КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. Справа№ 910/20643/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Жук Г.А.

при секретарі Ігнатюк Г.В.

За участю представників:

від позивача: Городний М.А. - представник за довіреністю № 467 від 10.04.2017

Андрієвський А.О. - представникк за ордером серія РН-480 № 025 від 23.10.2017

від відповідача: Ситайло Н.В. - представник за довіреністю № 1038 від 26.10.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017

у справі № 910/20643/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство»

до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики»

про стягнення 270 751,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача 270 751,15 грн. безпідставно зарахованих коштів (суми додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68834572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739, 96391545, 66230418 митними органами).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017, у справі № 910/20643/16 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на корить позивача присуджено 261 761,15 грн. безпідставно списаних коштів, в іншій частині в позові відмовлено.

Вказані рішення ґрунтуються на тому, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачена можливість безспірного списання відповідачем з особового рахунку позивача будь-яких коштів, в той час як у спірному випадку відповідачем вказані кошти були списані з особового рахунка позивача, незважаючи на заперечення останнього, що не відповідає умовам договору.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі № 910/20643/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у цій справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Приймаючи вказану постанову, Вищій господарський суд України зазначив про те, що:

- при вирішенні спору у даній справі судами не було надано оцінки іншим умовам договору, зокрема, пунктам 2.3.3, згідно з яким замовник має право визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення, виходячи із очікуваного обсягу перевезень, вагонообігу та замовлених послуг, на підставі узгоджених цін відповідно до умов цього Договору; пункту 3.1, підпункту 3.4.1, згідно якого загальна ціна договору складається із суми наданих послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, вартість яких визначається Сторонами в Протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною Договору [додаток №2 до Договору); пункту 1 додатку №2 до договору, яким передбачено, що вартість (ціна) послуг з організації перевезення вантажів Замовника згідно з наданими Заявками по кожному вагону включає в себе, зокрема, вартість додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів; підпункту 3.4.8, яким передбачено, що остаточна звірка розрахунків з замовником здійснюється після звірки розрахунків з регіональними філіями ПАТ "Укрзалізниця"; підпункту 3.4.9 договору, яким встановлено, що наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє Виконавця права здійснити донарахування не врахованої плати за надані послуги за минулі періоди;

- із наведених умов договору вбачається, що у відповідача як виконавця є право на одержання плати за додаткові провізні платежі і витрати, в тому числі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені тарифами, які застосовуються і зумовлені причинами, які не залежать від перевізника;

- судами попередніх інстанцій не надано оцінки наявному у матеріалах справи коригуванню №8 до акта наданих послуг №5 від 31.05.2016 за період з 01 по 31 травня 2016 року на суму 270329,55 грн., який був підписаний сторонами без зауважень;

- місцевий та апеляційний господарські суди, при вирішенні даного спору не застосували норми Угоди про міжнародне залізничне сполучення від 01.11.1951 зі змінами та доповненнями від 01.06.2015, згідно якої статті 28, 31, 32 є правовстановлюючими щодо права перевізника (залізниці) на відшкодування витрат, понесених ним у зв'язку з перешкодою до перевезення вантажу з причин, що від перевізника не залежать;

- суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки приписам частини 5 статті 338 Митного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2017, повний текст якого складений 22.09.2017, у справі № 910/20643/16 у задоволенні позову відмовлено, до стягнення з позивача на користь відповідача присуджено витрати по сплаті судового забору за подачу апеляційної та касаційної скарг.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що з умов спірного договору слідує, що у відповідача наявне право на одержання плати за додаткові провізні платежі і витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які прямо не передбачені установленими тарифами, які можуть бути зумовлені причинами, які не залежать від перевізника, в той час як спірна затримка вагонів сталась не з вини відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 по справі № 910/20643/16 та прийняти нове рішення, в якому задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що при винесенні спірного рішення судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що затримка вагонів у зв'язку з проведенням митного контролю мала місце не з вини позивача, оскільки жодних порушень митними органами не було виявлено.

Також апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що замовником спірних послуг є не позивач, а митні органи, а відтак, у відповідача не було права здійснювати спірні донарахування для позивача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає про те, що, виходячи з норм діючого законодавства, незалежно від правомірності прийнятих митними органами рішень щодо затримання вагонів, що фактично стало перешкодою для здійснення перевезення, всі витрати, пов'язані з виникненням такої перешкоди, перевізнику відшкодовуються саме вантажовідправником.

Ухвалою від 09.10.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Жук Г.А. апеляційну скаргу Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Розпорядженням № 09-53/4453/17 від 13.11.2017, у зв`язку з призначенням судді Баранця О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), суддею Верховного суду згідно Указу Президента України № 357/2017 від 10.11.2017, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/20643/16.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.11.2017 справа № 910/20643/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Жук Г.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою від 13.11.2017 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Жук Г.А., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» прийнято до свого провадження.

Під час розгляду справи представники позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Як слідує з матеріалів справи, 25.12.2012 позивач як замовник та державне підприємство «Український транспортно-логістичний центр» як виконавець уклали договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах № 2122/1136-2012.

Додатковою угодою № 4 від 01.12.2015, в зв'язку з утворенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» як правонаступника всіх зобов'язань (прав та обов'язків) державного підприємства «Український транспортно-логістичний центр», договір № 2122/1136-2012 від 25.12.2012 викладено в новій редакції (а.с. 223-238 т. 1) (далі Договір), за умовами якого Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі в.о. начальника філії «Центр транспортної логістики» ПАТ «Укрзалізниця» як виконавець зобов'язався за плату і за рахунок Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» як замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 9.1 Договору він набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

Відповідно до п. 2.2.5 Договору позивач як замовник зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, що ним замовлені, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача як виконавця № 8905 у ТВБВ № 10026/01 філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», МФО 322669, код за ЄДРПОУ № 40123465 та забезпечувати своєчасне надходження коштів на визначений рахунок відповідача.

Порядок функціонування поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, обумовленого сторонами в п. 2.2.5 Договору, відкрито державному підприємству «Український транспортно-логістичний центр», правонаступником якого є відповідач, для збору дохідних надходжень від основної діяльності залізничного транспорту на підставі пункту 2 Положення про порядок зарахування дохідних надходжень з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання залізниць і підприємств, підпорядкованих Державній адміністрації залізничного транспорту України, на єдиний поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Державної адміністрації залізничного транспорту України, затвердженого наказом № 872 від 04.11.2013 Міністерства інфраструктури України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.11.2013 за № 1971/24503), яке розроблено для забезпечення централізованого перерозподілу доходних надходжень між залізницями та підприємствами, підпорядкованими Укрзалізниці.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на підставі Договору позивачу було відкрито особовий рахунок з присвоєнням коду платника 9321976.

Пунктом 2.2.7 Договору сторони передбачили обов'язок позивача проводити оплату за надані послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, пов'язані з перевезеннями вантажів, які замовлені позивачем, відповідно до розділу 3 Договору.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що на шляху прямування до станції призначення на вимогу митних органів були затримані вагони №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68834572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739, 96391545, 66230418 для огляду товарів, відправником яких є позивач.

Після проведення огляду, що спричинило затримку вагонів, вагони було відправлено за маршрутом слідування.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями актів загальної форми №№ 162, 210-217, 219, 220, 238, 784, 785, 792, 795, 182, 1398, 1478, 175, 1522 (а.с. 34-60 т. 1), листів Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області, Чернівецької митниці ДФС, Львівської митниці ДФС (а.с. 38-50 т. 2), з яких вбачається, що вагони відпущені та можуть слідувати до станції призначення.

Перевірки спірних вагонів, проведені митними органами, спричинили здійснення залізницею певних дій і нарахування відповідних додаткових зборів (плата за користування вагонами, за зберігання вантажів, маневрові роботи, повідомлення).

Відповідач листом № ЦТЛ-10/2332 від 19.08.2016 повідомив позивача про проведення коригування платежів та віднесення на рахунок позивача додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів на загальну суму 270 751,15 грн. (а.с. 25 т. 1). (Розрахунок вказаної суми долучений відповідачем до матеріалів справи (а.с. 72-75 т. 2).

Факт отримання такого листа від відповідача позивач не заперечує і стверджує, що листом-запереченням № 2203 від 23.08.2016 повідомив відповідача про те, що не погоджується з проведеними коригуваннями платежів та заперечує щодо списання коштів, оскільки це суперечить умовам договору (а.с. 26-27 т. 1).

В обґрунтування своїх заперечень позивач, з огляду на правові норми пункту 5 ст. 338 Митного кодексу України, послався на те, що витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником товарів і транспортних засобів або уповноваженою ним особою у випадку, якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення зазначених товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, в той час як з актів про проведення огляду (переогляду) товарів у спірних вагонах зазначено, що вантаж відповідає товарно-супровідним документам та митним деклараціям, що свідчить про законність переміщення вантажу позивачем через митний кордон України.

Також у листі-запереченні позивач послався на те, що пунктом 2.10 Правил розрахунків за перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, передбачено, що у разі недосягнення домовленості, усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг вирішуються в претензійно-позовному порядку, тому запропонований відповідачем порядок відшкодування витрат шляхом безспірного списання з особового рахунку розміру витрат, пов'язаних з затримкою вагонів для митного огляду, суперечить чинному законодавству України та позбавляє позивача права на захист своїх майнових прав.

31.05.2016 сторони підписали Акт наданих послуг № 5 за період з «01» по «31» травня 2016 року (а.с.105 т.1), яким підтвердили, що у травні 2016 року відповідач надав позивачу послуг за умовами Договору на загальну суму 630 185,20 грн. Будь-яких заперечень при підписанні вказаного акту сторони не висловили.

Згідно з п. 3.4.9 Договору наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє виконавця права здійснити донарахування не врахованої плати за надані послуги за минулі періоди.

31.08.2016 позивач та відповідач підписали Коригування № 8 до Акту наданих послуг № 5 від 31.05.2016 (а.с. 106 т. 1), згідно з яким, у зв'язку з уточненням наданих послуг по організації перевезення вантажів, які були надані у травні місяці за умовами спірного Договору, вартість наданих послуг з ПДВ становить 270 751,15 грн., тобто фактично збільшили вартість наданих у травні 2016 року послуг на спірну суму 270 751,15 грн.

Будь-яких зауважень при підписання вказаного Коригування сторони не висловили.

Як слідує з Виписки з особового рахунку ДП «Володимирецький лісгосп» станом на 12.09.2017 (а.с. 110-114 т. 2), грошові кошти в сумі 270 751,15 грн. відповідач списав з особового рахунку позивача 29.08.2016, що сторонами не заперечується.

Сторони Договору мають право підписати акт наданих послуг із зауваженнями, і пунктом 3.4.7 Договору встановлений порядок дій сторін у такому випадку.

У п. 19 листа від 29.11.2007, № 01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» Вищий господарський суд виклав правову позицію, згідно з якою залізниця не може списувати із сум попередньої оплати, які знаходяться на особовому рахунку клієнта залізниці у Технологічному центрі по обробці перевізних документів, нараховані платежі на підставі первинних документів, підписаних вантажовідправником (вантажоодержувачем) із запереченнями, застереженнями, зауваженнями.

У пункті 5.1 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 зазначено, що якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має регулюватись платником безпосередньо із станціями, які нарахували платежі. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.»

Отже, залізниця не має права списувати спірні суми у випадку, якщо платник має заперечення чи зауваження, про що повідомив письмово при підписанні первинних документів.

Жодних заперечень а ні щодо обсягу наданих послуг, а ні щодо вартості додатково нарахованих зборів і платежів позивачем висловлено не було. Коригування № 8 від 31.08.2016 на загальну суму 270 751,15 грн. підписано позивачем без зауважень, що спростовує посилання позивача на наявність неврегульованих питань щодо спірних сум.

Доказів наявності первинних документів, підписаних позивачем з зауваженнями чи запереченнями, матеріли справи гне містять.

Водночас не можуть бути прийняті судом як належний доказ існування між сторонами спору щодо факту віднесення на рахунок позивача спірних додаткових зборів та платежів посилання позивача на вищезгадане листування сторін щодо вказаних обставин, оскільки жодного доказу на підтвердження як того, що лист-заперечення № 2203 від 23.08.2016 позивачем відповідачу направлявся, як й того, що спірна сума була списана відповідачем з особового рахунку позивача після одержання ним вказаного листа, матеріали справи не містять, а тому, посилання позивача на те, що відповідач здійснив вказані дії, в порушення пункту 2.10 Правил розрахунків, незважаючи на недосягнення домовленості, за наявності спору з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг, матеріалами справи не підтверджуються і визнаються колегією суддів безпідставними.

Крім того, необхідно зазначити про таке.

З частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України слідує, що умовами перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України (далі - Статут), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

Згідно зі ст. 4 Статуту перевезення залізниця вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) - це міжнародна угода про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. СМГС є чинною з 01.11.1951, а для України з 05.06.1992.

Кабінет Міністрів України у Постанові від 03.04.1993 № 246 «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» у зв'язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення постановив залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов'язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Статтею 21 Закону України «Про міжнародні договори» визначено, що чинні міжнародні договори України публікуються українською мовою в "Зібранні діючих міжнародних договорів України" та інших офіційних друкованих виданнях України.

Згідно з п. 2 Оглядового листа Вищого господарського суду України "від 29.11.2007 № 01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення є чинною в Україні відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів».

Відповідно до параграфу 1 ст. 3 СМГС у редакції від 06.06.2014 дана угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Параграфом 6 ст. 28 СМГС встановлено, що якщо перешкода з перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Відповідно до ст. 32 СМГС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 «Сплата провізних платежів та неустойок».

Статтею 31 СМГС передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов'язком:

1) відправника, який бере участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, який видає вантаж, за перевезення, яке їм здійснюється;

2) отримувача - перевізнику, який видає вантаж, за перевезення, яке їм здійснюється

Щодо неустойок діє такий же порядок.

Отже, з огляду на законодавство, яким регулюються правовідносини залізниці з іншими учасниками перевезень вантажив у міжнародному сполученні, якщо перешкода з перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Як слідує з матеріалів справи, спір сторін виник через віднесення відповідачем сум додаткових зборів і платежів, нарахованих в зв'язку з затримкою митними органами спірних вагонів з вантажем позивача, за рахунок позивача

Позивач заперечує проти віднесення додаткових витрат відповідача на свій рахунок, посилаючись на норми ст. 338 Митного кодексу України, в той час як відповідач вважає, що до спірних відносин слід застосовувати норми ст. 218 вказаного Кодексу.

Суд першої інстанції не погодився з правовою позицією позивача, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Главою 49 Митного кодексу України врегульовано порядок здійснення митного контролю.

Так, за нормами ч. 5 ст. 338 цього Кодексу, з метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас главою 32 Митного кодексу України внормовані митні формальності на залізничному транспорті.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 218 цього Кодексу, якою врегульоване здійснення митного контролю на залізничному транспорті, зазначено про те, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Статтями 318, 316 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Таким чином, дії щодо здійснення митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Враховуючи, що статтею 338 Митного кодексу України, відповідно до ч. 5 якої митний огляд у випадках не виявлення факту незаконного переміщення товарів проводиться за рахунок органу, з ініціативи якого здійснений такий огляд, визначений загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю, в той час як стаття 218 Митного кодексу України, відповідно до ч. 2 якої операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб, регулює здійснення митних формальностей саме на залізничному транспорті, норми ст. 218 Митного кодексу України є спеціальними по відношенню до норм ст. 338 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 9 ЦК України визначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, визначений обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб оплатити операції, здійснені під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від встановлення факту відсутності незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином не доведені обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на суть спору сторін, колегією суддів не досліджуються і правова оцінка документальним доказам не надається щодо обставин, пов'язаних з корегуванням майнових відносин сторін, яке було проведено відповідачем на суму 8 990,00 грн. на підставі одностороннього Корегування від 31.10.2016 № 10 по Акту наданих послуг № 8 від «31» серпня 2016р. за період з «01» по «31» серпня 2016р. (а.с. 108 т. 1).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правомірно визнав незаконними вимоги позивача про стягнення з відповідача 270 751,15 грн. суми додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів позивача №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68834572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739, 96391545, 66230418 митними органами. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

При цьому колегія суддів зауважує позивачеві на тому, що, з огляду на те, що при затримці спірних вагонів не було виявлено факту незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, позивач не позбавлений права захистити свої права та охоронювані законом інтереси у порядку ст. 30 Митного кодексу України, частиною 2 якої встановлено, що шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі № 910/20643/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі № 910/20643/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі № 910/20643/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/20643/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

Г.А. Жук