ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р.Справа № 915/709/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Лисенко В.А.

секретарі судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Миколаївської області від 07 вересня 2017року, повний текст якого складено та підписано 09 вересня 2017 року

по справі № 915/709/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 15000,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

18.07.2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Миколаївської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу у сумі 15000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на положення ст.1212 ЦК України, а саме на неналежне виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору будівельного підряду, а саме отримавши аванс в порядку п.п.2.2.1 Договору, не приступив відповідно до п.1.3 до виконання підрядних робіт.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.09.17 року (суддя Коваль Ю.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Такий висновок суду мотивований тим, що спеціальним законодавством щодо договорів будівельного підряду та умовами договору не передбачено повернення замовнику авансових платежів у разі прострочення підрядником строку початку чи закінчення будівництва, у зв'язку з чим, положення ст.1212 ЦК України у даній справі не можуть бути застосовані.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду ФОП ОСОБА_2 через господарський суд Миколаївської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник посилається на те, що господарським судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушені норми матеріального та процесуального права, а тому прийнято необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що місцевий господарський суд дійшов невірного висновку про відсутність права замовника (ФОП ОСОБА_2В.) в односторонньому порядку розірвати Договір.

Крім того скаржник зазначає, що обов'язок повернення майна із застосуванням положень ст.1212 ЦК України, визначено у п.2 розділу «Спори що виникають із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави» викладених у висновках Верховного суду України, в рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.111-16 ГПК України.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не надав, та в судове засідання 16.11.2017 року не з'явився без поважних причин. Так, Фізичнв особа-підприємець ОСОБА_3 не знаходиться за своєю адресою: 56500, Миколаївська обл., місто Вознесенськ, вул. Рози Люксембург, 96, що вказана у всіх наявних матеріалах справи (в тому числі у відомостей з ЄДРПОУ) а тому і ухвала про призначення розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції була повернута до суду без вручення адресату у зв'язку з тим, що адресат не проживає.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місяця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Позивач в судове засідання 16.11.2017 року також не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням та телефонограмою, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України, апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено в процесі апеляційного провадження, 10.04.2017 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (підрядник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) було укладено Договір будівельного підряду № 484, відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах визначеним Договором, підрядник зобов'язується здійснити будівельні роботи з монтажу шести поверхів залізобетонного каркасу каркасно-ригельної будівлі з матеріалів б/в розміром 24 м*15 м по осям колон із матеріалів підприємця ОСОБА_2 (замовника), згідно затвердженої проектної документації та вимог Державних будівельних норм, і здати у строк до 10.06.2017 р., а замовник - надати підряднику будівельний майданчик, прийняти об'єкт за актом прийому-передачі виконаних робіт та оплатити виконані роботи (а.с.10-13).

Відповідно до п.1.2 Договору, не пізніше 3-х днів після отримання будівельного майданчика і заявки, підрядник приступає до будівництва об'єкта (початок будівництва).

Строк завершення будівництва об'єкта 10.06.217 року (п.1.3).

Розділом 2.2 Договору , сторони передбачили етапи розрахунку. Так, відповідно до п.2.2.1 Договору, І етап розрахунку: замовник виплачує підряднику аванс у розмірі 10 % від загальної суми Договору, який становить 10000,00 грн.

У разі припинення робіт з ініціативи підрядника, зобов'язаний протягом трьох банківських днів з дня отримання письмової вимоги Замовника повернути суму авансових платежів, зроблених Замовником, за вирахуванням вартості проведених робіт і встановлених на об'єкті конструкцій. Підрядник також відшкодовує замовникові всі збитки, пов'язані з припиненням Договору і сплачує штраф у розмірі 5% від загальної вартості робіт підрядника за актом зупинення або припинення робіт (п.2.7).

Відповідно до п.4.1.1 (Б) договору, у разі порушення підрядником терміну введення в експлуатацію об'єкта більш ніж на 10 (десять) календарних днів, замовник має право на розрив Договору, та вимагати компенсацію збитків і стягнення штрафних санкцій, передбачених Договором та чинним законодавством України, що виникли у зв'язку з порушенням термінів введення об'єкта в експлуатацію.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплений печатками сторін. (п.7.1). Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 договору та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

На виконання умов п. 2.2.1 Договору, 10.04.2017 року Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 сплачено відповідачу 15000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру та скріплена печаткою ФОП ОСОБА_4 (а.с.16).

17.06.2017 року позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 направив на адресу відповідача лист-вимогу, відповідно до якого на підстав ст.849 ЦК України повідомив про відмову від Договору будівельного підряду № 484 від 10.04.2017 року та просив у триденний термін повернути суму авансу у розмірі 15 000,00 грн., у зв'язку з тим, що будівельні роботи так і не були розпочаті.

Зазначений лист був направлений на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення та залишений останнім без відповіді і задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та вважає, що його доводи, заперечення і вимоги викладені в апеляційній скарзі підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін виходячи з наступного.

Положення ст.ст.173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами, договорами, статутними та уставними документами. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання в разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст.ст. 509. 510. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства", інших законодавчих актів.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (статті 525, 625 Цивільного кодексу України).

Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із цими нормами чинного законодавства, між сторонами - склались правовідносини, пов'язані з виконанням будівельних робіт, про що 10.04.2017 року був укладено відповідний Договір будівельного підряду, який є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов п.2.2.1 Договору підряду, позивачем було перераховано 15000 грн., що підтверджується наявними доказами.

Судом зазначено, що вказаний договір є договором будівельного підряду, який підпадає під регулювання норм статей 875-886 ЦК України та статей 317-324 ГК України.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 317 Господарського кодексу України будівництво об'єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи із завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб'єктами господарювання для інших суб'єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду. Для здійснення робіт, зазначених у частині першій цієї статті, можуть укладатися договори підряду: на капітальне будівництво (в тому числі субпідряду); на виконання проектних і досліджувальних робіт; на виконання геологічних, геодезичних та інших робіт, необхідних для капітального будівництва; інші договори. Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Звертаючись до місцевого господарського суду з позовом у даній справі, позивач просив стягнути з відповідача аванс у сумі 15000 грн., який був перехований замовником 10.04.2017 року відповідно до п.2.2.1 Договору, з посиланням на положення статті 1212 ЦК України.

Предметом укладеного договору є зобов'язання підрядника здійснити будівельні роботи з монтажу шести поверхів залізобетонного каркасу каркасно-ригельної будівлі з матеріалів б/в розміром 24 м*15 м по осям колон із матеріалів підприємця ОСОБА_2 (замовника), згідно затвердженої проектної документації та вимог Державних будівельних норм, і здати у строк до 10.06.2017 р., а замовник - надати підряднику будівельний майданчик, прийняти об'єкт за актом прийому-передачі виконаних робіт та оплатити виконані роботи.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що строк завершення будівництва об'єкта 10.06.2017 року.

Згідно з вимогами, викладеними у п. 4 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668 (далі - Загальні умови) передбачено, що за договором підряду підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений договором підряду строк закінчені роботи (об'єкт будівництва), а замовник зобов'язується надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати дозвільну документацію, а також затверджену в установленому порядку проектну документацію (у разі, коли цей обов'язок повністю або частково не покладено на підрядника), прийняти від підрядника закінчені роботи (об'єкт будівництва) та оплатити їх.

Зі змісту статті 843 Цивільного кодексу України випливає, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Позивач, направивши 17.06.2017 року на адресу відповідача лист-вимогу відповідно до вимог ч.4 ст.849 ЦК України, відмовився від Договору будівельного підряду № 484 від 10.04.2017 року та просив у триденний термін повернути авансовий внесок.

Колегія суддів вважає, що утримання попередньої оплати підрядником, тоді як замовник відмовився від договору і вимагав повернення попередньо сплаченої за роботу плати, є незаконним.

Звертаючись з позовом до господарського суду, позивач вказував, що на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України у відповідача виник обов'язок повернути грошові кошти у сумі 15000 грн. авансової оплати вартості робіт за договором.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Зі змісту зазначеної норми закону випливає застосування лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14, від 17.06.2014 у справі № 13/096-12.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутній обов'язок повертати перераховані позивачем кошти, оскільки такі кошти набуто за наявності договірних правовідносин, а тому їх не може бути витребувано у порядку ст.1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне збагачення.

Таким чином позивачем обраний невірний спосіб захисту свого порушеного права.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надано, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги та справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підстави своїх вимог, доводів і заперечень.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Миколаївської області від 07.09.2017 року у справі № 915/709/17 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від „07" вересня 2017 року у справі № 915/709/17 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „17" листопада 2017 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя В.А. Лисенко