КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2017 р. Справа№ 18/113-53/81

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від стягувача: не з'явився;

від боржника: Свириденко І.А. - представник, дов. № 34/10 від 02.03.2017;

від органу ВДВС: Васіна І.О. - представник, дов. № 2020/20.3-03 від 25.09.2017;

від прокуратури: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017

у справі № 18/113-53/81 (головуючий суддя: Грєхова О.А., судді: Сташків Р.Б., Пукшин Л.Г.)

винесену за результатом розгляду скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 18/113-53/81

за позовом Закритого акціонерного товариства Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями "Укрелектроват"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

за участю Прокуратури м. Києва

про стягнення 154 268 280,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково. Визнано недійсними постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 34029225, а саме: постанови від 11.06.2014 ВП № 34029225, постанови від 10.07.2014 ВП № 34029225, постанови від 13.01.2016 ВП № 34029225, постанови від 28.01.2016 ВП № 34029225, постанови від 16.02.2016 ВП № 34029225, постанови від 17.03.2016 ВП № 34029225, постанови від 25.03.2016 ВП № 34029225, в частині накладення арешту на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках в банку, зокрема ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк». В іншій частині скаргу відхилено.

Не погодившись із винесеною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 та прийняти нове рішення, яким відхилити скаргу на дії державного виконавця.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 відновлено Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк подання апеляційної скарги. Прийнято апеляційну скаргу Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.11.2017.

Представник боржника у судовому засіданні 21.11.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 залишити без змін.

Представник органу ВДВС у судовому засіданні 21.11.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 та прийняти нове рішення, яким відхилити скаргу на дії державного виконавця.

Представник стягувача у судове засідання 21.11.2017 не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Після обговорення, враховуючи, що в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез'явлення їх представників в засідання судової колегії, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника стягувача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників органу ВДВС та боржника, дослідивши докази, що є у матеріалах оскарження, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2011 у справі № 18/113-53/81, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 та Вищого господарського суду України від 31.01.2012, позовні вимоги Закритого акціонерного товариства Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями "Укрелектроват" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь ЗАТ СУАП з ІІ "Укрелектроват" 2 562 101,36 грн. основного боргу, 1 207 585,52 грн. курсової різниці при зміні валютних курсів, 118 209 236,00 грн. компенсації за відстрочення кінцевого розрахунку згідно з договором № 1331 від 24.11.1997 і додаткової угоди № 1 від 02.03.1998 та угоди № 1 від 19.05.1998, 1 283 659,85 грн. 3% річних від простроченої суми, 4 020 411,84 грн. комісійної винагороди згідно з договором доручення № 1348А від 02.03.1998 і угодою № 1 від 19.05.1998, 25 500,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 194,71 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

08.02.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2011 видано наказ у справі № 18/113-53/81.

Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 28.08.2012 відкрито виконавче провадження з виконання наказу №18/113-53/81, виданого 08.02.2012 Господарським судом міста Києва.

06.09.2012 постановою Відділу примусового виконання рішень ДВС України виконавче провадження № 34029225 зупинено на підставі пункту 15 частини 1 статей 37 та 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з внесенням ДП НАЕК "Енергоатом" до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

04.01.2013 постановою Відділу примусового виконання рішень ДВС України виконавче провадження № 34029225 поновлено на підставі частини 5 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойком О.М. винесені постанови ВП № 34029225 про арешт коштів боржника, а саме:

- від 11.06.2014 у межах суми 118 925 349,97 грн.;

- від 10.07.2014 у межах суми 118 389 687,74 грн.;

- від 13.01.2016 у межах суми 118 389 687,74 грн.

Також, Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мурихіним С.В. винесені постанови ВП № 34029225 про арешт коштів боржника, а саме:

- 28.01.2016 у межах суми 117 479 871,80 грн.;

- 16.02.2016 у межах суми 102 407 405,95 грн.;

- 17.03.2016 у межах суми 102 407 405,95 грн.;

- 25.03.2016 у межах суми 102 407 405,95 грн.;

Як вбачається із матеріалів справи, 07.04.2017 боржник звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із листом № 5084/10 від 07.04.2017 щодо виконання Указу Президента України від 15.03.2017 № 63/2017, у якому невідкладно просив вжити заходів щодо скасування на підставі статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» постанов ВП № 34029225, а саме: від 11.06.2014, від 10.07.2014, від 13.01.2016, від 28.01.2016, від 16.02.2016, від 17.03.2016, в частині накладення арешту на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках в банках, зокрема ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк», що підпадають під дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

У листі № 10488-0-33-17/20.1/20 від 16.05.2017 Департамент державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень у відповідь на лист боржника, зазначив, що частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, правові підстави для зняття арешту з коштів боржника відсутні.

Із скарги вбачається, що боржник не погоджується з висновком начальника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та вважає, що під час перевірки не здійснено та не вжито заходів передбачених статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» та наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, а саме: не скасовано постанови про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках в банках, зокрема, ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк», що підпадають під дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), в зв'язку з чим боржник просить суд:

- визнати незаконними дії органу державної виконавчої служби щодо відмови у скасуванні постанов ВП № 34029225 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а саме: від 11.06.2014, від 10.07.2014, від 13.01.2016, від 28.01.2016, від 16.02.2016, від 17.03.2016, від 25.03.2016, в частині накладення арешту на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках в банку, зокрема ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк», що підпадають під дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)»;

- визнати недійсними постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 34029225, а саме: від 11.06.2014, від 10.07.2014, від 13.01.2016, від 28.01.2016, від 16.02.2016, від 17.03.2016, від 25.03.2016, частині накладення арешту на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках в банку, зокрема, ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк», що підпадають під дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016 - «виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ст. 3, ч. 2 ст. 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 18, ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, при цьому державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження, можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. Сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що нормами чинного Закону України «Про виконавче провадження» боржнику не надано права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, надано таке право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення лише до суду.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині визнання незаконними дій органу державної виконавчої служби щодо відмови у скасуванні постанов ВП № 34029225 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а саме: від 11.06.2014, від 10.07.2014, від 13.01.2016, від 28.01.2016, від 16.02.2016, від 17.03.2016, від 25.03.2016, в частині накладення арешту на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках в банку, зокрема ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк», що підпадають під дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» задоволенню не підлягає.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено процедуру та випадки зняття арешту з майна та коштів боржника. Зокрема, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною 4 ст. 59 Закону окремо виділено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» № 63/2017 від 15.03.2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 15.03.2017 застосовано строком на один рік персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до юридичних осіб згідно із додатком.

Кабінету Міністрів України: 1) разом із Національним банком України забезпечити реалізацію і моніторинг ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), передбачених пунктом 1 цього рішення; 2) невідкладно вжити заходів щодо заборони розміщення коштів державних підприємств, установ, організацій та господарських товариств, у статутних капіталах яких є корпоративні права держави, у банках, зазначених у додатку до цього рішення.

Міністерству закордонних справ України поінформувати компетентні органи Європейського Союзу, Сполучених Штатів Америки та інших держав про запровадження санкцій і порушити перед ними питання про застосування аналогічних обмежувальних заходів до відповідних юридичних осіб.

У додатку № 1 до вказаного рішення викладено перелік юридичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), а саме: Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК", код згідно з ЄДРПОУ - 25959784, дата реєстрації - 15.06.2001, місцезнаходження юридичної особи - м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46; Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк", код згідно з ЄДРПОУ - 19358632, дата реєстрації - 10.10.91, місцезнаходження юридичної особи - м. Львів, вул. Грабовського, буд. 11; Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", код згідно з ЄДРПОУ - 00039002, дата реєстрації - 26.08.92, місцезнаходження юридичної особи - м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12; Публічне акціонерне товариство "ВТБ БАНК", код згідно з ЄДРПОУ - 14359319, дата реєстрації - 11.11.92, місцезнаходження юридичної особи - м. Київ, бульвар Тараса Шевченка / вул. Пушкінська, буд. 8/26; Публічне акціонерне товариство "БМ БАНК", код згідно з ЄДРПОУ - 33881201, дата реєстрації - 08.12.2005, місцезнаходження юридичної особи - м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 37/122.

Із постанов від 11.06.2014, 10.07.2014, 13.01.2016, 28.01.2016, 16.02.2016, 17.03.2016, 25.03.2016 у ВП № 34029225 вбачається, що державним виконавцем накладено арешт на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» що розміщені на рахунках, зокрема, в ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк», та підпадають під дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Відповідно до ст. 107 Конституції України Рада національної безпеки і оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України. Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України. Персональний склад Ради національної безпеки і оборони України формує Президент України. До складу Ради національної безпеки і оборони України за посадою входять Прем'єр-міністр України, Міністр оборони України, Голова Служби безпеки України, Міністр внутрішніх справ України, Міністр закордонних справ України. У засіданнях Ради національної безпеки і оборони України може брати участь Голова Верховної Ради України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України. Компетенція та функції Ради національної безпеки і оборони України визначаються законом.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про санкції» рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб'єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1 - 21, 23 - 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 3 п. 31 ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Враховуючи викладене та те, що постановами від 11.06.2014, 10.07.2014, 13.01.2016, 28.01.2016, 16.02.2016, 17.03.2016, 25.03.2016 у ВП № 34029225, державним виконавцем накладено арешт на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках, зокрема в ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк», враховуючи Указ Президент України № 63/2017 від 15.03.2017, Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017, приписи ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимоги боржника про визнання недійсними постанов Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника у ВП № 34029225, а саме: від 11.06.2014, від 10.07.2014, від 13.01.2016, від 28.01.2016, від 16.02.2016, від 17.03.2016, від 25.03.2016, в частині накладення арешту на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках в банку, зокрема, ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк» підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Отже, скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягала частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81є такою, що прийнята з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду фактичним обставинам справи, правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Посилання скаржника на те, що дії посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є правомірними та такими, що спрямовані на дотримання прав та інтересів як боржника, так і стягувача, здійснені у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, є безпідставним та таким, що спростовується обставинами справи.

Обставини, на які скаржник посилається як на підставу для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81, визнаються колегією суддів безпідставними.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 та для задоволення апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження № 18/113-53/81 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко