дії Державної казначейської служби України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.11.2017 р. розгляд скарги призначено на 20.11.2017 р.

Представники позивача (скаржника) в судове засідання з'явились, надали пояснення по суті скарги, доводи викладені в ній підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті скарги, заперечив проти її задоволення.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання з'явилась, надала пояснення по суті скарги, заперечила проти її задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов висновку про задоволення скарги Дочірнього підприємства «КМ Техно» на дії Державної казначейської служби України виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що оскарження дій чи бездіяльності органів Казначейства прямо не передбачена Господарським процесуальним кодексом України.

В той же час, норми Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» пов'язують можливість виконання судового рішення не лише органом державної виконавчої служби, а й органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, з 17.10.2013 р. на виконанні у Державній казначейській службі України перебуває наказ господарського суду міста Києва №910/9927/13 від 25.09.2013 р.

За час перебування вказаного виконавчого документу на виконанні та станом на момент розгляду даної скарги по суті, на рахунок стягувача частково були перераховані грошові кошти в якості часткового погашення боргу, а заборгованість Державної служби статистики України становить 28 922 331,16 грн.

Листом №5-08/6383-16849 від 10.10.2017 р. Державна казначейська служба України повідомила стягувача, що залишок заборгованості за наказом №910/9927/13 від 25.09.2013 р. підлягає погашенню у третю чергу відповідно до приписів п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Такі дії Державної казначейської служби України, на думку скаржника, є неправомірними, оскільки дія вказаного пункту Закону не поширюється на рішення суду у даній справі.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

16.10.2013 р. набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013 р., яким розділ II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» доповнено пунктом 3 наступного змісту:

« 3. Виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік».

У зв'язку з викладеним, Державною казначейською службою України заборгованість Державної служби статистики України за рішенням суду у даній справі було віднесено до третьої черги.

В той же час суд вважає такі дії Державної казначейської служби України неправомірними, оскільки з аналізу п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вбачається, що зазначена черговість погашення заборгованості застосовується до рішень суду про стягнення коштів або рішень суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 1 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року.

Більш того, механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними викладено у постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» №440 від 03.09.2014 р.

Згідно з п. 2 вказаної постанови термін «рішення» означає виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

За змістом викладених норм можна зробити висновок, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено черговість погашення заборгованості виключно для виконавчих документів за рішеннями суду про стягнення коштів або рішень суду, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Як вбачається із матеріалів справи, наказ у даній справі був виданий 25.09.2013 р. на виконання рішення господарського суду міста Києва від 22.07.2013 р., яке набрало законної сили 06.08.2013 р.

Таким чином, оскільки рішення суду про стягнення з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства «КМ Техно» заборгованості набрало законної сили після 01.01.2013 р., застосування до його виконання визначеної пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» черговості є безпідставним.

Таким чином, доводи скаржника викладені у скарзі щодо неправомірності дій Державної казначейської служби України є правомірними та обґрунтованими.

Згідно п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене, вимоги скаржника про визнання неправомірними дій Державної казначейської служби України щодо віднесення заборгованості Державної служби статистики України перед Дочірнім підприємством «КМ Техно» за наказом господарського суду міста Києва № 910/9927/13 від 25.09.2013 р. до третьої черги погашення за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги скаржника про зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість на користь Дочірнього підприємства «КМ Техно» необхідно відзначити таке.

Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №13 від 26.13.2003 р. заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 121 2 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 248 24 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону N 606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону N 606-XIV).

Оскільки стягнення заборгованості за рішенням суду у даній справі є діями, які в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» належать безпосередньо до повноважень Державної казначейської служби України, підстави для зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість у суду відсутні.

При цьому суд відзначає, що під час виконання рішення про стягнення з Державної служби статистики України заборгованості Державна казначейська служба України має враховувати висновки, викладені в даній ухвалі, щодо неправомірності віднесення такої заборгованості до черг погашень, викладених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірнього підприємства «КМ Техно» на дії Державної казначейської служби України задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Державної казначейської служби України по віднесенню заборгованості Державної служби статистики України перед Дочірнім підприємством «КМ Техно» за наказом господарського суду міста Києва № 910/9927/13 від 25.09.2013 до третьої черги погашення за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

3. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Суддя В.П. Босий