ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.2017 Справа № 904/8037/17

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз"

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 2419486грн.33коп., пені у розмірі 346019грн.60коп., інфляційної складової у розмірі 171286грн.07коп. та 3% річних у розмірі 38955грн.66коп.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 6-02 від 04.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №124/1179 від 23.11.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» м. Київ в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів» м. Дніпро звернулось до Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3» м. Дніпро з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 2419486грн.33коп., пені в розмірі 346019грн.60коп., 3%річних в розмірі 38955грн.66коп. та інфляційну складову в розмірі 171286грн.07коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем положень договору на транспортування природного газу №22553/ДМ-16/13724 від 03.11.2016р. щодо своєчасної та повної оплати послуг з транспортування газу за січень-березень 2017р.

Внаслідок недотримання вимог пункту 8.3 договору №22553/ДМ-16/13724 від 03.11.2016р. на момент звернення до суду з позовом залишилась несплаченою сума боргу за лютий 2017р. в розмірі 1051127грн.73коп., за березень 2017р. 1368358грн.60коп.

На підставі положень пункту 13.5 договору через порушення відповідачем зобовязань з оплати послуг за січень-березень 2017р. позивач нарахував пеню в розмірі 346019грн.60коп. за загальний період з 21.02.2017р. по 25.07.2017р.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення суму 3% річних в розмірі 38955грн.66коп. за загальний період з 21.02.2017р. по 25.07.2017р. та інфляційну складову в розмірі 171286грн.07коп. за загальний період лютий 2017р. травень 2017р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2017р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання.

У відзиві, наданому до суду 26.09.2017р., відповідач вказав про сплату заявленої до стягнення суми боргу в повному обсязі та наявність підстав для припинення провадження в цій частині.

Також відповідач зазначив про наявність підписаного, у тому числі, сторонами Спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №179/9ТГ від 22.03.2017р.

У вересні 2017р. було проведено відповідне фінансування та здійснено розрахунок між сторонами вказаного протокольного рішення на суму 3000000грн. за договором №22553/ДМ-16/13724 від 03.11.2016р. згідно з платіжним дорученням №3118 від 15.09.2017р. та випискою по рахунках.

Відповідач зазначає, що підписання сторонами спільного протокольного рішення засвідчує згоду на виконання відповідачем розрахунку за транспортування газу щодо визначеної спільним протокольним рішенням суми в порядку, визначеному нормативними актами, а не договором. Фактично сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу. Оплата була здійснена в межах порядку та строку, встановлених Спільним протокольним рішенням №179/9ТГ від 22.03.2017р.

Враховуючи викладене, відповідач вважає неправомірним нарахування пені, 3%річних та інфляційної складової.

Крім того, відповідач посилається на неможливість впливати на своєчасність розрахунків за транспортування природного газу, враховуючи особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання.

На думку відповідача, положення статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016р. підлягають застосуванню щодо сум пені, 3%річних та інфляційної складової.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні від 26.09.2017р. проголошувалась перерва до 10.10.2017р.

У додаткових письмових поясненнях, наданих до суду 10.10.2017р., відповідач підтримав раніше викладену правову позицію.

Позивач не погодився з доводами відповідача та надав з цього приводу письмові пояснення.

Після порушення провадження у справі залишок заборгованості відповідача був сплачений на підставі Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р.

Нарахування сум пені, 3% річних та інфляційної складової здійснювалось на суми боргу з моменту їх виникнення, а не на суму боргу станом на момент предявлення позову.

Позивач зазначає, що Спільне протокольне рішення стосується виключено джерел та порядку фінансування оплати за транспортування природного газу. Зміни до положень договору щодо строків оплати та відповідальності за прострочення не вносились.

Оплата основної заборгованості здійснена з порушенням строків, встановлених договором №22553/ДМ-16/13724 від 03.11.2016р., тому наявні правові підстави для нарахування сум пені, 3%річних та інфляційної складової.

У додаткових письмових поясненнях, наданих до суду 27.10.2017р., відповідач вказав про досягнення сторонами згоди на зміну договору та дотримання письмової форми правочину при підписанні Спільного протокольного рішення №179/9ТГ від 22.03.2017р. відносно заборгованості після 22.03.2017р.

Також відповідач зазначив, що позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу. Наведене виключає застосування санкцій та наслідків порушення грошових зобовязань за період з 01.01.2017р. по 22.03.2017р.

У клопотанні, наданому до суду 03.11.2017р., відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення пені або зменшити її до мінімального розміру. Також відповідач заявив клопотання про відстрочення виконання судового рішення строком на 6 місяців.

В обґрунтування наявності підстав для відстрочення виконання рішення відповідач послався на перебування підприємства на межі банкрутства, відсутність можливості в повному обсязі сплатити заробітну плату та обовязкові платежі до бюджету.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні від 30.10.2017р. проголошувалась перерва до 06.11.2017р.

В судовому засіданні від 06.11.2017р. представник позивача надав усні пояснення щодо показників, використаних при нарахуванні інфляційної складової:

- до суми боргу за січень 20117р. станом на 20.03.2017р. в розмірі 119459грн.28коп. застосований індекс інфляції за лютий 2017р.;

- до суми боргу за лютий 2017р. станом на 20.04.2017р. в розмірі 3115669грн.02коп. застосований індекс інфляції за березень;

- до суми заборгованості за березень 2017р. станом на 20.05.2017р. в розмірі 3259361грн.32коп., яка складається з боргу за лютий 2017р. в розмірі 1891002грн.72коп. та боргу за березень 2017р. в розмірі 1368358грн.60коп., застосований індекс інфляції за квітень 2017р.;

- до суми заборгованості в квітні 2017р. станом на 20.06.2017р. в розмірі 2734696грн.30коп., яка складається з боргу за лютий 2017р. в розмірі 1366337грн.70коп. та боргу за березень 2017р. в розмірі 1368358грн.60коп., застосований індекс інфляції за травень 2017р.;

- до суми заборгованості в травні 2017р. станом на 20.07.2017р. в розмірі 2445258грн.83коп., яка складається з боргу за лютий 2017р. в розмірі 1076900грн.23коп.грн.70коп. та боргу за березень 2017р. в розмірі 1368358грн.60коп., застосований індекс інфляції за червень 2017р.

Також представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені та відстрочення виконання судового рішення.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив.

Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (далі оператор) та Державним підприємством «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3» (далі замовник) був підписаний договір на транспортування природного газу №22553/ДМ-16/13724 від 03.11.2016р. (далі договір), згідно з яким оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

В пункті 17.1 договору сторони встановили, що договір набирає чинності з дати підсипання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині надання послуг з транспортування природного газу з 01.10.2016р. до 31.12.2016р. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів ініціювання позивачем або відповідачем припинення дії договору, суд дійшов висновку про чинність договору протягом спірного періоду (січень-березень 2017р.)

Пунктом 8.3 договору встановлено, у випадку, коли споживачі замовника розраховуються з ним через поточний рахунок із спеціальним режимом використання, оплата замовником послуг транспортування (у тому числі, замовлення розподілу потужності) здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання замовника на поточний рахунок оператора кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором та зараховується як плата за послуги транспортування (розподілу потужності) в тому місяці, в якому надійшли кошти.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним відповідно до актів наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

В пункті 13.5 договору сторони узгодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з актами наданих послуг з транспортування природного газу №1372401 від 31.01.2017р., №1372402 від 28.02.2017р., №1372403 від 31.03.2017р., підписаними представниками сторін без зауважень та заперечень, вартість послуг за січень 2017р. становила 4034404грн.49коп., за лютий 2017р. 3175307грн.3коп., за березень 2017р. 1368358грн.60коп. Враховуючи приписи пункту 8.3 договору, вказані суми мали бути сплачені відповідачем в строк до 20.02.2017р., до 20.03.2017р. та до 20.04.2017р. відповідно.

Позивач заявив до стягнення суми боргу за лютий 2017р. в розмірі 1051127грн.73коп., за березень 2017р. 1368358грн.60коп.

Згідно з поясненнями представників сторін, під час провадження у справі, вказані суми боргу були погашені в повному обсязі.

Наведене обумовлює припинення провадження у справі в цій частині у звязку з відсутністю предмету спору на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

В матеріалах справи наявне Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №179/9ТГ від 22.03.2017р. (далі протокольне рішення).

Згідно з цим протокольним рішенням Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (сторона - 1), Департамент фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації (сторона - 2), Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради (сторона 3), Фінансове управління Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (сторона 4), Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (сторона 5), Комунальне підприємство «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради (сторона 6), Державне підприємство «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3 (сторона 7), ПАТ «Укртрансгаз» (сторона 8) уклали це Спільне протокольне рішення з метою погашення взаємної заборгованості.

Відповідно до розділу 1 вказаного протокольного рішення, його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р.

В розділі 2 протокольного рішення було погоджено перелік підприємств, що беруть участь у проведенні розрахунку та послідовність виконання сторонами цього рішення.

Зокрема, в пункті 2.9 протокольного рішення зазначено, що сторона 7 перераховує стороні 8 кошти за послуги з транспортування природного газу за 2017рік в сумі 3000000грн., у т.ч. ПДВ 500000грн., згідно з договором №22553/ДМ-16/13724 від 03.11.2016р. із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20, дата і номер Спільного протокольного рішення за послуги транспортування природного газу за 2017рік, договір №22553/ДМ-16/13724 від 03.11.2016р., у т.ч. ПДВ 500000грн.»

Посилаючись на вказане протокольне рішення, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 346019грн.60коп., 3%річних в розмірі 38955грн.66коп. та інфляційної складової в розмірі 171286грн.07коп.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач посилається на постанови Верховного Суду України від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 01.07.2015р. від 924/1230/14, від 917/2520/14, від 11.11.2015р. у справі №927/1733/14, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 23.09.2015р. у справі №917/2519/14.

Відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У вищевказаних постановах Верховного Суду України міститься правовий висновок про те, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору між сторонами.

Договори про організацію взаєморозрахунків, що були предметом дослідження Верховного Суду України, містили положення про те, що сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до основного договору між ними, а також засвідчили, що після виконання договору вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Разом з тим, Спільне протокольне рішення №179/9ТГ від 22.03.2017р. вищенаведених застережень не містить. Тому у суду відсутні підстави вважати, що в даному випадку сторонами змінені строки виконання грошових зобовязань за договором №22553/ДМ-16/13724 від 03.11.2016р. Обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справах, постанови Верховного Суду України в яких додано відповідачем на підтвердження наведених заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем несвоєчасно виконувались грошові зобовязання з оплати послуг за січень-березень 2017р.

На підставі положень пункту 13.5 договору через порушення відповідачем зобовязань з оплати послуг за січень-березень 2017р. позивач обґрунтовано та правомірно нарахував пеню в розмірі 346019грн.60коп. за загальний період з 21.02.2017р. по 25.07.2017р.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до мінімального розміру.

Вказані суми є заходом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання відповідачем. Наявність у державного підприємства скрутного фінансового становища, значної кредиторської заборгованості не звільняє від несення відповідальності, але разом з тим може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при винесенні рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. У тому числі, і те, що відповідач являється державною організацією, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. А заборгованість виникла внаслідок значної кредиторської заборгованості.

Також судом враховано, що під час судового провадження відповідачем у повному обсязі була погашена сума основного боргу в розмірі 2419486грн.33коп.

Враховуючи викладене, суд зменшує розмір пені на 50%, а саме з 346019грн.60коп. до 173009грн.80коп.

При цьому, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення суму 3% річних в розмірі 38955грн.66коп. за загальний період з 21.02.2017р. по 25.07.2017р. та інфляційну складову в розмірі 171286грн.07коп. за загальний період лютий 2017р. травень 2017р.

Оскільки порушень законодавства при розрахунку суми 3%річних судом не виявлено, позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 38955грн.66коп. за загальний період з 21.02.2017р. по 25.07.2017р. підлягають задоволенню.

Згідно з приписами пункту 8.3 договору, послуги за січень 2017р., лютий 2017р., березень 2017р. мали бути сплачені відповідачем в строк до 20.02.2017р., до 20.03.2017р. та до 20.04.2017р. відповідно.

Відповідно до пояснень позивача та доданого розрахунку, інфляційна складова в розмірі 171286грн.07коп. вирахувана наступним чином:

- до суми боргу за січень 20117р. станом на 20.03.2017р. в розмірі 119459грн.28коп. застосований індекс інфляції за лютий 2017р.;

- до суми боргу за лютий 2017р. станом на 20.04.2017р. в розмірі 3115669грн.02коп. застосований індекс інфляції за березень;

- до суми заборгованості за березень 2017р. станом на 20.05.2017р. в розмірі 3259361грн.32коп., яка складається з боргу за лютий 2017р. в розмірі 1891002грн.72коп. та боргу за березень 2017р. в розмірі 1368358грн.60коп., застосований індекс інфляції за квітень 2017р.;

- до суми заборгованості в квітні 2017р. станом на 20.06.2017р. в розмірі 2734696грн.30коп., яка складається з боргу за лютий 2017р. в розмірі 1366337грн.70коп. та боргу за березень 2017р. в розмірі 1368358грн.60коп., застосований індекс інфляції за травень 2017р.;

- до суми заборгованості в травні 2017р. станом на 20.07.2017р. в розмірі 2445258грн.83коп., яка складається з боргу за лютий 2017р. в розмірі 1076900грн.23коп.грн.70коп. та боргу за березень 2017р. в розмірі 1368358грн.60коп., застосований індекс інфляції за червень 2017р.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

З огляду на викладене, задоволенню підлягають вимоги про стягнення інфляційної складової в розмірі 91694грн.21коп., яка вирахувана наступним чином:

- до суми боргу за лютий 2017р. станом на 20.05.2017р. в розмірі 1891002грн.72коп. застосований індекс інфляції за квітень 2017р.;

- до суми заборгованості в квітні 2017р. станом на 20.06.2017р. в розмірі 2734696грн.30коп., яка складається з боргу за лютий 2017р. в розмірі 1366337грн.70коп. та боргу за березень 2017р. в розмірі 1368358грн.60коп., застосований індекс інфляції за травень 2017р.;

- до суми заборгованості в травні 2017р. станом на 20.07.2017р. в розмірі 2445258грн.83коп., яка складається з боргу за лютий 2017р. в розмірі 1076900грн.23коп.грн.70коп. та боргу за березень 2017р. в розмірі 1368358грн.60коп., застосований індекс інфляції за червень 2017р.

В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційної складової в розмірі 79591грн.86коп. суд відмовляє через безпідставність.

Відповідач також заявив клопотання про відстрочення виконання судового рішення на 6 місяців.

Господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Наведені відповідачем підстави для розстрочення виконання судового рішення, зокрема, відсутність коштів на рахунку, не є тою виключною обставиною, яка дає підстави для розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.

Таким чином, враховуючи матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи, суд дійшов висновку про те, що наведені заявником обставини (складне фінансове становище) не є винятковими в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, клопотання Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3» про відстрочення виконання судового рішення на 6 місяців задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем в частині предявлення до стягнення суми боргу, покладаються на відповідача. Решта суми судового збору розподіляється пропорційно задоволених вимог на обидві сторони.

Керуючись положеннями статей Цивільного кодексу України, статтями 1, 2, 4, 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 80, 82, 83, 84, 85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» м. Київ в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів» м. Дніпро до Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3» м. Дніпро про стягнення суми боргу в розмірі 2419486грн.33коп., пені в розмірі 346019грн.60коп., 3%річних в розмірі 38955грн.66коп. та інфляційну складову в розмірі 171286грн.07коп. задовольнити частково.

Припинити провадження у звязку з відсутністю предмету спору в частині позовних вимог про стягнення суми боргу в розмірі 2419486грн.33коп.

Зменшити розмір штрафних санкцій у вигляді пені з 346019грн.60коп. до 173009грн.80коп.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3» м. Дніпро (; Місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (; Місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1) в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів» м. Дніпро (; Місцезнаходження: 49035, м. Дніпро, Криворізьке шосе, 24) суму пені в розмірі 173009грн.80коп., суму 3% річних в розмірі 38955грн.66коп., інфляційну складову в розмірі 91694грн.21коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 43442грн.34коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні клопотання Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3» про відстрочення виконання судового рішення.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 06.11.2017р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 13.11.2017р.

Суддя ОСОБА_4