ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" листопада 2017 р. Справа № 918/600/15

Господарський суд Рівненської області в складі судді Войтюка В.Р. при секретарі судового засідання В`юненко І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт." від 04 жовтня 2017 року № б/н про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 918/600/15

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод"

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, розпорядник майна Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" Ткачук Д.В.

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 79 150 грн. 00 коп.

Орган виконання рішення суду Рівненський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

За участі представників:

від позивача: ОСОБА_4 (довіреність №НАР319733 від 14.09.2015 року);

від відповідача: Губар Н.В. (довіреність б/н від 30.11.2016 року);

від органу ДВС: Черуха В.М. (довіреність №15688 від 14.08.2017 року);

від ТОВ "Декорт" - не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 79 150 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16 липня 2015 року позов задоволено частково та стягнено з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 59 520 грн. 80 коп.

Цим же рішенням стягнено з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" в доход Державного бюджету судовий збір в розмірі 1 827 грн. 00 коп.

17 серпня 2015 року на виконання рішення суду видано відповідні накази.

04 жовтня 2017 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт." на адресу суду надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 918/600/15.

Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що між ТОВ "Декорт." та ПАТ "Завод "Технопривод" укладено договір про переведення боргу, за яким ТОВ "Декорт." зобов'язалося виконати зобов'язання ПАТ "Завод "Технопривод", які ґрунтуються на рішеннях Господарського суду Рівненської області.

Тому, на переконання заявника, боржника у виконавчому провадженні № 53174129 та № 53210698 і у справі № 918/600/15 необхідно замінити на нового, зокрема ТОВ "Декорт".

Ухвалою суду від 05.10.2017 р. заяву про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 918/600/15 подану ТОВ "Декорт.", прийнято судом до розгляду у судовому засіданні на 18.10.2017 р.

Ухвалою суду від 18.10.2017р. розгляд заяви відкладено на 01.11.2017 р.

31.10.2017р. через відділ канцелярії представником стягувача подано відзив на заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій останній просить суд відмовити в задоволенні заяви, як такій яка не обґрунтована та не доведена.

Ухвалою суду від 01.11.2017р. розгляд заяви відкладено на 14.11.2017 р.

У судовому засіданні 14.11.2017 р. представник стягувача та ДВС України заперечили проти задоволення заяви, з підстав зазначених у відзиві, боржник просив суд заяву задоволити в повному обсязі.

Заявник та третя особа не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання на 14 листопада 2017 р., хоча про місце дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення представників сторін та ДВС України, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як зазначалося вище, на виконання рішення суду у даній справі було видано відповідний наказ, який був пред'явлений стягувачем до виконання і 22.12.2016 року постановою органу ДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 918/600/15 від 17.08.2015 року.

22.12.2016 року постановою органу ДВС вказаний наказ у порядку ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" приєднано до зведеного виконавчого провадження.

Отже, матеріалами справи стверджено, що на час розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, у ДВС України на виконанні перебуває наказ господарського суду Рівненської області № 918/600/15 від 17.08.2015 року, де боржником є ПАТ "Завод Технопривод", а стягувачем ОСОБА_1

Отже, з зазначено вбачається, що ТОВ "Декорт." правомірно звернулося із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки виконання судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальний кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Отже, наведеними процесуальними нормами передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні відповідно до приписів статей 512 і 520 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині 1 статті 510 ЦК встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Отже, зобов'язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами - сторонами зобов'язання.

Чинне цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов'язанні, однак встановлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.

Зокрема, заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, яка саме особа має здійснити виконання, зокрема, отримати кошти (статті 512, 516 ЦК).

Разом із тим закон встановлює обмеження на заміну боржника у зобов'язанні поза волею кредитора.

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

За змістом наведених норм заміна боржника є можливою в двох випадках: в разі загального правонаступництва (спадкування, реорганізації юридичної особи); в разі окремого правонаступництва - на підставі договору.

При цьому, суд вбачає, що переведення боргу допускається виключно за згодою кредитора, якщо інше не передбачене законом. Це пов'язано з тим, що кредитор зацікавлений у виконанні зобов'язання і для останнього не байдуже, хто буде виконувати зобов'язання, оскільки різні боржники мають різну платоспроможність, сумлінність тощо.

Зі змісту статті 520 ЦК України не вбачається прямих вказівок стосовно того, в якій формі має бути виражена згода кредитора, чи шляхом підписання кредитором договору відступлення права вимоги (тобто цей договір як правочин стає трьохстороннім), чи шляхом надання відповідного листа, повідомлення тощо.

З зазначеного слідує, що договір переведення боргу, яким передбачається заміна боржника у зобов'язанні, де старий боржник передає свої обов'язки у зобов'язанні новому боржнику, який вступає у зобов'язання та має виконати обов'язок перед кредитором, можливий виключно за погодженням стягувача (кредитора).

При цьому для заміни боржника у зобов'язанні істотне значення має не форма виразу волі кредитора, а наявність відповідної волі, що і вимагається згідно з приписами статті 520 ЦК.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного суду України від 26.04.2017 р. у справі № 3-300гс17.

З матеріалів справи суд вбачає, що 28.09.2017 р. між заявником ТОВ "Декорт." (новий боржник) та ПАТ "Завод "Технопривод" (первісний боржник) було укладено договір переведення боргу № ПБ-Д-ТП-28/09-17 (надалі - договір, т. 3, а.с. 3 - 4).

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору в порядку та на умовах визначених цим договором, первісний боржник переводить борг, що виник на підставі визначених п. 1.2 договору рішень та наказі господарського суду Рівненської області, про стягнення з ПАТ "Завод "Технопривод" на користь фізичних осіб, визначених у п.1.2 договору грошових коштів у загальному розмірі 729 555 грн. 42 коп., а новий боржник приймає на себе зобов'язання первісного боржника, визначені зазначеними рішеннями та наказами та зобов'язується оплатити їх на користь кредиторів відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Згідно пункту 1.5 договору до нового боржника переходять зобов'язання первісного боржника перед кредитором, визначеними цим договором у повному обсязі із дати набуття чинності цим договором.

Дослідивши долучений до заяви договір, в розрізі вимог які ставляться в заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні та норм права, які зазначалися, суд вбачає, що договір переведення боргу, не містить погодження кредитора - ОСОБА_1, хоча таке, є обов'язковим у разі переведення боргу на іншого боржника.

Судом встановлено, матеріали справи не містять будь якого погодження кредитором договору на переведення боргу (підпис на примірнику договору, додаткової угоди, листа, повідомлення, тощо).

Крім того, кредитор у своєму відзиві на заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні чітко вказує, що останнім не надавалася згода на укладання такого договору.

В сукупності, суд вбачає, що боржником (ПАТ "Завод "Технопривод") та заявником (ТОВ "Декорт.") не дотримано вимог чинного законодавства України, яке зазначалося вище, при переведенні боргу, а тому посилання на такий договір, як на підставу заміни сторони у виконавчому провадженні є неправомірним та безпідставним.

Відповідно до статті 1214 Господарського процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони господарський суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Господарський суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом, з матеріалів справи встановлено, що вибуття сторони у виконавчому провадженні в межах виконання наказу суду по справі № 918/600/15, не відбувалося, доказів протилежного, заявником та боржником суду не надано.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вищевказаних обставин, суд дійшов висновку про безпідставність заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт." про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 918/600/15, як такій яка не доведена належними та допустимими доказами, а тому суд в її задоволенні відмовляє.

Керуючись ст.ст. 25, 86, 115, 121-4 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт." про заміну ПАТ "Завод "Технопривод" в якості сторони (боржника) у виконавчому провадженні № ЄДРВП 53174129 та зведеному виконавчому провадженні № ЄДРВП 53210698, його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Декорт." - відмовити.

2. Ухвалу направити заявнику, сторонам у справі, третій особі та Рівненському районному відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Суддя Войтюк В.Р.