КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа№ 910/6374/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітон"

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.07.2017

у справі №910/6374/17 (суддя: Ващенко Т.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стил Форт"

про стягнення 192623,97 грн

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стил Форт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітон"

про стягнення 104601,07 грн

за участю представників:

від позивача за первісним позовом: представник Прокопенко І.Г. (довіреність б/н від 19.12.2016);

від відповідача за первісним позовом: представник Аніщенко О.Г. (договір про надання правової допомоги №01-05/2017 від 03.05.2017),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/6374/17 в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Юнітон" відмовлено повністю, зустрічний позов ТОВ "Стил Форт" задоволено частково, стягнутои з ТОВ "Юнітон" на користь ТОВ "Стил Форт" 92992 (дев'яносто дві тисячі дев'ятсот дев'яносто дві) грн 03 коп - основного боргу, 7418 (сім тисяч чотириста вісімнадцять) грн 98 коп - пені, 2603 (дві тисячі шістсот три) грн 78 коп - інфляційних втрат, 810 (вісімсот десять) грн 18 коп 3% річних, 1588 (одну тисячу п'ятсот вісімдесят вісім) грн 13 коп - судового збору, 5000 (п'ять тисяч) грн 00 коп витрат на оплату послуг адвоката, в іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, ТОВ «Юнітон» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції усіх обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 06.09.2017.

У розгляді справи оголошувались перерви, на підставі статті 77 ГПК України, на 04.10.2017, 01.11.2017, 16.11.2017 відповідно, а також за заявою сторони строк розгляду справи в порядку статті 69 ГПК України продовжувався.

В судовому засіданні 16.11.2017 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона грнутується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

16.11.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 09.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнітон" (в тесті договору - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стил Форт" (в тексті договору - Постачальник) було укладено Договір поставки № КВ-040 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставляти Покупцеві металопродукцію (Товар), а Покупець зобов'язується приймати цей Товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах Договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору ціна, кількість, асортимент, строки та умови поставки встановлюються сторонами у Специфікаціях (додатках) до Договору, які узгоджуються та підписуються сторонами завчасно, додаються Постачальником.

Покупець оплачує поставлений Товар за цінами, що вказані у Специфікації за кожну партію Товару. Після погодження та підписання Специфікації, Постачальник виставляє рахунок на загальну вартість товару, вказану в Специфікації (видаткових накладних). Протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку Покупець робить платіж у розмірі 100% суми вартості Товару, вказаної у Специфікації (видатковій накладній) або рахунку, простим банківським переказом на поточний рахунок Постачальника (п. п. 3.1, 3.3 Договору.

Поряд з цим, пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що за взаємною згодою сторін можливий інший порядок розрахунків по Договору, що має бути відображено у підписаних сторонами Специфікаціях.

Специфікації, накладні, за якими постачається Товар за Договором, а також додаткові угоди та інші двосторонні документи по Договору, підписані уповноваженими представниками сторін, вважаються невід'ємною частиною Договору (п. 10.6 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 6.1 з моменту його підписання і діє до 31.12.17. У частині взаєморозрахунків Договір діє до повного виконання зобов'язань між сторонами.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначив правову природу відносин, що склалися між сторонами в ході виконання договору, зазначивши, що такі мають ознаки договору поставки, за яким, у відповідності до статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 вищевказаної статті до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору, 10.08.2016 сторони підписали та скріпили печатками Специфікацію № 1 до Договору, згідно якої постачальник мав поставити покупцеві Товар по специфікації (круг АІSI 321 дм., 110мм в кількості 9,120 т вартістю 793 440,00 грн, в т.ч. ПДВ та трубу АІSI 321 дм., 121х5,0 в кількості 9,460 т вартістю 1670 266,67 грн, в т.ч. ПДВ).

На момент підписання Специфікації загальна вартість товару становить 2 004 320,00 грн. Поставка здійснюється транспортом Продавця на склад Покупця. Строки поставки: 50 днів з моменту отримання продавцем 50% передоплати згідно Специфікації продавця, а решта суми - протягом 5-х банківських днів з моменту поставки (а.с.34 т.1).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що ТОВ «Юнітон» перерахувало на користь ТОВ «Стил Форт» 1 005 130,00 грн у якості 50% передоплати за Специфікацією № 1, у зв'язку з чим строк поставки, визначений Специфікацією №1 від 10.08.2016 сплив 22.10.2016, однак товар у зазначений строк не був поставлений. Поставка товару частково була здійснена 21.11.2016 за видатковою накладною №521 на суму 60378,00 грн та 18.01.2017 за видатковою накладною № 15 - на суму 1 176 064,03 грн. Оскільки відповідач протягом 50 днів після отримання передоплати згідно Специфікації не здійснив поставки товару, у Покупця виникло право на стягнення з Постачальника, у відповідності до п. 8.2 Договору, штрафу в розмірі 20% від суми несвоєчасно поставленого Товару, що становить 400 864,00 грн. Позивачем було направлено відповідачеві вимогу про сплату штрафу, однак останній дану вимогу відхилив, натомість пред'явив позивачеві претензію про сплату заборгованості за поставлений товар на суму 208 240,03 грн. Дана претензія ТОВ «Юнітон» була задоволена шляхом заліку зустрічних однорідних вимог згідно заяви №55ю від 20.03.2017. Оскільки штраф за несвоєчасну поставку металопродукції по Специфікації № 1 був частково оплачений шляхом взаємозаліку (400 864,00 грн - 208 240,03 грн), а тому відповідач має сплатити на його користь частину штрафу, що лишилася неоплаченою в сумі 192 623,97 грн.

Заявлені вище вимоги ТОВ «Стил Форт» не визнало та заявило до ТОВ «Юнітон» зустрічний позов про стягнення 92 992,03 грн заборгованості за поставлений товар, а також 8 119,98 грн пені, 2 603,78 грн інфляційних втрат та 885,28 грн - три проценти річних.

Зустрічний позов мотивований тим, що за відсутності 50% передоплати (1 002 160,00 грн) в порядку п. 3 Специфікації № 1 до Договору №КВ-040, проте, за наявності часткової передоплати товару на суму 1 000 000,00 грн, Постачальником було здійснено поставку Товару згідно рахунка № 460 від 09.08.2016 та видаткової накладної № 15 від 18.01.2017 на суму 1 176 064,03 грн. Поряд з цим, за зворотною накладною № 2 від 06.02.2017 частина товару за видатковою накладною № 15 була повернута Покупцем Постачальнику на суму 83 072,00 грн, у зв'язку з чим неоплаченою залишається частина товару на суму 92 992,03 грн. Оскільки строк оплати поставленого товару настав 25.01.2017, однак Покупець не провів остаточного розрахунку, з останнього, крім суми основного боргу, має бути стягнуто 8 119,98 грн пені, 2 603,78 грн інфляційних втрат та 885,28 грн - 3% річних.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстнації, на виконання договору поставки №КВ-040 від 09.08.2016 відповідач виставив ТОВ «Юнітон» рахунок №460 від 10.08.2016 на суму 2 004 320,00 грн для здійснення передоплати в розмірі 50% (1 002 160,00 грн) в порядку п.3 Специфікації.

Позивач даний рахунок оплатив частково, а саме, згідно платіжного доручення № 1274 від 18.08.2016 на суму 250 000,00 грн, згідно платіжного доручення № 1319 від 22.08.2016 на суму 250 000,00 грн, згідно платіжного доручення № 1332 від 23.08.2016 на суму 250 000,00 грн, згідно платіжного доручення № 1342 від 25.08.2016 на суму 250 000,00 грн, які мають відмітки про призначення платежу «за н/ж метал зг. рах. №460 від 10.08.2016» (а.с.129-132), що також підтверджується банківськими виписками АТ «ОТП Банк» (а.с.36-43).

Разом з тим, із банківської виписки АТ «ОТП Банк» за 01.09.2016 вбачається, що позивач сплатив відповідачеві 16 470,00 грн згідно платіжного доручення №1370, де у призначенні платежу значиться «за н/ж метал зг. рах. №486 від 22.08.2016» (а.с.44-45). Водночас, листом № 161-2/К від 02.09.2016 позивач просив відповідача суму в розмірі 5 130,00 грн зі сплачених 16 470,00 грн за відвантаження товару згідно вищевказаного рахунку № 486 та видаткової накладної №376 від 02.09.2016 на суму 11 340,00 грн зарахувати в якості передоплати по рах. № 460 від 10.08.2016 (а.с. 46).

Суд першої інстанції погодився з позицією ТОВ «Стил Форт» про недоведеність позивачем факту зарахування грошових коштів на суму 5 130,00 грн в якості передоплати по рахунку № 460 від 10.08.2016, виходячи з того, що відповідачем таке зарахування заперечується, а умовами Договору №КВ-040 порядку зарахування переплачених грошових коштів по окремій поставці не передбачено. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що за наявності чіткого посилання позивача у «призначенні платежу» на оплату конкретного рахунку № 486 від 22.08.2016, виставленого постачальником для оплати за іншим договором поставки, а саме, за Договором №050 від 21.03.2014, відповідач правомірно не зарахував дані кошти.

При цьому, суд відхилив подані позивачем податкові накладні, розрахунки коригування кількісних і вартісних до них показників, вказуючи, що такі не можуть підтверджувати зарахування відповідачем грошових коштів на суму 5 130,00 грн в якості передоплати по рахунку №460 від 10.08.2016, а тому дійшов висновку, що Покупець не здійснив передоплати у розмірі, передбаченому Специфікацією, відтак, строк виконання відповідачем поставки не настав, відповідно, вимога ТОВ «Юнітон» про стягнення з ТОВ «Стил Форт» штрафу за непоставку товару є необгрунтованою та безпідставною.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, вважає його помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до умов п. 8.2 Договору поставки №КВ-040 від 09.08.2016, у разі несвоєчасної поставки товару або поставки неналежної якості, Постачальник оплачує Покупцеві штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно поставленого або неякісного Товару.

Під час розгляду справи судом першої інстанції так і в апеляційній скарзі позивач наголошував на отриманні від відповідача згоди щодо зарахування коштів, надлишково сплачених за рахунком №486 від 22.08.2016 на суму 5 130,00 грн (16 470,00 грн - 11 340,00 грн), що підтверджується листом ТОВ «Юнітон» вих. №161-2/К від 02.09.2016, який містить резолюцію щодо необхідності коригування податкових накладних з урахуванням зазначеної переплати, а також підпис та печатку ТОВ «Стил Форт» (а.с.46), примірник якого з мокрою печаткою ТОВ «Стил Форт» позивач надав під час апеляційного провадження для долучення до матеріалів справи.

Зарахування зазначених коштів також підтверджується складеним ТОВ «Стил Форт» розрахунком коригування кількісних і вартісних показників №26 від 18.01.2017 до податкової накладної №4 від 01.09.2016, виписаної під час отримання коштів у сумі 16 4170,00 грн за платіжним дорученням №1370 від 01.09.2016. Варто зауважити, що вказані документи складені під час здійснення господарської операції у відповідності до вимог Податкового кодексу України, мають усі обов'язкові реквізити, передбачені для первинних документів Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у тому числі і електронний цифровий підпис уповноваженої особи ТОВ «Стил Форт» ОСОБА_4 При цьому, розрахунок коригування відображає проведену за ним господарську операцію за номенклатурою, сумою та датою, які узгоджуються з даними, зазначеними у платіжному дорученні №1370 від 01.09.2016, рахунку №486 від 22.08.2016, видатковій накладній №376 від 02.09.2016 та в листі ТОВ «»Юнітон» №161-2/К від 02.09.2016.

Так, у розрахунку коригування №26 від 18.01.2017 ТОВ «Стил Форт» самостійно відкоригувало номенклатуру товару на суму 4 275,00 грн без ПДВ (5 130,00 грн з ПДВ), та віднесло зазначені кошти на товар «труба н/ж ст.08х18н9т дь121х5.0» із зазначенням відповідного коду УКТЗЕД, як імпортованого товару.

На противагу встановленому, відповідач належними та допустимими доказами не довів, що у визначені вище дати між сторонами у справі відбувались будь-які інші господарські операції з поставки товару із зазначеною номенклатурою.

Слід зауважити, що зарахування відповідачем спірної суми 5 130,00 грн, яким позивач обґрунтовує виконання свого зобов'язання з оплати товару та пов'язує початок перебігу строку поставки товару, крім вищенаведених обставин, підтверджується також змістом претензії ТОВ «Стил Форт» вих. № 03 від 13.03.2017, в якій останній визнає проведення позивачем передоплати у розмірі 50% згідно Договору №КВ-040 від 09.08.2016 та Специфікації №1 від 10.08.2016 (а.с.55).

З огляду на встановлене, суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані заперечення відповідача щодо отримання ним листа ТОВ «Юнітон» №161-2/К від 02.09.2016 з пропозицією зарахування суми переплати, як і його посилання на відсутність доказів оригінальності відтиску печатки ТОВ «Стил Форт» на цьому листі, оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що позивач у повному обсязі та своєчасно здійснив передоплату за поставку товару по Специфікації №1 від 10.08.2016, у зв'язку з чим відповідач мав поставити товар 22.10.2016, однак, обумовлені Специфікацією строки поставки порушив, а тому в позивача наявні правові підстави для нарахування штрафу в порядку п. 8.2 Договору.

Оскільки часткова поставка товару за Договором №КВ-040 від 09.08.2016 відбулась лише 18.01.2017 згідно видаткової накладної №15 на суму 1 176 064,03 грн, розмір штрафу має становити 400 864,00 грн (20% від суми несвоєчасно поставленого товару, яка згідно Специфікації №1 до Договору становить 2 004 320,00 грн).

Однак враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача штраф лише в сумі 192 623,97грн, пояснюючи це заліком зустрічних однорідних вимог за заявою №55ю від 20.03.2017 (а.с.56), а суд за власною ініціативою не вправі скористатись правом виходу за межі позовних вимог у відповідності до статті 83 ГПК України, колегія суддів вважає, що первісний позов ТОВ «Юнітон» підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі, а з ТОВ «Стил Форт» має бути стягнуто на користь ТОВ «Юнітон» штраф у розмірі 192 623,97 грн.

Звертаючись до ТОВ «Юнітон» із зустрічним позовом про стягнення боргу за поставлену металопродукцію на суму 92 992,03 грн, а також пені у розмірі 8 119,98 грн, інфляційних втрат у сумі 2 603,78 та 3% річних у сумі 885,28 грн, ТОВ «Стил Форт» зазначало, що попри несплату Покупцем передоплати в обумовленому Специфікацією №1 розмірі, а лише на суму 1 000 000,00 грн, у зв'язку з чим перебіг строку поставки у Постачальника не розпочався, останній без порушень строків поставки за видатковою накладною №15 від 18.01.2017 здійснив на користь Покупця поставку металопродукції вартістю 1 176 064,03 грн, у зв'язку з чим у ТОВ «Юнітон», у відповідності до п. 4 Специфікації, виник обов'язок по оплаті товару протягом 5 банківських днів з моменту поставки, тобто по 25.01.2017 включно в розмірі 176 064,03 грн. Оскільки за домовленістю сторін товар на суму 83 072,00 грн був повернутий Покупцем Постачальнику за зворотною накладною №2 від 06.02.2017, відповідач за зустрічним позовом станом на 11.05.2017 має заборгованість перед ТОВ «Стил Форт» з оплати поставленої металопродукції в сумі 92 992,03 грн.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 691 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 4 Специфікації, сума, яка залишилась неоплаченою сплачується Покупцем протягом 5 банківських днів з моменту поставки.

Оскільки поставка відбулась 18.01.2017, виходячи з погоджених вище сторонами умов, відповідач за зустрічним позовом, у зв'язку з настанням строку на оплату, зобов'язаний був сплатити на користь ТОВ «Стил Форт» грошові кошти за поставлений Товар до 25.01.2017 включно (19.01.2017, 20.01.2017, 23.01.2017, 24.01.2017, 25.01.2017).

ТОВ "Юнітон", заперечуючи проти зустрічного позову, стверджувало про відсутність у нього заборгованості перед Постачальником за поставлений Товар.

В обґрунтування означеного, відповідач за зустрічним позовом пояснив, що позивачем за зустрічним позовом поставку товару було здійснено з порушенням строку, визначеного у Специфікації, у зв'язку з чим він скористався правом, наданим статтею 538 Цивільного кодексу України та відмовився від виконання зобов'язання по отриманню та оплаті по Специфікації №1 від 10.08.2016 - Круга Aisi321, 110мм кількістю 9,12 т вартістю 793 440,00 грн. При цьому додав, що позивачем за зустрічним позовом було фактично поставлено лише Круг Aisi321, 110мм вартістю 60 378,00 грн згідно видаткової накладної №521 від 21.11.2016 по Договору поставки №050 від 21.03.2014 (а.с.49), а також Трубу н/ж ст.08х18н9т дм.121х5,0 вартістю 1 176 064,03 грн згідно видаткової накладної №15 від 18.01.2017 (а.с.50), тобто поставка була здійснена на загальну суму 1 236 442,03 грн.

Крім того, за згодою сторін, на підставі листа Покупця за вих. №011-К від 26.01.2017 (а.с.51) частину товару на суму 83 072,00 грн було повернуто Постачальнику згідно зворотної накладної №2 від 06.02.2017 (а.с.134), а тому сума неоплаченого Покупцем товару з урахуванням 50% передоплати згідно Специфікації №1 від 10.08.2016 та вартості повернутого товару становить 148 240,03 грн ((60 378,00 грн + 1 176064,03 грн)-(1 005 130,00 грн + 83 072,00 грн).

Обгрунтовуючи відсутність заборгованості перед Постачальником, ТОВ «Юнітон» зазначало, що в результаті його звернення до ТОВ «Стил Форт» із заявою про залік зустрічних однорідних вимог за заявою вих.№ 55ю від 20.03.2017 (а.с.53), ним було здійснено зарахування, а саме, припинено в повному обсязі зобов'язання Покупця з оплати поставленого Постачальником Товару за Договором по Специфікації № 1 та частково припинено зобов'язання Постачальника перед Покупцем по оплаті штрафу за несвоєчасно поставлений Товар.

В апеляційній скарзі ТОВ «Юнітон», не погодилось із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для припинення зобов'язання.

Колегія суддів дані доводи апеляційної скарги відхиляє та поділяє правову позицію суду першої інстанції щодо неможливості припинення зобов'язань апелянта перед контрагентом шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналогічні приписи щодо припинення господарського зобов'язання виконанням або зарахуванням передбачено частинами 3 та 4 статті 203 Господарського кодексу України, відповідно до яких господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Господарське зобов'язання може бути припинено зарахуванням страхового зобов'язання, якщо інше не випливає з закону або змісту основного чи страхового зобов'язання.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Виходячи з приписів наведених норм, зарахування представляє собою спосіб припинення зобов'язання та можливе за наявності умов їх зустрічності та однорідності, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Скаржник помилково вважає, що оскільки на законодавчому рівні визначено, що зарахування є односторонньою угодою, а тому для такого зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Як правильно враховано судом першої інстанції, позивач за зустрічним позовом вимогу відповідача за зустрічним позовом про наявність у Постачальника обов'язку сплатити Покупцеві штраф не визнав, як не визнав відповідач за зустрічним позовом наявності у нього перед позивачем за зустрічним позовом заборгованості за поставлений йому Товар, у зв'язку з чим між сторонами фактично існує спір щодо наявності обов'язку сплати штрафу, заборгованості з оплати поставленого товару, пені, 3% річних, інфляційних втрат, а направлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнітон" заяви про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не припиняє відповідно до закону його обов'язку щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий по Специфікації № 1 Товар.

Таким чином, суд першої інстанції надав правильну оцінку заяві ТОВ «Юнітон» вих. №55ю від 20.03.2017 про залік зустрічних однорідних вимог, не прийнявши її в якості належного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 02.03.2017 № 52ю, скерованим на адресу Постачальника, ТОВ "Юнітон" відмовилось від виконання своїх зобов'язань щодо приймання та оплати Товару по Специфікації № 1 від 10.08.2016, з яким ТОВ "Стил Форт" не погодилось, виклавши свою незгоду у претензії вих. № 03 від 13.03.2017.

Положеннями ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, приймаючи до уваги встановлене, місцевий господарський суд, виходячи з приписів статей 525, 610, 615 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення основного боргу в сумі 92 992,03 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Однак, повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може, оскільки судом не було враховано часткового зарахування позивачем за зустрічним позовом сплати Покупцем 5 130,00 грн в якості переплати за поставлений Товар по рахунку №486 від 22.08.2016 за іншим договором (Договір поставки №050 від 21.03.2014), у зв'язку з чим розмір заборгованості останнього перед Постачальником становить 87 862,03 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє твердження скаржника про зарахування позивачем за зустрічним позовом 60 378,00 грн за поставлений товар згідно видаткової накладної №521 від 21.11.2016 в рахунок заборгованості, на підставі листа ТОВ «Юнітон» вих.№208-2/К від 22.11.2016, на підтвердження чого надав, як доказ, проведення Постачальником коригуючого розрахунку податкових накладних за видатковою накладною №15 від 18.01.2017 на суму 1 176 0644,03 грн.

Зі змісту вказаного листа вбачається, що Покупець просив Постачальника вважати відвантаження товару за рахунком №704 від 21.11.2016 (видаткова накладна №521 від 21.11.2016) таким, що відбулось згідно рахунку №460 від 10.08.2016, однак, слід відзначити, що на відміну від заяви ТОВ «Юнітон» від 02.09.2016, фактичної сплати Покупцем коштів за поставкою та, відповідно, зарахування Постачальником коштів, не відбувалось.

Отже, враховуючи оплату Покупцем товару, поставленого Постачальником по Специфікації №1 до Договору на загальну суму 1 005 130,00 грн та часткове повернення товару на суму 83 072,00 грн, судова колегія дійшла висновку, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з ТОВ «Юнітон» заборгованості за поставлений товар підлягає задоволенню частково в сумі 87 862,03 грн.

Позивач за зустрічним позовом крім суми основного боргу просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 8 119,98 грн пені, 2 603,78 грн інфляційних втрат, 885,28 грн - 3% річних.

Вимоги про стягнення пені ТОВ «Стил Форт» обгрунтовує порушенням Покупцем п. 8.3 Договору поставки, за умовами якого у разі несвоєчасної оплати Товару Покупець оплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від неоплаченої суми.

Приписами статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням часткового задоволення вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення основного боргу в сумі 87 862,00 грн та враховуючи, що після поставки 18.01.2017 товару у Покупця виникло зобов'язання по його оплаті протягом 5 банківських днів, тобто до 25.01.2017 включно, а крім того, повернення Покупцем частини товару 06.02.2017 на суму 83 072,00 грн, судовою колегією здійснено перерахунок та встановлено, що з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню пеня у розмірі 1 083,14 грн, а тому пеня позивачем за зустрічним позовом у розмірі 7 036,84 грн заявлено необгрунтовано.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку наведеної вище норми є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи прострочення відповідачем за зустрічним позовом виконання грошового зобов'язання, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, однак такими, що підлягають задоволенню частково, а саме, в сумі 116,84 грн - 3% річних та в сумі 179,31 грн - інфляційних втрат. Оскільки ТОВ «Стил Форт» в частині стягнення 3 % річних в розмірі 768,44 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 424,47 грн нараховано безпідставно, судова колегія вважає за необхідне відмовити в позові в цій частині.

Вирішуючи клопотання ТОВ «Стил Форт» про стягнення витрат на правову допомогу адвоката в сумі 14 600,00 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами статті 44 ГПК України, до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 48 цього ж Кодексу витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

На підтвердження надання адвокатських послуг, представником відповідача за первісним позовом надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім'я адвоката Аніщенка О.Г., договір про надання правової допомоги № 01-05/2017 від 03.05.2017, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 13.06.2017 на суму 14 600,00 грн про оплату послуг адвоката.

Згідно з п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, розумність витрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів вважає, що клопотання ТОВ «Стил Форт» про стягнення з ТОВ "Юнітон" витрат на оплату послуг адвоката підлягає задоволенню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог за зустрічним позовом у сумі 4 265,50 грн.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, у відповідності до частини 1 статті 104 ГПК України, є, зокрема, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи.

При цьому, згідно з частиною 2 статі 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Юнітон» з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню частково, у зв'язку з чим рішення Господарського суду м. Києва від 18.07.2017 у справі №910/6374/17 в частині відмови у задоволенні первісного позову підлягає скасуванню та постановленню в цій частині нового рішення про задоволення позову, а в частині часткового задоволення зустрічного позову - зміні.

У відповідності до 49 ГПК України у зв'язку із задоволенням первісного позову та частковим задоволенням зустрічного позову, судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітон» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/6374/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі №910/6374/17 в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати, в іншій частині рішення - змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стил Форт» (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 19; ідентифікаційний код 39003983) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітон» (69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 1; ідентифікаційний код 23853490) 192 623 (Сто дев'яносто дві тисячі шістсот двадцять три гривні) 97 коп. штрафу та 2 889 (Дві тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять гривень) 36 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 3 431 (Три тисячі чотириста тридцять одна гривня) 66 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітон» (69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 1; ідентифікаційний код 23853490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стил Форт» (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 19; ідентифікаційний код 39003983) 87 862 (Вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят дві гривні) 03 коп. основного боргу, 1 083 (Одна тисяча вісімдесят три гривні) 14 коп. пені, 116 (Сто шістнадцять гривень) 84 коп. 3% річних, 179 (Сто сімдесят дев'ять гривень) 31 коп. інфляційних втрат, 4 265 (Чотири тисячі двісті шістдесят п'ять гривень) 50 коп. витрат на послуги адвоката, та 1 365 (Одна тисяча триста шістдесят п'ять гривень) 05 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/6374/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук