ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 рокуСправа № 912/2694/17

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2694/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО", Київська область, Бородянський район, смт. Клавдієво-Тарасове

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКАР-ГРУП", м. Кропивницький

про стягнення 1731,63 грн

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 27/10-02 від 27.10.17;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКО" звернулось до господарського суду з позовною заявою, яка містить вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКАР-ГРУП" 50036,03 грн, з яких 48304,40 грн заборгованість за поставлений товар, 1546,11 грн пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, 185,52 грн 3% річних, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування підстав позову позивач послався на невиконання відповідачем умов договору поставки по оплаті у встановлений строк поставленого товару.

Ухвалою від 18.09.2017 господарський суд порушив провадження у справі № 912/2694/17.

В судовому засіданні 10.11.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКО" подано заяву від 10.11.2017 про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач повідомляє про сплату відповідачем основного боргу в сумі 48304,40 грн, у зв'язку з чим позивач зменшує розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 1546,11 грн пені та 185,52 грн 3% річних, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

За приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. За наведеною нормою під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Оскільки згідно з частиною третьою ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач, то у разі прийняття судом зміни кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір (п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи наведене та оскільки за ч. 3 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач, господарський суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір у даній справі виходячи з нової ціни позову, вказаної позивачем у заяві від 10.11.2017.

В судовому засіданні 10.11.2017 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому зсіданні 10.11.2017 позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення, підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Зважаючи на те, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, неявка представника відповідача у судове засідання, неподання ним відзиву на позов, не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній доказами.

Ухвалами від 18.09.2017 та від 05..10.2017 господарський суд не визнавав явку повноважного представника відповідача у судове засідання обов'язковою, а відтак відсутність представника у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи.

Положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

На підставі викладеного господарський суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача та за наявними у справі матеріалами у даному судовому засіданні.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКО" (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аптекар-Груп" (далі - Покупець) укладено договір поставки № ДН-154 (далі - Договір, а.с. 21-24), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність (повне господарське відання) Покупця лікарські засоби (далі - Товар) протягом терміну дії Договору, а Покупець зобов'язується приймати Товар та оплачувати його на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник передає Покупцю Товар в асортименті, кількості та за ціною (узгоджується за заявками, що здійснюються через електронний, факсимільний чи телефонний зв'язок), та зазначаються у накладних, які є невід'ємними частинами цього Договору.

Згідно з п. 2.2. Договору при поставці Товару Постачальник зобов'язаний надати Покупцю супровідну документацію: видаткову накладну, товарно-транспорту накладну, реєстр лікарських засобів, а Покупець в свою чергу зобов'язаний прийняти Товар та підписати супровідну документацію відповідно до вимог оформлення первинних документів.

Розділом 4 Договору сторонами визначено умови поставки Товару. Так, поставка Товару здійснюється партіями; Товар відвантажується Покупцю на умовах DDP (поставка у місці призначення) в редакції Інкотермс-2010; строк поставки Товару узгоджується сторонами окремо на кожну партію згідно заявок Покупця (п. 4.1.- 4.3. Договору).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що розрахунки за даним Договором здійснюються у національній валюті України.

Загальна сума Договору визначається як сумарна вартість всіх партій Товару, які були поставлені за даним Договором, протягом усього терміну його дії, відповідно до всіх накладних Постачальника (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 5.3. Договору Покупець здійснює оплату за поставлений Товар не пізніше строку, зазначеного в накладній, на кожну партію Товару окрему, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений в Даному Договорі.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків - до повного виконання умов Договору (п. 9.2. Договору).

Договір поставки № ДН-154 від 15.08.2013 підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем протягом травня-червня 2017 здійснено поставку товару відповідачеві на загальну суму 48304,40 грн, що підтверджується видатковими накладними:

№ Н від 24.05.2017 на суму 4428,14, № Н000005372 від 24.05.2017 на суму 2927,88, № Н000005666 від 01.06.2017 на суму 8257,78 грн, № Н000005668 від 01.06.2017 на суму 6891,38 грн, №Н000005669 від 01.06.2017 на суму 7624,66 грн, №Н000006000 від 08.06.2017 на суму 3547,60 грн, № Н000006002 від 08.06.2017 на суму 2041,56 грн, № Н000006005 від 08.06.2017 на суму 1684,61 грн, №Н000006297 від 15.06.2017 на суму 2108,69 грн, №Н000006628 від 22.06.2017 на суму 3873,35 грн, №Н000006629 від 22.06.2017 на суму 4918,75 грн, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.26-36).

Зазначені накладні містять посилання на договір №ДН-154 від 15.08.2013 та підписи особи зі сторони відповідача про отримання Товару.

Проте, Відповідач не виконав свої зобов'язання щодо вчасної оплати отриманого Товару, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 48304,40 грн.

В процесі розгляду справи, а саме 10.11.2017 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в зв'язку з погашенням суми основного боргу відповідачем.

З огляду на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1546,11 грн пені та 175,52 грн -3% річних.

При вирішенні спору господарський суд виходить з наступного.

Договір №ДН-154 від 15.08.2013, укладений між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором поставки та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем були порушені умови Договору щодо вчасної оплати поставленого Товару, у зв'язку з чим позивачем правомірно були нараховані відповідачу пеня та 3% річних за порушення умов Договору поставки № ДН-154 від 15.08.2013.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Крім того, статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, порушення відповідачем зобов'язання з оплати вартості отриманого товару в установлений договором строк є підставою для застосування до останнього штрафної санкції у вигляді пені.

Визначення пені наведено у частині третій ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно якого пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення зобов'язання, у т.ч. неустойкою, вчиняється в письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України).

Сторони в пункті 6.3. Договору передбачили, що за несвоєчасну, згідно п. 5.3. Договору, або неповну оплату отриманого Товару, покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від несплаченої суми за кожен день затримки платежу до моменту остаточного розрахунку.

Враховуючи приписи наведених вище норм вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних є правомірними.

Як слідує із наданого позивачем розрахунку пені і 3% річних (а.с. 25), останній не врахував в окремих нарахуваннях положення частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу України.

Як зазначено в пункті 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача і положення частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, є правильним наступний розрахунок пені і 3% річних:

за період з 24.06.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 4428,14 грн пеня становить 178,95 грн; 3% річних становлять 21,47 грн;

за період з 24.06.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 2927,88 грн пеня становить 118,32 грн; 3% річних становлять 14,20 грн;

за період з 04.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 8257,78 грн пеня становить 277,14 грн; 3% річних становлять 33,26 грн;

за період з 04.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 6891,38 грн пеня становить 231,29 грн; 3% річних становлять 27,75 грн;

за період з 04.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 7624,66 грн пеня становить 255,90 грн; 3% річних становлять 30,71 грн;

за період з 11.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 3547,60 грн пеня становить 102,05 грн; 3% річних становлять 12,25 грн;

за період з 11.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 2041,56 грн пеня становить 58,73 грн; 3% річних становлять 7,05 грн;

за період з 11.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 1684,61 грн пеня становить 48,46 грн; 3% річних становлять 5,82 грн;

за період з 18.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 2108,69 грн пеня становить 50,55 грн; 3% річних становлять 6,07 грн;

за період з 25.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 3873,35 грн пеня становить 74,28 грн; 3% річних становлять 8,91 грн;

за період з 25.07.2017 по 21.08.2017 на суму боргу 4918,75 грн пеня становить 94,33 грн; 3% річних становлять 11,32 грн.

Всього згідно наведеного вище розрахунку загальний розмір пені, який підлягає стягненню становить 1490,00 грн пені та 3% річних - 178,81 грн.

У задоволенні пені та 3% річних в іншій частині господарський суд відмовляє у зв'язку з неправильним розрахунком позивача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ "НІКО" до ТОВ "Аптекар-Груп" підлягають частковому задоволенню на суму 1668,80 грн з яких: 1490,00 грн пені та 178,81 грн 3% річних. У задоволені позовних вимог в іншій частині господарський суд відмовляє.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКАР-ГРУП" (25006, м. Кропивницький, вул. Пашутінська, 75, ідентифікаційний код 36904818) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО" (07850, Київська область, Бородянський район, смт. Клавдієво-Тарасове, вул. Карла Маркса, 44б, ідентифікаційний код 20390397) 1490,00 грн грн пені та 178,81 грн 3% річних, а також судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили за заявою стягувача.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.11.2017.

Суддя В.В.Тимошевська