РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017Справа №910/18741/17
За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України»

про стягнення 9 936,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Лялюк Л.В. (дов. №062/15/1/03-19 від 04.01.2017);

від відповідача - не з'явився.

встановив :

26.10.2017 Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» про стягнення 9 936,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про встановлення сервітуту №10-С/272 від 01.10.2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.10.2017 порушено провадження у справі №910/18741/17, розгляд справи призначено на 16.11.2017.

15.11.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 16.11.2017 з'явився представник позивача, надав пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання 16.11.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.10.2012 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі - позивач, підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (далі - відповідач, сервітуарій) було договір про встановлення сервітуту № 10-С/272, який в редакції додаткової угоди №3 від 31.12.2014 викладений у новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 договору предметом цього договору є обмежене право користування сервітуарієм будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами, зазначеними у додатку №1 до даного договору (далі - об'єкт розміщення).

Об'єкти розміщення надаються для розміщення сервітуарієм телекомунікаційних мереж, комплексу технічних засобів телекомунікацій, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах, між кінцевим обладнанням, крім радіотехнічних (далі - обладнання) (п.1.2 договору).

Встановлення сервітуту підприємством сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях вказаних в додатку 1 до даного договору, розпочинається з моменту укладення даного договору. Розміщення обладнання за умовами сервітуту в місцях вказаних в додатку №1 до даного договору здійснюється на підставі підписаного сторонами акту розміщення обладнання на умовах сервітуту (далі - акт розміщення), зразок якого наведено в додатку №2 до даного договору (п. п. 2.1, 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору сервітуарій зобов'язується вносити підприємству щомісячну плату за користування об'єктом розміщення, відповідно до умов договору (далі - плата).

Розрахунок щомісячної плати за кожен об'єкт розміщення та в цілому за договором наводиться в додатку №1 до даного договору (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору щомісячний розмір плати за даним договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється підприємством сервітуріарію не пізніше 28 числа кожного місяця. Рахунок надається підприємством сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв'язку відповідно до реквізитів сервітуарія, вказаних в даному договорі. На момент підписання даного договору щомісячна плата становить 432,00 грн., в тому числі ПДВ 72,00 грн.

За умовами п. 3.4 договору плата сплачується сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від підприємства.

Пунктом 3.5 договору сторони погодили, що нарахування плати починається з дати укладення договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку №3 до даного договору.

Відповідно до п. 3.6 договору плата перераховується на розрахунковий рахунок підприємства, вказаний в договорі прямим банківським переказом. Датою здійснення оплати відповідно до умов цього договору вважається дата зарахування відповідних коштів банком на рахунок підприємства, визначений даним договором.

Згідно з п. 4.1.1 договору сервітуарій зобов'язується своєчасно та в повному обсязі вносити плату за цим договором, у тому числі у разі внесення змін в складові розрахунків плати.

Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015. У разі, якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на 1 календарний рік на тих же умовах (п. п. 9.1, 9.2 договору).

Відповідно до п. 9.3 договору припинення користуванням об'єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (додаток №3 до даного договору).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачем було допущено порушення зобов'язань за договором в частині внесення плати за користування об'єктом розміщення, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем за період з листопада 2015 по вересень 2017 у розмірі 9 936,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 9.3 договору припинення користуванням об'єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (додаток №3 до даного договору).

Матеріали справи акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про встановлення сервітуту №10-С/272 від 01.10.2012 позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року, що підтверджується реєстрами поштової відправки простих листів, списками згрупованих поштових відправлень листів.

Також матеріали справи містять акти надання послуг за спірний період, які підписані повноважними представниками сторін.

Судом досліджені наявні в матеріалах справи докази заборгованості відповідача, а саме рахунки, надіслані відповідачу на виконання умов договору, та акти надання послуг, відповідно до яких вбачається, що у відповідача обліковується заборгованість перед позивачем за користування майном за договором на загальну суму 9 936,00 грн.

Станом на час розгляду справи відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не подав суду фактичних даних, якими підтверджується відсутність заявленої до стягнення заборгованості і належне та своєчасне виконання грошових зобов'язань за договором за спірний період або ж будь-яких інших доказів на спростування обставин, покладених позивачем в основу позову, а тому, враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 9 936,00 грн. заборгованості за договором про встановлення сервітуту №10-С/272 від 01.10.2012 визнаються доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 27-а, код 34726705) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, код 03366500) 9 936 (дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять шість) грн. 00 коп. заборгованості та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 21.11.2017.

Суддя В.О. Демидов