УХВАЛА

31.10.2017Справа № 910/4147/17
Суддя Отрош І.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Подорожей-К»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд»

про стягнення 227145 грн. 98 коп.

Представники сторін:

від заявника (боржника): не з'явились;

від стягувача: Петенко А.М. - представник за довіреністю б/н від 01.02.2017.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Подорожей-К» задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» основний борг у розмірі 201722 грн. 49 коп., пеню у розмірі 14384 грн. 04 коп., 3% річних у розмірі 1543 грн. 55 коп. та судовий збір у розмірі 3279 грн. 75 коп.

04.08.2017 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

03.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17, в якій заявник (боржник) просить суд розстрочити виконання вказаного рішення суду відповідно до графіку, наведеному у заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17; розгляд заяви призначено на 17.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд заяви відкладено на 27.10.2017.

У судовому засіданні 27.10.2017 представник стягувача подав письмові заперечення на заяву боржника про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17, в яких зазначив, що заперечує проти задоволення вказаної заяви, зокрема, щодо графіку погашення заборгованості, викладеному заявником у прохальній частині заяви.

У судовому засіданні 27.10.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 31.10.2017.

31.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від стягувача надійшли письмові пояснення на подану боржником заяву, в яких стягувач вказав на те, що заявником не доведено належними та допустимими доказами можливості виконання графіку розстрочки рішення суду у справі № 910/4147/17, який наведено у прохальній частині заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17.

Представник стягувача у судовому засіданні 31.10.2017 надав усні пояснення по суті заяви, проти її задоволення заперечив.

Представник заявника (боржника) у судове засідання 31.10.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду заяви не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 27.10.2017 та розпискою про оголошення перерви від 27.10.2017.

Розглянувши у судовому засіданні 31.10.2017 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України pа наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. При відстрочці або розстрочці виконання рішення, ухвали, постанови господарський суд на загальних підставах може вжити заходів до забезпечення позову. Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю чи приватному виконавцю.

Судом встановлено, що 21.08.2017 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№54501569 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі № 910/4147/17.

Обгрунтовуючи подану до суду заяву про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17 заявник (боржник) зазначив, що постановою Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 21.08.2017 відкрито виконавче провадження ВП№54501569 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі № 910/4147/17.

Заявник (боржник) вказав на те, що наразі ним сплачено на користь стягувача грошові кошти у розмірі 926,96 грн. шляхом списання з банківського рахунку боржника, відкритого в ПАТ «ОТП Банк», а також згідно з платіжною вимогою державного виконавця зарезервовано під списання 10000,00 грн. на рахунку заявника, відкритому в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Боржник (заявник) зазначив, що наразі склалась ситуація, яка ускладнює виконання рішення суду у справі № 910/4147/17. Така ситуація обумовлена складними фінансовими взаємовідносинами боржника з контрагентами щодо сплати грошових коштів на користь боржника.

Заявник (боржник) вказав на те, що станом на 11.09.2017 баланс на його банківському рахунку, відкритому в ПАТ «ОТП Банк», становить 0,00 грн., що підтверджується банківською довідкою, а станом на 14.09.2017 баланс на банківському рахунку, відкритому в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», становить 10000 грн. 00 коп. та вказані кошти будуть списані в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем.

Водночас, заявник (боржник) зауважив, що станом на 14.09.2017 баланс на банківських рахунках боржника, відкритих в ПАТ «Діамант Банк», становить 81947,25 грн., однак вказаний банк знаходиться у процедурі ліквідації, та списання вказаних коштів повинно здійснюватися у спеціальному порядку, встановленому законом.

Крім того, боржник (заявник) вказав на те, що на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» знаходиться майно (МФУ, ноутбук, кондиціонер, моноблок, телевізор, напівпричіп у кількості 2 одиниці) загальною балансовою власністю у розмірі 1554653 грн. 15 коп. Водночас, як зазначив заявник (боржник), для погашення заборгованості з рахунок майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» неможливо звернути стягнення на напівпричепи (загальна балансова їх вартість разом становить 1527043 грн. 32 коп.), так як вказані напівпричепи перебувають у заставі ПАТ «Діамант Банк» відповідно до Договору застави № 081/1 від 04.05.2016.

Враховуючи викладені обставини, боржник (заявник) просив суд розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17 відповідно до графіку розстрочення, наведеному у прохальній частині заяви (на загальний період з жовтня 2017 року по липень 2019 року рівними щомісячними платежами по 10000 грн. 00 коп.).

Згідно з пунктом 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Положеннями пункту 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому суд зазначає, що згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За таких обставин, невиконання контрагентами заявника (боржника) своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого заявником товару не є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Суд зазначає, що заявником долучено до матеріалів заяви довідку, видану Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві, про дані щодо всіх відкритих Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» банківських рахунків, з якої вбачається, що боржник (заявник) має відкриті банківські рахунки у ПАТ «Діамантбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОТП Банк».

При цьому, заявником (боржником) долучено до заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17 банківську виписку з рахунку заявника № 0908, відкритого в ПАТ «ОТП Банк», станом на 06.09.2017, з якої вбачається, що грошові кошти у сумі 926,96 грн. були списані з вказаного рахунку у зв'язку з виконанням платіжної вимоги державного виконавця та залишок на рахунку становить 0,00 грн.

У судовому засіданні 27.10.2017 заявником долучено до матеріалів заяви банківську виписку з рахунку заявника № 0908, відкритого в ПАТ «ОТП Банк», з якої вбачається, що станом на 12.10.2017 на вказаному рахунку відсутні грошові кошти (залишок становить 0,00 грн.) та банківську виписку з рахунку заявника № 1031, відкритого в ПАТ «ОТП Банк», з якої вбачається, що станом на 12.10.2017 на вказаному рахунку відсутні грошові кошти (залишок становить 0,00 грн.).

Також, заявником долучено до матеріалів заяви банківську виписку з рахунку № 7, відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з якої вбачається, що станом на 14.09.2017 залишок грошових коштів на вказаному рахунку становить 10000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 27.10.2017 заявником долучено до матеріалів заяви банківську виписку з рахунку заявника № 7, відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з якої вбачається, що станом на 12.10.2017 на вказаному рахунку наявні грошові кошти у розмірі 10000 грн. 00 коп.

Як пояснив заявник (боржник) у поданій до суду заяві, згідно з платіжною вимогою державного виконавця зарезервовано під списання 10000,00 грн. на рахунку заявника, відкритому в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Крім того, заявником долучено до матеріалів заяви довідку ПАТ «Діаматбанк» від 16.09.2017, в якій уповноваженою особою ФГВФО зазначено, що залишок грошових коштів на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» № 1762980, відкритому в ПАТ «Діамантбанк», становить 81947 грн. 25 коп.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДІАМАНТБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2017 року №2663, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ДІАМАНТБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що з наданих заявником (боржником) доказів дійсно вбачається відсутність у нього грошових коштів на рахунках (враховуючи запровадження процедури ліквідації у ПАТ «Діамантбанк») в обсязі, необхідному для виконання рішення суду у справі № 910/4147/17.

Водночас, суд вважає необгрунтованими твердження заявника (боржника) про відсутність у нього майна, на яке можливо звернути стягнення при виконанні рішення суду у справі № 910/4147/17.

Так, заявником (боржником) долучено до матеріалів заяви оборотно-сальдову відомість щодо основних засобів, які перебувають на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд», в якій заявником зазначено, що на його балансі перебувають МФУ, ноутбук, кондиціонер, моноблок, телевізор та 2 напівпричепи загальною вартістю 1554653 грн. 15 коп.

Також, заявником долучено до матеріалів заяви оборотно-сальдову відомість, з якої вбачається, що на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» перебувають меблі (крісла, столи, інше) на загальну суму 8891 грн. 74 коп.

При цьому, заявник зазначив, що для погашення заборгованості за рахунок майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» неможливо звернути стягнення на напівпричепи (загальна балансова їх вартість разом становить 1527043 грн. 32 коп.), так як вказані напівпричепи перебувають у заставі ПАТ «Діамант Банк» відповідно до Договору застави № 081/1 від 04.05.2016.

Так, заявником долучено до матеріалів заяви копію Договору застави транспортного засобу № 047/1 від 04.05.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» та ПАТ «Діамантбанк», відповідно до якого предметом застави є спеціалізований напівпричіп ринковою вартістю 836249 грн. 38 коп., та копію Договору застави транспортного засобу № 081/1 від 24.06.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» та ПАТ «Діамантбанк», відповідно до якого предметом застави є спеціалізований напівпричіп ринковою вартістю 712014 грн. 87 коп.

Водночас, суд зазначає, що надані заявником (боржником) докази не підтверджують відсутність майна (як рухомого, так і нерухомого), на яке можливо звернути стягнення з метою виконання рішення суду у справі № 910/4147/17.

Суд зазначає, що оборотно-сальдова відомість є внутрішнім бухгалтерським документом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд». Та, при цьому, як вбачається з долучених заявником оборотно-сальдових відомостей, у боржника наявне майно (окрім напівпричепів), на яке можливо звернути стягнення для часткового виконання рішення суду у справі № 910/4147/17.

Втім, належних та достатніх доказів відсутності у боржника майна, зокрема, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заявником (боржником) суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

При цьому, враховуючи, що заявник (боржник) просить суд розстрочити виконання рішення суду, доведенню підлягають обставини щодо можливості виконання боржником (заявником) графіку розстрочки виконання рішення суду, наведеного заявником у заяві.

Таким чином, заявник (боржник) повинен довести суду належними та допустимими доказами фактичну можливість сплачувати ним грошові кошти у розмірі та строки, вказані у графіку розстрочки виконання рішення суду, так як метою розстрочення виконання рішення суду є забезпечення можливості фактичного виконання рішення суду частинами (відповідно до графіку) за наявності конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Відповідно до графіку розстрочення виконання рішення суду у справі № 910/4147/17, викладеному у прохальній частині заяви, заявник (боржник) просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17 періодом з жовтня 2017 року по липень 2019 року та зі сплатою місячних платежів у розмірі 10000 грн. 00 коп.

31.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від стягувача надійшли письмові пояснення на подану боржником заяву, в яких стягувач вказав на те, що заявником не доведено належними та допустимими доказами можливості виконання графіку розстрочки рішення суду у справі № 910/4147/17, який наведено у прохальній частині заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17.

Так, у судовому засіданні 27.10.2017 заявником долучено до матеріалів заяви копію Договору поставки № 16Щ від 15.10.2014, укладеного з ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської», відповідно до умов якого постачальник (заявник, боржник) зобов'язується передати у власність покупця будівельні матеріали - гранітний щебінь, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № 16Щ від 15.10.2014 обсяг (кількість) кожної партії продукції узгоджується сторонами на підставі заявок покупця та вказується у видатковій накладній.

Згідно з п. 4.3 Договору поставки № 16Щ від 15.10.2014 покупець зобов'язаний оплатити партію продукції після поставки замовленої партії або шляхом внесення попередньої оплати у розмірі 100% вартості замовленої продукції.

Відповідно до п. 9.2 Договору поставки № 16Щ від 15.10.2014 строк цього договору закінчується 31.12.2014. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо за місяць до наступного року не надходить письмова заява однієї із сторін про відмову від продовження дії договору або про його перегляд.

При цьому, заявником (боржником) долучено до матеріалів заяви копію видаткової накладної № 220 від 08.07.2017 на суму 19073 грн. 32 коп. та копію видаткової накладної № 219 від 07.07.2017 на суму 18154 грн. 64 коп., в яких міститься посилання на реквізити Договору поставки № 16Щ від 15.10.2014 та які підписані уповноваженими представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» та ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» і скріплені печатками вказаних юридичних осіб.

Також, у судовому засіданні 27.10.2017 заявником долучено до матеріалів заяви копію Договору поставки № 41Щ від 04.11.2016, укладеного з ТОВ «Керрот» будівельні матеріали», відповідно до умов якого постачальник (заявник, боржник) зобов'язується передати у власність покупця будівельні матеріали - гранітний щебінь, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № 41Щ від 04.11.2016 обсяг (кількість) кожної партії продукції узгоджується сторонами на підставі заявок покупця та вказується у видатковій накладній.

Згідно з п. 4.2 Договору поставки № 41Щ від 04.11.2016 покупець зобов'язаний оплатити партію продукції після поставки замовленої партії або шляхом внесення попередньої оплати у розмірі 100% вартості замовленої продукції.

Відповідно до п. 9.2 Договору поставки № 41Щ від 04.11.2016 строк цього договору закінчується 31.12.2017. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо за місяць до наступного року не надходить письмова заява однієї із сторін про відмову від продовження дії договору або про його перегляд.

При цьому, заявником (боржником) долучено до матеріалів заяви копію видаткової накладної № 208 від 04.07.2017 на суму 9825 грн. 28 коп., копію видаткової накладної № 209 від 08.07.2017 на суму 9671 грн. 68 коп., копію видаткової накладної № 236 від 18.07.2017 на суму 20919 грн. 45 коп., копію видаткової накладної № 240 від 25.07.2017 на суму 20634 грн. 24 коп. та копію видаткової накладної № 242 від 01.08.2017 на суму 20343 грн. 42 коп., в яких міститься посилання на реквізити Договору поставки № 41Щ від 04.11.2016 та які підписані уповноваженими представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» та ТОВ «Керрот» будівельні матеріали» і скріплені печатками вказаних юридичних осіб.

З аналізу Договору поставки № 16Щ від 15.10.2014 та Договору поставки № 41Щ від 04.11.2016 вбачається, що вони є рамковими договорами, тобто такими, що укладені з метою багаторазового застосування, які містять загальні умови поставки товару постачальником (заявником, боржником), та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов'язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами у заявках.

Водночас, боржником (заявником) не долучено до матеріалів заяви погоджених з покупцями за вказаними договорами поставок відповідних заявок, в яких би сторони погодили строки та обсяги (вартість) товару, що буде поставлений заявником (боржником) саме у період, що охоплюється графіком виконання рішення суду у справі № 910/4147/17.

Тобто, заявником (боржником) не надано суду доказів, що він у період графіку розстрочення виконання рішення суду у справі № 910/4147/17 матиме зобов'язання з поставки товару своїм контрагентам, та відповідно, у контрагентів виникне зобов'язання з оплати вартості такого товару на користь заявника (боржника), та така сума грошових коштів буде достатньою для реального виконання графіку розстрочки, наведеного заявником (боржником) у прохальній частині заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17.

Водночас, що стосується долучених заявником до матеріалів заяви копій видаткових накладних до Договору поставки № 16Щ від 15.10.2014 та Договору поставки № 41Щ від 04.11.2016, що підтверджують факт поставки заявником товару своїм контрагентам, суд зазначає, що враховуючи умови оплати товару (відповідно до п.п. 4.2 та 4.3 вказаних договорів), а саме без відстрочення оплати товару, суд не приймає вказані видаткові накладні у якості доказу, що підтверджує реальне надходження грошових коштів на рахунок заявника (боржника) саме у період, який охоплює графік виконання рішення суду (з жовтня 2017 року по липень 2019 року) та, відповідно, реальну можливість заявника (боржника) виконувати графік розстрочення виконання рішення суду у справі № 910/4147/17, наведений у прохальній частині поданої до суду заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником (боржником) не доведено належними та допустимими доказами можливості виконання графіку розстрочки виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17, а отже задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду у такому випадку є необґрунтованим, так як матиме наслідком безпідставне затягування строків виконання рішення суду, що в свою чергу порушує право стягувача на своєчасне та належне виконання рішення суду та реальне відновлення його порушених прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17.

Керуючись ст. 86, ч. 1, 3 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансагротрейд» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4147/17.

Суддя І.М. Отрош