ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Справа № 910/24047/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ємельянова А.С.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргиприватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017
у справігосподарського суду міста Києва №910/24047/16
за позовомприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
доприватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія"
про стягнення 50 000,00грн.
за участі представників сторін:

від позивача - Колдоба М.В., Оніщенко Г.В.,

від відповідача - Овчаренко Р.Б., Лисенко Д.В.,

У С Т А Н О В И В:

27.12.2016 приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулися до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія" 50 000,00грн. страхового відшкодування у порядку ст.ст.993, 1187 ЦК, ст.27 Закону України "Про страхування".

04.04.2017 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Отрош І.М.) у позові відмовлено повністю.

21.06.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Ткаченко Б.О., Зубець Л.П., Пашкіна С.А.) рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2017 скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог, стягнуто з ПАТ "Українська пожежна страхова компанія" на користь ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" 50 000,00грн. страхового відшкодування, виплаченого в порядку регресу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судові витрати.

У касаційній скарзі приватне акціонерне товариство "Українська пожежна страхова компанія" посилалися на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, тому просили постанову від 21.06.2017 скасувати, а рішення від 04.04.2017 залишити в силі, посилаючись на законність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем річного строку для звернення з відповідними вимогами.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

14.07.2014 між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ПП "Древній Град" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №28-1309-14-00189, згідно якого позивач застрахував автомобіль НОМЕР_1. Вигодонабувачем згідно вказаного договору визначено ПАТ "Креді Агріколь Банк".

23.08.2015 на автомобільній дорозі Мукачево-Рогатин-Львів, на 423км. + 350м. сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_2 та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Головного управління МВС України у Львівській області № 8847 та актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 11.09.2014.

Згідно постанови слідчого СВ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області про закриття кримінального провадження та листа № 2/Д-237 від 28.12.2015 року, ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля "Opel" д.р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_9 вимог Правил дорожнього руху України.

Відповідно до рахунку № АР00008886 від 15.09.2014 року, виставленого ТОВ "Арія Моторс", вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, становить 143 426,00 грн. Фактична вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля згідно з нарядом-замовленням № АР00023676 від 30.10.2014 становить 132 694,57 грн.

Згідно страхового акту № ЗСКА-3794 від 23.09.2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 23.09.2014, розмір страхового відшкодування за Договором становить 132 694,57 грн.

На підставі викладеного, ПП "Древній Град" звернулися до ПАТ "СК "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 27.08.2014.

Суди установили, що виконуючи взяті на себе згідно договору зобов'язання, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 132 694,57грн. на рахунок СТО - ТОВ "Арія Моторс", що підтверджується платіжним дорученням №23388 від 24.09.2014.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Opel" д.н. НОМЕР_5 була забезпечена ПАТ "Українська пожежна страхова компанія" згідно полісу № АС/1764655, яким передбачено, що франшиза становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн.

Таким чином, на підставі ст.27 Закону України "Про страхування", ст.993 Цивільного кодексу України до ПАТ "СК "Українська страхова група", після виплати страхового відшкодування на вимогу ПП "Древній Град", перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, страховиком якої є ПАТ "УПСК".

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заява про виплату страхового відшкодування отримана відповідачем 22.07.2016, тобто з пропущенням річного строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування, про що ПАТ "УПСК" направили позивачу лист-відмову №3360/18 від 03.10.2016. Тому керуючись п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відхилив вимоги позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи про задоволення позовних вимог, апеляційний господарський суд виходив із того, що позивач та відповідач не перебувають у договірних відносинах, а положення п.37.1.4 ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулюють правовідносини між страховиком та страхувальником, розповсюджуються на їх відносини до заміни кредитора. Виходячи з чого, дійшов висновку, що в спірному випадку застосовується загальний строк позовної давності, який станом на дату звернення до суду з позовом не сплив.

На підставі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 ГПК України).

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно положень ст.ст.99, 101 ГПК України апеляційний господарський суд розглядає справу повторно. Тобто, метою апеляційного перегляду є не перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а розгляд справи повторно. Переглядаючи рішення в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд користується правами, наданими суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним господарським судом на підставі ст.ст.32-34, 43 ГПК України було детально перевірено обставини справи з урахуванням тверджень позивача, та обгрунтовано зроблено висновок, що положення пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розповсюджуються на відносини страховика та страхувальника до заміни кредитора. До нового кредитора як особи, яка відповідальна за завдані збитки, не могли перейти обов'язки подати заяву протягом 1 року з моменту дорожньо-транспортної пригоди, отже слід застосовувати трирічний строк позовної давності.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, грунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства, та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, при ухваленні якої здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку усім наявним в матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосувано норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи, викладені заявником у касаційній скарзі не заслуговують на увагу та спростовуються мотивованими висновками суду апеляційної інстанцій, що ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи та вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 у справі №910/24047/16 господарського суду міста Києва - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяА.С. Ємельянов
СуддяН.М. Нєсвєтова