ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.2017 Справа № 907/692/17

Суддя господарського суду Йосипчук О. С.,

розглянувши матеріали

за позовною заявою UNIMATIK KFT, Ніредьгаза Угорщина

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод Універ, м. Виноградів Закарпатська обл.

про визнання недійсним одностороннього правочину,

За участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, предст. за дог. від 01.02.2017р.;

від відповідача ОСОБА_2, предст. за дов. від 20.04.17р.;

Суть спору: Згідно позовної заяви, позивач просить визнати недійсним односторонній правочин відповідача щодо зарахування зустрічних однорідних вимог у формі заяви від 28.12.2015 року.

У обгрунтування свої вимог позивач посилається на те, що шляхом вчинення спірного одностороннього правочину (заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.12.2015р.) відповідач намагається погасити наявне у нього грошове зобов'язання перед позивачем у сумі 60900 грн., яке виникло внаслідок прострочення платежів за контрактом №2012/07/02 від 20.07.2012р. Таким чином, відповідач необгрунтовано та безпідставно звернувся до позивача із заявою від 28.12.15 у якому є повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог, внаслідок яких зобовязання ТОВ «КЗ «Універ» перед ним з оплати 60900 євро боргу по контракту №2012/07/02 від 20.07.2012р. припиняються, а зобовязання UNIMATIK KFT перед товариством з в частині сплати штрафу за Контрактом №2012/06/01 від 01.06.2012р. припиняються частково на суму 60900 євро.

Позивач стверджує, що відповідачем намагається погасити заборгвоаність шляхом зарахування апелюючи не зустрічними однорідними вимогами, а неіснуючими і необгрунтованими борговимі нарахування (неустойки), які не являються однорідними борговими зобов'язаннями, не носять безспірного характеру, є безпідставними через відсутність юридичного факту, що дає право на нарахування неустойки за контрактом. Пояснив, що доводи про наявність заборгованості за Контрактом № 2011/06/01 від 01 червня 2012 року спростовуються Актом прийому-здачі монтажних та ремонтних робіт від 20.09.2012р., який свідчить про безпідставність нарахування відповідачем штрафу.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у своїх письмових поясненнях. Зокрема стверджує про можливість зарахування нарахованих ним штрафних санкцій у погашення заборгованості перед позивачем, оскільки такі вимоги є однорідними і обгрунтовані доказами, що спростовують посилання позивача на факт виконання обумовлених контрактом № 2012/06/01 від 01 червня 2012 року.

Окремо, відповідачем заявлено клопотання про звернення до компетентного органу Республіки Угорщина із судовим дорученням про надання правової допомоги щодо надання інформації стосовно змісту норм законодавства Угорської республіки, які регламентують поставки обладнання, виконання робіт, стягнення неустойки, яке судом залишене без задоволення через наявність достатніх даних про обставини та норми права, які підлягають судолвому дослідженню та коментуванню. Відхиляючи згадане клопотання, суд звернув увагу і на недопустиммість невиправданого затягування строку розгляду спору у суді.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Як вбачається із матеріалів справи, 20.07.12 між UNIMATIK KFT, Ніредьхаза, Угорщина (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Консервний завод "Універ" (Покупець) було укладено контракт №2012/07/02, згідно умов якого продавець зобов'язався передати обумовлене обладнання (надалі Товар), а покупець прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного контракту.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Контракту сторони обумовили, що вартість товару визначається в Євро та складає 80900 євро. Продавець зобов'язався передати товар, а покупець прийняти його в строк не пізніше 30.12.2012 року (п. 3.1.). При цьому, разом з товаром продавець надає покупцю комерційний рахунок (Інвойс); сертифікат походження; упаковочний лист; автотранспортну накладну, технічну документацію, сертифікат якості, сертифікат відповідності заводу (п. 3.5.).

Згідно п. 4.1. Контракту покупець оплачує вартість товару банківським переводом після відвантаження на підставі виставленого інвойса. Датою оплати вважається день зарахування грошових коштів на рахунок продавця (п. 4.2.).

Сторони також обумовили, що усі спірні питання, що випливають з даного контракту вирішуються сторонами шляхом переговорів, при неможливості їх врегулювання або порушенні його умов спір передається на розгляд в суд по місцю знаходження продавця (п.п. 9.2., 9.3. Контракту).

При цьому, як вбачається з тексту договору, волевиявлення сторін стосовно вибору права, яке має бути застосовано при вирішенні спору, учасниками правовідносин за даним контрактом не узгоджено і в контракті відсутнє.

Судовим розглядом справи встановлено, що сторони визнають факт виконання позивачем зобов'язання щодо поставки обладнання в адрес відповідача за наведеним вище контрактом у повному обсязі, а також факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 60900 Євро щодо оплати вартості цього поставленого обладнання, як це витікає із заяви ТОВ "Консервний завод "Універ" та пояснення представника відповідача про мету вчинення ним акту звернення про зарахування зустрічних однорідних вимог. Як видно із коментарів відповідача, односторонній правочин вчинено у формі зарахування зустрічної однорідної вимоги мета якої - погашення суми 60900 Євро заборгованості ТОВ "Консервний завод "Універ" перед позивачем по оплаті за поставлене за контрактом контракт №2012/07/02 від 20.07.2012р. обладнання. Зважаючи на таке, судом застосовано правила ст.35 ГПК України.

Далі, судом встановлено, що 01.06.2012 року між UNIMATIK KFT, Ніредьгаза, Угорщина (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Консервний завод Універ, м. Виноградів (Замовник), по місцю знаходження відповідача (м.Виноградів, Україна), який виступив Замовником, було укладено контракт № 2012/06/01, згідно умов якого підрядник (позивач у справі) зобов'язався виконати роботи по ремонту, монтажу обладнання в строк 31.01.2013р., а замовник (відповідач у справі) прийняти і оплатити виконані роботи вказані у додатку 1 в розмірі і в строк визначеним цим контрактом (арк. справи. Адресу проведення ремонтних робіт сторони обумовили Україна, Закарпатська область, с. Фанчиково, вул. Жовтнева, 94.

Згідно умов контракту вартість робіт складає 91 238, 00 євро (п. 3.1. контракту). Робота по ремонту вважається виконаною після підписання акту- прийому передачі робіт, який є невід'ємною частиною даного договору (п. 2.1.3 контракту). Пунктом 3.2. контракту сторони узгодили, що замовник оплачує обумовлену вартість робіт після підписання акту прийому передачі у відповідності з виставленим інвойсом.

Цим же контрактом, зокрема п.5.2., обумовлено відповідальність підрядника за порушення строків виконання робіт у вигляді штрафу у розмірі 0,5 відсотка від суми контракту (91 238, 00 євро) за кожен день прострочки.

Таким чином, між сторонами спору виникли правовідносини поставки обладнання та підряду, метою яких є поставка відповідачу обладнання та його монтаж, яка опосередкована грошовим зобов'язанням відповідача оплатити вартість поставленого обладнання та виконані роботи по його монтажу.

Як слідує із матеріалів справи та пояснень сторін, відповідач, не виконавши своїх зобов'язань по оплаті обладнання, поставленого за контрактом №2012/07/02 від 20.07.2012р. у сумі 60900Євро у строк до 30.12.2012р., заявив позивачу 28.12.2015р. про факт прострочення виконання робіт за контрактом № 2012/06/01, які мали бути виконані до 31.01.2013р., у зв'язку з чим нарахував штраф у сумі 477630,93 Євро, відповідно до п.5.2. контракту № 2012/06/01, з огляду на що заявив про зарахування зустрічної однорідної вимоги (стягнення штрафу) у погашення заборгованості перед позивачем у сумі неоплаченого обладнання (60900Євро).

Таким чином, відповідач здійснив дії (правочин), що мав на меті припинення грошового зобов'язання перед позивачем по сплаті суми 60900Євро основного боргу, що виник із контракту №2012/07/02, за рахунок нарахованої протягом 1047 днів неустойки за невчасне виконання позивачем підрядних робіт за контрактом № 2012/06/01 у сумі 477630Євро штрафу.

Згідно змісту контракту № 2012/06/01, сторони обумовили, що усі спірні питання, що випливають з даного контракту вирішуються сторонами шляхом переговорів, при неможливості їх врегулювання або порушенні його умов спір передається на розгляд в суд по місцю знаходження підрядника (п.п. 6.2., 6.3. Контракту).

Поряд з цим, згідно ст. 1 господарського процесуального закону - підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Аналогічні положення визначено законодавцем і ст. 123 коментованого Закону, якою встановлено, що до господарських судів за захистом своїх порушених або оспорюваних законом інтересів мають право звертатися також і іноземні підприємства і організації.

Судом встановлено, що позивач - UNIMATIK KFT, Ніредьхаза, Угорощина є іноземним субєктом господарювання, згідно виписки затвердженої Реєстраційним судом Ніредьхази, реєстраційний номер 15-15-000504 (а.с. 21-46).

Відповідно до положень ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. При цьому, питання підсудності судам України справ з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою) визначені Законом України "Про міжнародне приватне право".

Згідно ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, а також положення ст. 15 ГПК України, оскільки відповідач є юридичною особою за законодавством України, спір підсудний господарським судам України та повинен розглядатися та вирішуватись у господарському Закарпатської області.

Як вбачається з умов контракту № 2012/06/01, волевиявлення сторін стосовно вибору права, яке має бути застосовано при вирішенні спорів, учасниками правовідносин не узгоджено і в контракті відсутнє.

Згідно ст. 7 Закону України Про міжнародне приватне право при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

Виходячи з заявленого позивачем предмету спору (про визнання недійсним правочину, вчиненого резидентом України), обумовленого сторонами місця виконання договору, а також положень ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 47, ст. 48 Закону України Про міжнародне приватне право, суд дійшов висновку, що до вирішення даної справи підлягає застосуванню законодавство України.

Заперечуючи проти вчиненого відповідачем правочину, що є предметом спору, Позивач стверджує, що він свої зобов'язання по ремонту, монтажу обладнання виконав в повному обсязі, що підтверджується підписаним директором ТОВ КЗ Універ О.Ледєл у м. Виноградів актом прийому передачі виконаних робіт від 20.09.2012 року і, таким чином твердження відповідач про прострочення виконання та наявні підстави для застосування нейстойки у виглідя штрафу є безпідставними.

У свою чергу, відповідачем надано суду експертні дослідження, якими спростовуються факти монтажу поставленого обладнання та його використання у господарській діяльності.

Досліджуючи подані сторонами докази, судом було оглянуто оригінал Акту приймання-передачі робіт по контракту №2012/06/01 від 20.09.2012р., однак здійснити експертне дослідження цього акту на предмет його достовірності не видалось можливим через ненадання позивачем цього документа для проведення судової експертизи, з огляду на що факт виконання позивачем робіт по контракту №2012/06/01 від 20.09.2012р. залишився непідтвердженим судовим розглядом справи.

Водночас, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, предбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.09.2016р., здійснена відповідачем 1, є правочином у розумінні норм статті 202 Цивільного кодексу України.

В силу положень чинного законодавства для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони.

Зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї із сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Пунктом 2 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, у такий спосіб, як визнання правочину недійсним.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компентенції (спеціальної правосубєктності) може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Разом з тим, стаття 603 Цивільного кодексу України визначає, що у разі заміни кредитора боржник має право предявити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом предявлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент предявлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до приписів ст. 601 Цивільного кодексу України зарахування можливе при наявності наступних умов:

- зустрічність вимог, тобто сторони одночасно беруть участь у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог (в Постанові Верховного Суду України від 09.12.2008 вказується, що однорідність вимог походить з їхнього матеріального змісту та юридичної природи і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобовязань.);

- настання строку виконання за обома вимогами, що зараховуються, або строк був визначений моментом витребування, або, щоб термін не був вказаний взагалі, тобто, виконання можна було вимагати в будь-який момент (важливо, щоб строк виконання зобовязання настав за двома зобовязаннями. Оскільки, якщо за одним договором строк виконання настав, а за другим ні, то зарахування стане можливим лише після настання строку виконання за другим зобов'язанням);

- якість вимог, тобто між сторонами немає спору щодо розміру, характеру, змісту та умов зобов'язання;

- якщо не зійшов строк позовної давності по зустрічній вимозі.

Крім того, з огляду на Постанову ВГСУ від 30.07.2014 у справі №909/1094/13, зарахування вважається проведеним у випадку, якщо воно відбувається на підставі направленої заяви про зарахування вимог, після отримання іншою стороною такої заяви. Саме тому для уникнення у майбутньому спорів краще фіксувати зарахування зустрічних однорідних вимог укладанням між сторонами угоди.

Отже, законодавством чітко визначено, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань в одному із яких одна сторона є кредитором, друга - боржником, а в другому навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому, а кредитор у першому зобов'язанні є боржником у другому зобов'язанні). Крім того, вимоги які можуть підлягати зарахуванню мають відповідати таким умовам: повинні існувати на день проведення заліку, бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язання є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі речей, зокрема грошей).

Водночас, відповідач у поданому позові посилається на висновки постанови Вищого господарського суду України від 17.02.16 у справі №907/598/15, в ході розгляду якої досліджувались обставини та правовідносини щодо поставки товару згідно контракту №2012/07/02 від 20.07.12 та, зокрема, наголошено про необхідність під час вирішення спору крім вимог національного законодавства встановити норми матеріального права Республіки Угорщина, якими регулюються спірні правовідносини та надати відповідну оцінку доводам сторін спору з урахуванням встановлених норм права.

Так, згідно з ст. 123 ГПК України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

За визначенням термінів, наведених у ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" приватноправовими відносинами є відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон застосовується, зокрема, до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Отже, з метою правильного вирішення спору у даній справі необхідно визначити її підсудність судам України, процесуальну правоздатність і дієздатність іноземного елемента та право, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ст. 4 ГПК України господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

При цьому відповідно до ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Отже, у випадку обрання сторонами контракту права, що підлягає застосуванню до змісту правовідносин, господарський суд на підставі ст. 4 ГПК України застосовує це право у вирішенні спору.

Так, п. 9.3 контракту сторони передбачили таку умову як вирішення спірних питань за контрактом за місцезнаходженням підрядника.

Зазначений пункт договору не містить згоди сторін про передачу спорів, що виникають з контракту до арбітражу, а також не визначає конкретний суд, що здійснюватиме розгляд спорів, а відсилає до процесуального законодавства за місцем знаходження позивача, тобто фактично є пророгаційною угодою.

Натомість ст. II Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958) встановлює, що передача спорів до арбітражу вимагає однозначного волевиявлення сторін щодо такої передачі із зазначенням органу, що здійснюватиме вирішення цих спорів.

Державний суд України відповідно до норм міжнародного приватного права та загальноприйнятих норм міжнародного цивільного процесу не має права застосовувати процесуальне законодавство іншої країни, а відтак процесуальне законодавство, яке передбачає укладення пророгаційної угоди.

Зазначене розповсюджується на випадки коли процесуальні норми містяться у матеріальному праві іноземної держави.

Згідно з ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Положення розділу XII Закону України "Про міжнародне приватне право" не встановлює заборону державним судам України приймати до свого провадження справи з іноземним елементом у випадку наявності пророгаційної угоди про розгляд справи в іноземному державному суді. Водночас, наведені вище положення ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" свідчать про наявність правових підстав для розгляду спору у даній справі господарськими судами України, а відтак з урахуванням правил територіальної підсудності даний спір підсудний господарському суду Закарпатської області.

Згідно з нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" для державного суду в Україні обов'язковим є вибір матеріального права, здійснений сторонами контракту.

Згідно з ч. 1. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами.

За винятком випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України, сторони договору за ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Якщо сторони не досягнули згоди про вибір права, то відповідно до ст. 44 Закону України "Про міжнародне приватне право" застосовується право відповідно до частин другої і третьої ст. 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, зокрема за договором купівлі-продажу такою стороною є продавець .

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами контракту, підрядником за ним є UNIMATIK KFT, яке є іноземним суб'єктом господарювання і знаходиться в Республіці Угорщина.

Отже, в даному випадку стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є відповідач.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд створює створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 4 ГПК України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

У зв'язку з викладеним, до спірних правовідносин слід застосовувати як норми національного законодавства України, так і норми кодифікованих актів Республіки Угорщина, що регулюють спірні правовідносини, зокрема положення Цивільного кодексу Угорщини.

Боржник може виконати своє грошове зобов'язання, зокрема шляхом надсилання кредиторові заяви (правочину) про зарахування до суми свого грошового боргу суми простроченої грошової вимоги, яку він має до кредитора (параграф 6:49, розділ Х, шоста книга частина перша, глава ІІІ ЦК Угорщини).

По відношенню до грошових вимог, які звільнені від примусового виконання, можуть бути зараховані такі грошові вимоги, походження яких має аналогічні підстави (абз.3 параграф 6:50, розділ Х, шоста книга частина перша, глава ІІІ ЦК Угорщини). Не може бути проведено зарахування тих грошових вимог, які не можуть бути реалізовані в рамках судового процесу (абз.2 параграф 6:51, розділ Х, шоста книга частина перша, глава ІІІ ЦК Угорщини).

Правочином є волевиявлення, направлене на виникнення правових наслідків. Правочин, вчинений між відсутніми особами набуває чинності з моменту його отримання іншою стороною (абз.1 пар.6:4 розділ ІІ, шоста книга частина перша, глава І ЦК Угорщини). За своєю природою зарахування зустрічної вимоги є односторонньою угодою (правочином), яка оформляється заявою однієї сторони.

Якщо цим законом не встановлено інше, то правочин вважається вчиненим письмово, при його підписанні стороною, що його вчинила (абз.2 , параграф 6:7, розділ ІІ, шоста книга частина перша, глава І ЦК Угорщини).

Абзацом 2 параграфу 6:8, розділу ІІ, шоста книга частина перша, глава І ЦК Угорщини визначено, що в разі наявності спору щодо одностороннього правочину його слід тлумачити таким чином, за загальноприйнятим розумінням слів з урахуванням обставин події та імовірного наміру особи, що вчинила правочин.

Згідно положень абз.1-3 параграфу 6:88, розділу ХVІІІ, шоста книга частина перша, глава VІ ЦК Угорщини оспорюваний правочин визнається недійсним з моменту його укладення в результаті його результативного оскарження; оскаржити правочин може сторона, права якої порушено, а також особа, яку з оскарженням пов'язує правовий інтерес; оскарження може відбутись протягом одного року з моменту укладення даного договору шляхом направлення правочину іншого правочину іншій стороні або шляхом безпосереднього звернення до суду.

На недійсному договорі не може ґрунтуватись право сторони або вимога щодо виконання умов договору. Подальші правові наслідки недійсності суд застосовує на підставі вимоги сторони, але в межах строків давності та відчуження прав власності (параграф 6:180, розділу ХVІІІ, шоста книга частина перша, глава VІ ЦК Угорщини).

З огляду на вищенаведене, відповідно до норм Цивільного кодексу Угорщини, зарахування зустрічних однорідних вимог можливо лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такими, які випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого, те саме повинне бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зараховувати грошовий борг проти грошового; необхідно, щоб за обома вимогами вже настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню. Також, зустрічні вимоги мають бути однорідними за своє юридичною природою та матеріальним змістом. При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в рахунок зарахування як однорідних вимог визначено заборгованість позивача за контрактом №2012/06/01 від 01.06.12 про виплату 477630,93 Євро штрафу, нарахованого у відповідності до п.5.2. контракту.

Таким чином, як вбачається за змісту заяви, відповідачем виставлено позивачу вимоги зводиться до стягнення з позивача нарахованого відповідачем штрафу за порушення умов договору.

Вимоги про сплату пені/штрафу та передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 Цивільного кодексу України. (п. 1.14. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" ).

Грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.

Таким чином, обов'язок сплатити штраф за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, тому що штраф є одним із видів забезпечення виконання основного зобов'язання, в тому числі й грошового. Отже, стягнення заборгованості за договором та оплата штрафу не є однорідними зобов'язання, а тому не можуть бути зарахованими.

Однак, суд констатує, що відповідачем не доведено наявність вказаної заборгованості у позивача та не подано жодних документально підтверджених доказів її наявності у позивача, підстави її виникнення та її розрахунок.

Крім того, відповідачем не підтверджено безспірність вимог про нарахування позивачу штрафу.

Згідно з частиною 1 статті 602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

У свою чергу, частина 1 статті 202 Господарського кодексу України закріплює, що господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно з частиною 5 статті 203 ГК України, не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, ЦК України та ГК України, називаючи невичерпний перелік випадків, коли зарахування зустрічних однорідних вимог є недопустимим, вказують на можливість встановлення інших, встановлених законом випадків, за яких зарахування зустрічних однорідних вимог є неправомірним.

Заява про залік є способом приведення (включення) у дію самої процедури заліку, який має бути здійснено взаємно і добровільно сумлінними учасниками господарських відносин шляхом здійснення відповідних проводок по рахунках бухгалтерського обліку, зафіксувавшт факт безготівкового розрахунку із контрагентом.

Звідси слідує, що заява про залік грошових вимог не є безумовною підставою для заліку грошових вимог і, таким чином, не визначає того моменту, з якого починається дія заліку.

Отже дія кредитора-боржника по пред'явленню заяви про залік грошових вимог повинна мати зворотню дію (сприяння) з боку боржника-кредитора.

У протилежному випадку - це спір про право, що може бути вирішено тільки судом.

Водночас, аналізуючи положення цивільного законодавства України та Угорщини, зміст заяви від 28.12.15, суд дійшов висновку, що односторонній правочин - заява відповідача від 28.12.17р. про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 60900Євро, за зобов'язаннями позивача перед відповідачем у сумі 477630,93 Євро є такою, що суперечить чинному законодавству, зокрема нормі ст. 203 ЦК України, тобто не вчинено дій, спрямованих на додержання вимог, встановлених статтею 203 Господарського кодексу України та статтею 601 Цивільного кодексу України, щодо однорідності зарахованих вимог, з огляду на вищенаведене, вказаний односторонній правочин- заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.09.16, у зв'язку з тим, що його зміст суперечить нормам чинного законодавства, визнається судом недійсним, а позов у вказаній частині підлягає задоволенню.

Судові витрати у сумі 1600,00 грн. судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України належить покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ" від 28.12.2015 року. про зарахування зустрічних вимог.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод "Універ", (90300, вул. Промислова, м. Виноградів, 1 Закарпатської області, Україна, код ЄДРЮОФОПтаГФ 32218536) на користь UNIMATIK KFT, 4400 Nyiregyhaza, Rajk Laszlo ut. 57, Hungary (реєстраційний номер 15-09-062425 у реєстрі Реєстраційного суду Ніредьгази) суму 1600,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.11.17р.

Суддя Йосипчук О.С.