ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Справа № 914/3703/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Поляк О.І. (доповідач) Бакуліна С.В., Сибіга О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційні скаргиПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.08.2017
у справі №914/3703/15
Господарського судуЛьвівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
простягнення 41 259 181,96 грн, з яких: 14 368 409,20 грн основний борг, 14 104 866,31 грн пеня, 2 245 849,92 грн 3% річних, 10 540 056,53 грн інфляційні втрати,
та за зустрічним позовомПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"
доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про стягнення 193 220 539, 37 грн
у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача (за первісним позовом): Остапенко В.М.;

від відповідача (за первісним позовом): Замкова М.О., Гарбузюк Р.О.;

від третьої особи: Бєлячкова О.В.;

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Львівської області із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про стягнення 41 259 181,96 грн, з яких: 14 368 409,20 грн - основний борг, 14 104 866,31 грн - пеня, 2245849,92 грн - 3% річних; 10540056,53 грн - інфляційні).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.10.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду.

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" звернулось до Господарського суду Львівської області із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 193220539,37 грн, яку ухвалою суду від 26.01.2016 прийнято до провадження для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.03.2016 (суддя Цікало А.І.) у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про стягнення 41259181,96 грн відмовлено. Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 193220539,37 грн - задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 21.08.2017 рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2016 у справі № 914/3703/15 скасовано, прийнято нове, яким позовні вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 13 166 073,65 грн. пені, 2 042 031,08 грн. 3% річних, 12 409 967,13 грн. інфляційних втрат та 200 700,00 грн судового збору.

У частині стягнення суми основного боргу провадження у справі припинено, у решті позовних вимог за первісним позовом - відмовлено.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" задоволено частково, присуджено до стягнення з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" 27 701 984, 121 грн заборгованості та 29 634,53 грн судового збору. У решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 422 142,02 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

До Вищого господарського суду України надійшло дві касаційні скарги.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у поданій касаційній скарзі просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду України від 21.08.2017 у частині задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз" 27 701 984, 121 грн боргу, в решті - постанову Львівського апеляційного господарського суду України від 21.08.2017 залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції, заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм статей 525 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, статей 47, 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апеляційний суд, задовольняючи зустрічні позовні вимоги заявлені як стягнення суми переплат, вийшов за межі позовних вимог, з огляду на правову природу цих коштів, а саме - штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних нарахованих ПАТ "Львівгаз" згідно претензії "06-77775 від 02.12.2013. Судом порушено приписи статті 35 Господарського процесуального кодексу України щодо надання преюдиційного значення обставинам встановленим у справах №914/514/14, №914/166/14, 914/165/14, №914/162/14 та №914/163/14, зокрема наявної у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" перед ПАТ "Львівгаз" заборгованості у розмірі 32 998 615,11 грн. Постанова апеляційного суду також не містить обґрунтування суми боргу в розмірі 27 701 984,11 грн. Суперечливими є висновки апеляційного суду щодо стягнення суми штрафних санкцій, нарахованих у зв'язку з тим, що поставка газу за договором від 04.01.2013 №13-260-Н у січні-березні 2013 року не відбулась, враховуючи викладені у цій же постанові висновки щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за договором від 04.01.2013 №13-260-Н, яка виникла у зв'язку з відсутність оплати за поставлений у тому числі і у січні - березні 2013 року газ.

У поданому відзиві, ПАТ "Львівгаз" просить залишити касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" без задоволення.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", звертаючись із касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, з урахуванням поданих уточнень до касаційної скарги від 25.10.2017 просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду України від 21.08.2017 щодо часткового задоволення позовних вимог та припинення провадження за первісним позовом, а також щодо часткової відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою та у цих частинах справу передати на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду. В решті - постанову апеляційного суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції, ПАТ "Львівгаз" наголошує на наступному.

Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та задовольняючи позовні вимоги про їх стягнення у розмірі 12 409 967,13 грн, апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз" України просив стягнути інфляційні втрати у розмірі 10 540 056,53 грн. Апеляційним судом порушено вимоги статті 49 Господарського процесуального кодексу України та неправильно здійснено розподіл судового збору, що призвело до надмірного стягнення коштів із скаржника. Судом порушено вимоги статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 14 368 409,20 грн позов мав би бути залишений без розгляду, з огляду на сплату ПАТ "Львівгаз" згаданої суми до порушення провадження у справі. Апеляційним судом недотримано вимог статей 35, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України. Так, судом при розгляді справи не враховано правову природу заборгованості ПАТ "НАК "Нафтогаз" перед ПАТ "Львівгаз" у розмірі 32 998 615,11 грн. У рішеннях господарських судів у справі №914/514/14 встановлено, що згадана сума є неустойкою, нарахованою у зв'язку з непоставкою газу у січні-березні 2013 року, що унеможливлює задоволення вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму основного боргу за поставлений у січні-березні 2013 року газ.

У поданих 07.11.2017 додаткових поясненнях до касаційної скарги ПАТ "Львівгаз", крім вищенаведеного, також наголошує на нез'ясуванні судом обставин наявності на момент у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" газу, нібито переданого ним ПАТ "Львівгаз" у січні-березні 2013 року, чим порушив приписи статті 185 Цивільного кодексу України.

У поданому відзиві ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить залишити касаційну скаргу ПАТ "Львівгаз" без задоволення.

07.11.2017 до Вищого господарського суду України надійшли пояснення Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", у яких третя особа просить суд врахувати ту обставину, що за договором транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н29 від 27.09.2011, укладеним між ним та ПАТ "НАК "Нафтогаз України", у січні-березні 2013 року здійснено транспортування природного газу у обсягах, що підтверджуються наявними у матеріалах справи актами від 31.01.2013, 28.02.2013 та 31.03.2013, що у свою чергу, підтверджує обставини поставки газу позивачем - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", відповідачу - ПАТ "Львівгаз".

У судовому засіданні 07.11.2017 оголошувалась перерва до 09.11.2017.

Розглянувши матеріали касаційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ПАТ "Львівгаз" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, 04.01.2013 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (покупець) уклали договір на купівлю-продаж природного газу № 13-260-Н.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору продавець зобов'язується передати у власність покупця природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Пунктом 2.1 договору визначено, що у 2013 році продавець передає покупцеві газ в обсязі 1 073 000,00 тис. куб. м.

Згідно з п.3.1 договору продавець передає покупцю газ у загальному потоці газу:

- у разі передачі власного видобутку - у пунктах приймання-передачі від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу у газотранспортну систему;

- у разі передачі імпортного газу (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00),ввезеного на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець, не пізніше 8-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Додатковою угодою №1 від 10.07.2013 обсяг газу на 2013 рік змінено та встановлено в обсязі - до 1 146 837,146 тис. куб. м. на загальну суму 386 586 527,97 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013 дію договору в частині реалізації газу продовжено до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до повного їх проведення. Цією угодою встановлено, що в період з 01.01.2013 по 31.12.2014 продавець передає покупцеві газ у обсязі 2 137 943,813 тис. куб. м., в т.ч:

в 2013 році в обсязі 1 059 943,813 тис. куб. м., зокрема, в січні - 185 679,506 тис. куб. м., в лютому - 145 774, 991 тис. куб. м., в березні - 164 218,212 тис. куб. м.;

в 2014 році в обсязі 1 078 000,00 тис. куб. м.

Викладено в новій редакції п.6.1 договору та встановлено такий порядок оплати газу: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу".

Пункт 7.2 договору викладено в такій редакції: "У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1 договору)".

Сторони встановили, що додаткова угода №2 поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 01.01.2013 ( п.11 угоди).

Додатковою угодою № 3 від 28.04.2014 (том 1, а.с. 25) сторони внесли зміни до п. 6.1 договору та виклали його в наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць".

Аналогічні обсяги поставки газу за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлені в п.1 додаткової угоди №4 від 07.05.2014.

У подальшому додатковою угодою № 6 від 22.12.2014, та №7 від 23.03.2015 період постачання природного газу та строк дії договору продовжувався на 2014 та 2015 роки.

У додатковій угоді №8 від 19.06.2015 сторони встановили, що договір діє в частині реалізації газу до 30.06.2015.

Звертаючись із первісною позовною заявою про стягнення 41 259 181, 96 грн, з яких: 14 368 409, 20 грн основний борг, 14 104 866,31 грн пеня, 2 245 849,92 грн 3% річних, 10 540 056,53 грн інфляційні втрати, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" наголошував на неналежному виконанні ПАТ "Львівгаз" обов'язків за договором від 04.01.2013 № 13-260-Н щодо своєчасного розрахунку за поставлений газ.

Місцевий господарський суд, розглядаючи позовні вимоги за первісною позовною заявою, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на встановлені ним обставини недоведеності позивачем факту передачі у власність ПАТ "Львівгаз" газу в період з січня по березень 2013 року, а відтак у ПАТ "Львівгаз" не виникло зобов'язання щодо його оплати. Посилаючись на статтю 35 Господарського процесуального кодексу України та рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 у справі №914/514/15, яке набрало законної сили, суд першої інстанції вказав, що названим рішенням встановлено факт невиконання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов'язань щодо підписання актів приймання-передачі газу за січень-березень 2013 року та, відповідно, невиконання зобов'язання щодо передачі ПАТ "Львівгаз" природного газу у вказаний період. Перевіривши розрахунок відповідача, поданий до зустрічного позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність прострочення виконання ПАТ "Львівгаз" грошових зобов'язань з оплати газу, та у зв'язку з цим - необґрунтованості доводів ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо наявності підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Натомість, апеляційний суд, розглядаючи позовні вимоги за первісним позовом, дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі у частині заявленої до стягнення суми основного боргу, та про стягнення нарахованих на суму основного боргу пені, 3% річних та інфляційних втрат у розмірі здійсненого апеляційним судом розрахунку, з чим погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України у зв'язку з наступним.

Згідно із пунктами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на здійснену ним на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №13-260-Н від 04.01.2013 у період з січня 2013 по червень 2015 поставку природного газу для подальшої реалізації населенню на загальну суму 1 517 597 013, 31 грн в тому числі:

- в 2013році (з січня по грудень) - на суму 312 271302,01 грн, у т.ч. у січні, лютому та березні 2013 року позивач передав відповідачу газ на суму 165 538 555,26 грн;

- в 2014 році (з січня по грудень) - на суму 525 267 467,66 грн;

- в 2015 році (з січня по червень) - на суму 680 058 243, 64 грн.

На підтвердження передачі газу позивач додав до позовної заяви належним чином засвідчені копії щомісячних актів прийому-передачі природного газу за період з січня 2013 року - по червень 2015 року на загальну суму 1 517 597 013,31 грн, які підписані двома сторонами та скріплені їх печатками, у тому числі: акт від 25.06.2014 приймання - передачі природного газу за січень 2013 року на суму 61 432 812,94 грн, акт від 25.06.2014 приймання - передачі природного газу за лютий 2013 року на суму 49 035 671,44 грн, акт від 25.06.2014 приймання - передачі природного газу за березень 2013 року на суму 55 070 070,88 грн.

Не погоджуючись із заявленими вимогами щодо стягнення суми основного боргу, ПАТ "Львівгаз" посилається на те, що протягом січня - березня 2013 року позивачем не було поставлено газ на загальну суму 538 555,26 грн (наведені обставини, на переконання товариства, підтверджуються судовими рішеннями у справах №914/514/14, 914/165/14, 914/166/14).

Вирішуючи питання продажу газу позивачем відповідачу апеляційним судом встановлено, що обставина поставки газу у спірний період підтверджується не тільки актами приймання-передачі природного газу від 25.06.2014, які підписані двома сторонами та скріплені їх печатками, а й тим, що приймання ПАТ "Львівгаз" у січні-березні 2013 року природного газу від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на суму 165 538 555,26 грн відображено ПАТ "Львівгаз" у даних його бухгалтерського обліку - картці рахунку 631 ПАТ "Львівгаз" за 01.01.2013 - 01.10.2015, картці рахунку 631 ПАТ "Львівгаз" за жовтень - листопад 2015 року, оборотно-сальдовій відомості ПАТ "Львівгаз" по рахунку 631 за січень 2013 року - листопад 2015 року.

Водночас, як встановлено апеляційним судом у справі, що переглядається, згадані акти були підписані представниками сторін 25.06.2014, що не заперечується ПАТ "Львівгаз". Не пояснюється представниками останнього, у зв'язку з чим, якщо не за обставин дійсної поставки газу, така поставка природного газу у січні-березні 2013 року відображена у бухгалтерському обліку товариства, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

До того ж, обставини поставки газу позивачем - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", відповідачу - ПАТ "Львгаз" підтверджується складеними ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" актами від 31.01.2013, 28.02.2013 та 31.03.2013 транспортування газу за договором транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н29 від 27.09.2011, укладеним між ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Отже, поставка природного газу у січні - березні 2013 року підтверджується сукупністю обставин справи, докази в підтвердження яких наявні у матеріалах справи. Натомість, наведені обставини ПАТ "Львівгаз" не спростовано. Посилання останнього на статтю 35 Господарського процесуального кодексу України та встановлені судами обставини у межах розгляду останніми справ №914/514/14, 914/165/14, 914/166/14 визнаються колегією суддів неспроможними, оскільки у наведених справах суди виходили із неналежного виконання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов'язань за договором від 04.01.2013 №13-260-Н щодо підписання актів прийому-передачі газу за січень-березень 2013 року. Інших обставин здійснення поставки природного газу за згаданим договором судами не досліджувались.

Таким чином, як з'ясовано апеляційним судом, на виконання умов договору ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передав відповідачу за період з січня 2013 року по червень 2015 року природний газ на загальну суму 1 517 597 013, 31 грн.

Згідно з актом звірки розрахунків від 30.09.2015, підписаним двома сторонами напередодні звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз" до суду із відповідним позовом, заборгованість відповідача за договором №13-260-Н за газ станом на 30.09.2015 становила 9 859 451,50 грн.

Платіжними дорученнями (т.2, а.с. 197-250; т.3; т.4; т.5, а.с. 1-111), карткою рахунку 631 ПАТ "Львівгаз" за 01.01.2013 - 01.10.2015, карткою рахунку 631 ПАТ "Львівгаз" за жовтень - листопад 2015 року, оборотно-сальдовою відомістю ПАТ "Львівгаз" по рахунку 631 за січень 2013 року - листопад 2015 року підтверджено, що за період з лютого 2013 року по листопад 2015 року відповідач сплатив за договором № 13-260-Н за газ кошти в сумі 1 517 597 013,31 грн, а саме:

- в 2013 році (з лютого по грудень) 292 482 144,77 грн;

- в 2014 році (з січня по грудень) - 428 873 039,17 грн;

- у 2015 році (з січня по листопад) - 796 241 829,37 грн.

Сума сплачених відповідачем коштів 1 517 597 013, 31 грн. включає кошти в сумі 89 904 660,76 грн, які були сплачені позивачу за газ у серпні-листопаді 2015 року від імені відповідача на підставі договору доручення № Д від 03.08.2015 ТОВ "Львівгаз збут" (т.5, а.с. 78-111).

Названими вище доказами також підтверджено, що заборгованість відповідача за договором № 13-260-Н станом на 30.09.2015 в сумі 9 859 451,50 грн, яка відображена в підписаному двома сторонами акті звірки розрахунків від 30.09.2015, була повністю погашена у жовтні - листопаді 2015 року, що підтверджується розшифоровкою (том 6 а.с.225-234) отриманих за спірним договором платежів з 18.09.2015 по 25.11.2015.

Таким чином, факт сплати позивачу коштів за газ за договором № 13-260-Н в сумі 1 517 597 013, 31 грн підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а також не заперечується сторонами.

Оскільки із відповідним позовом про стягнення суми основного боргу у розмірі 14 368 409,20 грн ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся у жовтні 2015 року, у той час як повний розрахунок сторонами за поставлений газ проведено у жовтні-листопаді 2015 року, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно наявності підстав для припинення провадження у справі на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 1-1 якої встановлено, що Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 3 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) визначено грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено апеляційним судом, за прострочення виконання грошового зобов'язання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" нараховано ПАТ "Львівгаз" пеню в сумі 13 266 372,54 грн, 3% річних в сумі 2 144 149,01 грн та інфляційні втрати в сумі 12 421 199,95 грн, уточнений розрахунок яких подано суду апеляційної інстанції (том 6 а.с.235-258).

Здійснивши перерахунок сум штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, заявлених до стягнення, беручи до уваги, що акти приймання-передачі газу за період січень-березень 2013 року складені та підписані 25.06.2014 року, а також, що позивачем при визначенні 3% річних не враховано, що 19 число є неробочим днем у травні, жовтні, 2013 року, січні, квітні, липні, жовтні 2014 року та у квітні 2015 року, апеляційний суд дійшов висновку, що стягненню підлягає 13 166 073,65 грн пені, 2 042 031,08 грн 3% річних та 12 409 967,13 грн інфляційних втрат.

Погоджуючись із висновком апеляційного суду стосовно наявності підстав для стягнення з ПАТ "Львівгаз" 13 166 073,65 грн пені та 2 042 031,08 грн 3% річних, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись із висновком апеляційного суду щодо стягнення 12 409 967,13 грн інфляційних втрат, оскільки позивачем заявлено до стягнення лише 10 540 056,53 грн інфляційних втрат.

Приписами пункту 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Оскільки відповідне клопотання заінтересованої сторони у справі у матеріалах справи відсутнє, враховуючи те, що позивачем заявлено до стягнення лише 10 540 056,53 грн інфляційних втрат, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що стягненню підлягають інфляційні втрати у заявленому ПАТ "НАК "Нафтогаз" розмірі, а не у сумі 12 409 967,13 грн.

У зв'язку з цим, апеляційним судом неправильно розраховану суму судового збору за первісним позовом, яка підлягає відшкодуванню ПАТ "Львівгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Так, за заявлені позовні вимоги у сумі 41 259 181,96 грн позивачем сплачено 182 700,00 грн судового збору. У частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 14 368 409,20 грн провадження у справі припинено, щодо позовних вимог про стягнення 14 104 866,31 грн пені та 2 245 849,92 грн 3% річних - вимоги задоволено частково - у розмірі 13 166 073,65 грн пені, та 2 042 031,08 грн 3% річних, у частині стягнення 10 540 056,53 грн інфляційних втрат - вимоги задоволено повністю. Відтак, відшкодування суми судового збору ПАТ "Львівгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" становить 177640,40 грн, а не 200 700,00 як помилково розраховано апеляційним судом.

З цих же підстав, належна до відшкодування з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" сума судового збору за розгляд апеляційної скарги за первісним позовом становить 195 404,43 грн.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, ПАТ "Львівгаз" звернулось до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" із зустрічним позовом про стягнення 193 220 539, 37 грн внесених товариством на рахунок відповідача у якості попередньої оплати природного газу за договором від 04.01.2013 №13-260-Н. Вказана сума розрахована позивачем шляхом додавання сум попередньої оплати, внесеними ним за січень - березень 2013 року на загальну суму 165 538 555,26 грн, до наявної у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості у розмірі 27 701 984,11 грн, яка у бухгалтерській звітності ПАТ "Львівгаз" обраховується як переоплата за договором від 04.01.2013 №13-260-Н.

Апеляційним судом також встановлено, що судовими рішеннями у справах №914/514/14, 914/165/14, 914/166/14 підтверджена наявна у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованість перед ПАТ "Львівгаз" у розмірі 32 998 615,11 грн. Водночас, внаслідок проведення зарахувань зустрічних однорідних вимог, згадана суми була зменшена до 27 701 984,11 грн.

Розглядаючи позовні вимоги у цій частині місцевий господарський суд, здійснивши посилання на недоведеність ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обставин поставки природного газу за договором від 04.01.2013 №13-260-Н, а також преюдиційні обставини, встановлені судами при розгляді справ №914/514/14, 914/165/14, 914/166/14, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних вимог у повному обсязі.

Натомість, апеляційний суд, мотивовано спростувавши висновки місцевого суду та доводи ПАТ "Львівгаз" щодо відсутності поставки газу у січні - березні 2013 року з підстав наведених вище, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 165 538 555,26 грн.

Щодо заявленої відповідачем вимоги про стягнення з позивача 27 701 984,11 грн апеляційним судом встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України у зв'язку з наступним.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів враховує, що предметом спору у справах №914/514/14, 914/165/14, 914/166/14 слугували вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсними односторонніх правочинів ПАТ "Львівгаз" про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Розглядаючи спір щодо дійсності правочинів про зарахування зустрічних вимог, суд має виходити з того, що предметом доказування у такому спорі є встановлення здатності їх до зарахування, а саме:

1. однорідності вимог, тобто таких, що виникають з однорідних підстав та мають однорідний предмет, а відтак, здатні до зарахування;

2. зустрічної направленості, тобто вимога, направлена в зарахування боргу має бути вимогою самого боржника та направлена безпосередньо проти кредитора;

3. настання строку виконання за зобов'язаннями як боржника, так і кредитора.

Підставою визнання недійсним правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог є, зокрема, недійсність (відсутність) вимоги, пред'явленої до виконання. У такому спорі встановленню підлягає саме існування вимоги. У разі, якщо буде встановлено, що вимоги не існувало, відпадає умова щодо наявності та дійсності двох взаємних однорідних вимог, строк виконання по яким настав.

Оцінюючи наявність підстав для проведення зарахування зустрічних вимог у порядку статті 601 Цивільного кодексу України, суди у справі №914/166/14 виходили з того, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" має дійсну вимогу до ПАТ "Львівгаз" за договором купівлі-продажу природного газу №14/2086/11 від 30.09.2011 на загальну суму 460 591,49 грн, що підтверджується наказом Господарського суду Львівської області у справі №914/4183/13, а ПАТ "Львівгаз" має дійсну вимогу до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за договором №13-260-Н від 04.01.2013 у розмірі 32 998 615,11 грн, строк виконання яких настав, а відтак, оскаржувана заява ПАТ "Львівгаз" №2 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вих.№06-0852 від 17.12.2013) як односторонній правочин відповідає вимогам законодавства, що унеможливлює задоволення позовних вимог про визнання її недійсною.

Обставини у справах №914/514/14, 914/165/14, 914/166/14 є ідентичними, за виключенням предметів спору: у справі №№914/514/14 оскаржувалась заява № 6 вих. № 06-8292 від 30.12.2013 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, у справі №914/165/14 - заява №2 вих. № 06-8052 від 17.12.2013 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, у справі №914/166/14 - заява №1 вих. №06-8017 від 13.12.2013 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Як встановлено апеляційним судом рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 у справі №914/514/15 відмовлено у задоволенні позову ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Львівгаз" про визнання недійсним одностороннього правочину ПАТ "Львівгаз" - заяви №6 (вих. №06-8292 від 30.12.2013) про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Приймаючи рішення у даній справі судом встановлено обставини, за умови яких зарахування відбулось та є чинним, а також, що позивач (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") має дійсну вимогу до відповідача (ПАТ "Львівгаз") у розмірі 439 409, 35 грн відповідно до наказу Господарського суду Львівської області від 03.09.2013 № 914/2608/13, у свою чергу відповідач (ПАТ "Львівгаз") має дійсну вимогу до позивача (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") за договором №13-260 - Н від 04.01.2013 у розмірі 32 998 615,11 грн.

Суди апеляційної та касаційної iнстанцiй, за результатом перегляду судового рішення у справі №914/514/15, встановили його законність та обгрунтованiсть, підтвердили правильність застосування норм права та відповідність висновків суду фактичним обставинам справи (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2014, постанова Вищого господарського суду України від 18.09.2014).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги господарського судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Обставина наявності дійсної вимоги ПАТ "Львівгаз" до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у розмірі 32 998 615,11 грн встановлена і в рішеннях Господарського суду Львівської області від 25.02.2014 у справі №914/166/14 та від 11.03.2014 у справі №914/165/14 при вирішенні спорів між тими ж сторонам, залишених без змін постановами Вищого господарського суду України від 06.11.2014 у справі №914/166/14 та від 02.07.2014 у справі №914/165/14.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу геs judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, оскільки судовими рішеннями у справах №№914/166/14, 914/165/14 встановлено обставини наявності у ПАТ "Львівгаз" дійсної вимоги до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у розмірі 32 998 615,11 грн, яка, з урахуванням проведеного заліку зустрічних однорідних вимог, була зменшена до 27 701 984,11 грн, та у зв'язку з тим, що згадані судові рішення були переглянуті у апеляційному та касаційному порядку та залишені відповідними судовими інстанціями без змін, що, в силу наведених норм Конституції України, свідчить про обґрунтованість та законність висновків судів у цих справах, колегія суддів Вищого господарського суду України, переглядаючи справу №914/3703/15 у касаційному порядку, позбавлена можливості ставити під сумнів наведені обставини дійсності вимог ПАТ "Львівгаз", відтак, погоджується як з висновками місцевого суду, так і суду апеляційної інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 27 701 984,11 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" слід залишити без задоволення, а касаційну скаргу ПАТ "Львівгаз" задовольнити частково.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 у справі № 914/3703/15 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 у справі № 914/3703/15 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 у справі № 914/3703/15 змінити. Викласти резолютивну частину постанови у наступній редакції:

"Апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" №14/2-444в від 31.03.2016 (вх. № 01-05/1779/16 від 07.04.2016) задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2016 року у справі № 914/3703/15 скасувати.

Позовні вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (вул. Золота, буд. 42, м. Львів, 79039; ) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 13 166 073,65 грн пені, 2 042 031,08 грн 3% річних та 10 540 056,53 грн інфляційних втрат та 177 640,40 грн судового збору за розгляд первісного позову.

У частині стягнення суми основного боргу провадження у справі припинити.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (вул. Золота, буд. 42, м. Львів, 79039; ), на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 195 404,43 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги за первісним позовом.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (вул. Золота, буд. 42, м. Львів, 79039; ) 27 701 984,11 грн заборгованості та 29 634,53 грн судового збору.

У решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (вул. Золота, буд. 42, м. Львів, 79039; ), на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 194 772,01 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги за зустрічним позовом.

Доручити місцевому господарському суду видати накази."

Стягнути з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (вул. Золота, буд. 42, м. Львів, 79039; ) 9936,18 грн судового збору за розгляд касаційної скарги.

Доручити місцевому господарському суду видати наказ.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.В. Бакуліна

О.М. Сибіга