ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Справа № 914/1223/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання - І.О. Борщ

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

від відповідача : не з'явились

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" б/н від 11.09.2017

на рішення господарського суду Львівської області від 29.08.2017

у справі №914/1223/17, суддя - Бортник О.Ю.

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна"

про стягнення 104 076,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 29.08.2017 у справі №914/1223/17, суддя - Бортник О.Ю., позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 64358,4 грн. інфляційних, 5912,32 грн. трьох процентів річних та 1080,3 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду про задоволення позову мотивоване тим, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання, і крім того, рішенням суду з відповідача за окремий спірний період вже було стягнуто основну суму боргу та частину інфляційних втрат та процентів річних, а відтак, застосовується ст. 625 ГПК України.

Рішення суду про відмову в позові мотивоване необґрунтованістю позовних вимог, а також спливом строків позовної давності, врахованої за заявою відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення суду скасувати в частині задоволення позову про стягнення 64 358,4 грн. інфляційних втрат та прийняти нове, яким задоволити позов в частині стягнення 53 285,31 грн. інфляційних втрат, мотивуючи це неправильно обраним способом самого розрахунку інфляційних втрат.

Таким чином, з апеляційної скарги вбачається, що відповідач не погоджується з рішенням суду про задоволення позову в частині стягнення 11073,09 грн. інфляційних втрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, мотивуючи це тим, що у п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.13 року вказано, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97р.

У судове засідання не з'явився представник відповідача/скаржника, хоча відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апеляційний господарський суд, враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, що участь представників сторін в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторін, встановлені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги та відсутність інших процесуальних перешкод, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності представників відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що предметом позову у даній справі є вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 95 963,47 грн. за період з вересня 2013 року по березень 2017 року та 3% річних у розмірі 8112,87 грн. за період з 09.09.2013 року по 26.03.2017 року.

Апеляційним судом встановлено, що Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року у справі № 914/1043/16, залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 29.05.2017 року, за первісним позовом ФОП ОСОБА_3 до ТОВ «НТД-Україна» про стягнення 310 542,7 грн. та за зустрічним позовом про визнання недійсним акту про виконання робіт, апеляційну скаргу було задоволено частково та Рішення Господарського суду Львівської області від 27.10.2016 року скасовано в частинах стягнення 194 602,47 грн., 3079,9 грн. - 3% річних, 3 994,99 грн. інфляційних втрат, та прийнято нове рішення в цих частинах про відмову в позові. В решті оскаржуване рішення залишено без змін.

Зазначеним рішенням апеляційного суду у справі № 914/1043/16 встановлено, що 03.09.2012р. між ТзОВ "Етол Україна" (замовник) (правонаступник ТзОВ "НТД-Україна") та суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір виконання робіт №03/09/12-2 (надалі - договір). Згідно умов договору, виконавець зобов'язався своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи по влаштуванню вхідної групи на об'єкті замовника за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до затвердженого технічного завдання або проектної документації. Облаштування фасаду здійснюється у відповідності до специфікації, затвердженої замовником, що зазначені у додатку № 1. Замовник зобов'язався надати виконавцю будівельний майданчик, передати затверджену проектну документацію, забезпечити своєчасне фінансування виконання монтажних робіт, прийняти і повністю сплатити вартість виконаних робіт (і матеріалів, якщо роботи здійснюються за рахунок матеріалів Виконавця) (розділ 1 договору).

Виконавець розпочинає виконання робіт, передбачених договором, у термін до 59 робочих днів, після оплати авансу (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 3.1 договору, орієнтована вартість робіт становить 152 210,00 грн. в тому числі ПДВ 20%. Остаточна вартість договору визначається як сума всіх актів прийняття-передачі виконаних робіт.

Перелік, кількість, вартість матеріалів та обладнання, поставку та монтаж якого здійснює виконавець, а також перелік та вартість монтажних робіт, що виконує підрядник, сторони визначили у додатку № 2 (п. 3.2. договору).

Так, у додатку № 2 договору сторонами були погоджені матеріали та робота на загальну суму 152 210,00 грн.

На виконання умов договору замовником було здійснено часткову оплату на суму 65000,00грн., а саме: 04.09.2012 р. на суму 50000,00 грн. (банківська виписка від 05.09.2012р. за 04.09.2012р.) з призначенням платежу оплата за товар згідно договору №03/09/12-2 від 03.09.2012р.; 14.09.2012 р. на суму 15000,00 грн. (банківська виписка від 15.09.2012 р. за 14.09.2012р.) з призначенням платежу оплата за товар згідно договору №03/09/12-2 від 03.09.2012р.

Відповідно до п. 7.3. договору, виконавець повідомляє замовника про готовність виконаних робіт (їх частини) до передачі, шляхом надання йому акту приймання виконаних робіт. Замовник організовує та здійснює приймання виконаних робіт (їх частини) за свій рахунок протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання наданого виконавцем акту виконаних робіт (п. 7.4.).

Приписами п. 7.5. договору встановлено, що у випадку наявності у замовника обґрунтованих зауважень щодо приймання-передачі виконаних робіт (їх частини), він повинен письмово повідомити про це виконавця протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання акту. Сторони погоджують строк усунення недоліків виконаних робіт з моменту отримання письмової вимоги від замовника.

У відповідності до п. 7.6 договору, якщо протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання акту замовником не подано зауважень у письмовій формі до акту виконаних робіт, то роботи вважаються прийнятими і підлягають оплаті згідно умов договору.

Відповідач за первісним позовом стверджує, що 17.06.2016 року ним було відправлено на адресу позивача (виконавця) лист № 141 від 17.06.2013 року, в якому зазначив, що між ТзОВ та "Етол-Україна" ФОП ОСОБА_3 існують договірні відносини по декількох договорах, в яких предметом є виконання робіт на об'єкті за адресою АДРЕСА_1, але не поставка товару, а оскільки підприємство не отримувало товару то відсутні правові підстави підписувати видаткові накладні. Щодо Актів відповідач за первісним позовом зазначив, що в останніх відсутні посилання на номер та дату договору, не зрозуміло в якому об'ємі виконані роботи з яких матеріалів та форма Актів не відповідає примірній формі первинних документів з обліку в будівництві, що діють в Україні. Відповідач з первісним позовом просив позивача усунути зазначені недоліки. При тому замовником не зазначалось, що роботи виконані неналежно.

23.08.2013 року ФОП ОСОБА_3 надіслав на адресу ТзОВ "Етол-Україна" Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за травень 2013 року на суму 337 262,90 грн., довідку про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ -3 за травень 2013 року, підсумкову відомість ресурсів за травень 2013 року, розрахунок загальновиробничих витрат. Факт направлення ФОП ОСОБА_3 ТзОВ "Етол-Україна" зазначених документів підтверджується описом вкладення до цінного листа. ТзОВ "Етол-Україна" отримало зазначені документи 05.09.2013 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Судом встановлено, що замовник жодних зауважень щодо неналежного виконання позивачем за первісним позовом умов договору, після спливу трьохденного строку в письмовій формі не висловив, як це передбачено п. 7 договору, а тому роботи, вважаються прийнятими і підлягають оплаті згідно умов договору.

Згідно з ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факти та обставини, встановлені господарськими судами у справі № 914/1043/16, є преюдиційними для вирішення даної справи, та повторно не потребують доказування.

Відтак, як встановлено, у справі № 914/1043/16 заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача за березень 2015 р. - жовтень 2016 р. 4170,6 грн. трьох процентів річних та 5636,25 грн. інфляційних, та за цей період судами стягнуто заборгованість з відповідача.

Відтак, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вищезазначені стягнуті суми боргу з відповідача у справі № 914/1043/16 не можуть повторно бути стягнуті. Крім того, як вбачається з розрахунку сум боргу, позивачем дійсно виключено (а саме, відмінусовано) з розрахунку інфляційних та трьох процентів річних у справі суми, стягнуті на його користь за зазначеним рішенням Львівського апеляційного господарського суду.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Згідно Листа Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси за відповідний період перемножити між собою. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяцю, а в середньому на місяць.

У п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.13 року вказано, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97р.

Слід зазначити, що позивачем заявлено до стягнення інфляційні та три проценти річних за період з вересня 2013 р. по 11.06.2014 р. включно. Однак, відповідачем подано до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 65-66). Позов заявлено позивачем - 12.06.2017 року. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних за період з вересня 2013р. по 11.06.2014р. обґрунтовані, однак за вищевказаними позовними вимогами сплив трирічний строк позовної давності, що є наслідком відмови у позові.

Також, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних за період з 12.06.2014р. по 30.09.2015р. підлягають задоволенню в розмірі 52151,58 грн., за період з 01.04.2016р. по лютий 2017р. підлягають задоволенню в розмірі 11337,3 грн., за березень 2017 р. - в розмірі 869,52 грн., разом - в розмірі 64358,4 грн. Позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних за період часу з 12.06.2014 р. по 30.09.2015 р. та з 01.04.2016 р. по 26.03.2017 р. підлягають задоволенню в сумі 5912,32 грн.

У даному контексті, апеляційний суд зазначає, що у поданому контррозрахунку відповідачем не включено розрахунок інфляційних втрат за березень 2017 року, що входить до предмету спору.

Позовні вимоги щодо стягнення решти інфляційних втрат та трьох процентів річних за вказані періоди часу задоволенню не підлягають в зв'язку з необґрунтованістю. Позивачем при нарахуванні інфляційних за березень 2017р. не взято до уваги рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі від 03.04.97р. № 62-97р щодо часткових оплат відповідачем заборгованості протягом березня 2017 р. та коригування, з огляду на них, суми заборгованості, яка підлягає індексації.

У свою чергу, відповідач/скаржник у апеляційній скарзі вважає, що позивачем та судом обрано неправильний спосіб розрахунку, зокрема, зазначає, що згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Проте апеляційний суд зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу у даній справі, відповідач покликався на спосіб розрахунку інфляційних втрат, передбачений інформаційним листом Вищого господарського суду України від 17.02.2012 року, який, у свою чергу, відсилає до Листа Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97р.

Апеляційний суд зазначає, що у справі № 914/1043/16 судами було задоволено позов у частині стягнення 1641,26 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року. Слід зазначити, що у даному випадку розрахунок проводився за формулою : №Сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою: ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості; Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою: С. інфл. = С х ІІср., де С - сума боргу; ІІср.- сукупний індекс інфляції; Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою: С заг. = С + С інфл., де С - сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу (яка також передбачена у системі Ліга: Закон (калькулятори)). Рішення апеляційної інстанції у справі № 914/1043/16 було залишено судом касаційної інстанції без змін.

Апеляційний суд зазначає, що твердження скаржника про те, що судом першої інстанції взято до уваги позицію саме позивача стосовно способу розрахунку інфляційних втрат не є обґрунтованим, оскільки така позиція позивача ґрунтується на відповідних роз'ясненнях Верховного суду України.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" б/н від 11.09.2017 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 29.08.2017 у справі №914/1223/17 - залишити без змін,

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 16.11.2017 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.