ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

09 листопада 2017 р. Справа № 902/908/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_2)

до Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону"

(вул. Промислова, 15, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310)

про стягнення 129929,53 грн.,

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.

представників сторін:

позивач, ОСОБА_1;

позивача, ОСОБА_2 за договором-доручення №б/н від 07.11.2017р.;

відповідача, Ілініч М.О. за довіреністю №910/02 від 29.06.2017р.;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" суми коштів в розмірі 108 843,30 гривень за отриманий товар та пеню в розмірі 21 086,23грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 19-п від 12.01.2017р. в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 28.09.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/908/17 з призначення до розгляду в судовому засіданні на 09.11.2017 р. та зобов'язано сторін надати суду докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

27.10.2017р. до суду від представника позивача надійшла заява від 26.10.2017р. про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача три відсотки річних та пеню у розмірі 21 086,23гривень. Вказана заява мотивована оплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 108 843,30грн.

09.11.2017р. до суду від представника відповідача надійшов відзив №1694/02 від 09.11.2017р., в якому останній частково заперечує проти позову, у зв'язку з тим, що позивач під час здійснення розрахунку штрафних санкцій (пені) допустив нарахування пені всупереч вимог п.6 ст. 232 Господарського кодексу понад 6 місяців з дня коли зобов'язання мало бути виконане. Під час розрахунку пені дні вираховувались з дати видаткової накладної, хоча повинні були вираховуватись з дати фактичного її отримання та без урахування терміну оплати, що встановлений договором, а саме 15 банківських днів з дати поставки товару. Відповідні порушення призвели до необгрунтованого завищення розмірів штрафних санкцій.

На визначену судом дату з'явилися представники сторін.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, вказаних у відзиві на позов.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд не приймає її з розгляду на наступне:

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

За змістом п. 3.10 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

В даному випадку, при зверненні з даним позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 108 843,30 грн. та пеню в сумі 21086,23грн.

У заяві від 26.10.2017р., позивач, зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача суму трьох відсотків річних та пені в розмірі 21 086,23грн.

Разом з тим, в заяві від 26.10.2017р. позивач, посилаючись на факт погашення відповідачем суми основного боргу, просить стягнути з останнього лише 3% річних та суму пені.

В даному випадку, фактично зменшення кількісних показників за вимогою про стягнення суми основного боргу (з більшого розміру в сторону зменшеного розміру) не відбулось. Тобто, фактично позивач не просить стягнути суму основного боргу, однак не подає в порядку ст.ст. 22, 78, 80 ГПК України заяву про відмову від позову і не просить припинити провадження у справі за вимогою про стягнення основного боргу внаслідок відмови від позову.

Враховуючи, що в даному випадку, позивачем не заявлено про відмову від позову за вимогою про стягнення суми основного боргу, а вимога про стягнення 3% річних не була заявлена у прохальній частині позову, а заявлена до стягнення сума пені залишена позивачем без змін, заява позивача про зменшення позовних вимог не є такою за своїм процесуальним характером у розумінні ст.22 ГПК України і носить інформаційний характер. За таких обставин, заява позивача про зменшення позовних вимог судом не приймається до розгляду, оскільки є процесуально невірною.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

12.01.2017р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, за договором Постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Гніванський завод спецзалізобетону (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки №19-П (надалі Договір)

У відповідності з цим Договором Постачальник зобов'язується у 2017 році передати у власність замовнику Товар, в асортименті, кількості та за цінами, які вказуються в Специфікації даного Договору, згідно замовлень Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти товар належної якості та оплатити його вартість згідно умов даного Договору (п. 1.1. Договору).

Найменування товару: Лісоматеріали круглі

1.2.1. Лісоматеріали круглі твердих порід II- III сорт, діаметром в вершині не менше 23 см. та не більше 38 см, довжиною 3 м. ГОСТ 9462-88 в кількості 600 м3.;

1.2.2. Лісоматеріали круглі твердих порід II- III сорт, за ГОСТ 9462-88 II, або III сорту діаметром в вершині не менше 23 см тане більше 38 см довжиною 2,6 м в кількості 400 м3. (п.1.2. Договору);

Кількість та асортимент Товару визначається у Специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору (п.3.1. Договору).

Постачальник здійснює поставку Товару автомобільним транспортом на умовах FCA - м. Гнівань згідно "Інкотермс" (редакція 2010р.), за власний рахунок (п.5.1. Договору).

Строк поставки Товару здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів, з моменту надання письмового замовлення Замовника, яке є підтвердженням готовності замовника до прийому товару (п.5.2. Договору);

Датою поставки товару та право власності на нього вважається дата отримання, вказана в накладній, що оформлена на цей товар (п.5.3. Договору);

Місце поставки товару: 23310, Вінницька область, Тиврівський район, м. Гнівань, вул. Промислова, буд.15 (п.5.5. Договору).

Замовник оплачує товар за ціною, вказаною у Спеціфікації до цього Договору, яка приймається Сторонами в національній валюті України - гривні (п.6.1. Догоовру).

Ціна даного Договору становить 1 260 000,00 грн. (один мільйон двісті шістдесят тисяч гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ 20% - 210 000,00 грн. (двісті десять тисяч гривень 00 коп.) (п.6.3. Договору).

Розрахунки за кожну поставлену партію Товару здійснюється у безготівковій формі (п.7.1. Договору).

Замовник здійснює оплату з моменту поставки Товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, з відтермінуванням платежу 15 (п'ятнадцять) банківських днів (п.7.2 Договору).

Сторони зобов'язані підписати акт звірки по взаєморозрахункам на вимогу іншої Сторони протягом 10 (десяти) календарних днів (п.7.3. Договору).

Підтвердженням про одержання Товару Замовником є накладна, підписана уповноваженими представниками сторін (п.9.5. Договору).

У разі порушення строків оплати Замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.11.3 Договору).

Додержання досудового врегулювання спору обов'язкове ( п.12.2 Договору).

Специфікації до Договору є його невід'ємними частинами (п.15.5 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення підписів печаткою Сторін та після присвоєння номеру Замовником і діє до 31.12.2017 року частині поставок Товару, а в частині оплати - до її повного виконання (п.16.2. Договору).

Згідно Специфікації № 1 до Договору Сторони погодили поставку товару загальною вартістю 1 260 000,00 грн.

10.02.2017р. ТОВ "Гніванський завод спецзаліобетону" направив на адресу позивача заявку №269/16 з проханням поставити згідно договору №19-П від 12.01.17:

- Лісоматеріали круглі твердих порід II- III сорт, діаметром в вершині не менше 23 см тане більше 38 см довжиною 2,6 м в кількості 20 м3.

- Лісоматеріали круглі твердих порід II- III сорт, діаметром в вершині не менше 23 см. та не більше 38 см, довжиною 3 м. в кількості 50 м3.;

На виконання умов договору позивач поставив, а представник відповідача за довіреністю №33 від 08.02.2017р. отримав товар на загальну суму 132 355,12, що стверджується видатковими накладними: №1 від 16.02.2017р. на суму 64 212,12 грн.; №2 від 17.02.2017р. на суму 35 109,90грн.; №3 від 21.02.2017р. на суму 33 034,68грн. Накладні підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Також судом встановлено, що на момент подання даної позовної заяви та порушення у провадження у справі відповідач провів розрахунок з позивачем частково, в сумі 23 13,40 грн. (виписка банку за 26.06.2017р. на суму 29000,00грн., з яких 5486,60грн. зараховано на погашення заборгованості за попередній період).

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача лист від 22.06.2017р. з проханням погасити заборгованість в розмірі 137 843,30 грн. у термін до 05.07.2017р. Відповідач отримав вказаний лист 22.06.2017р. за вх.№559, що стверджується відміткою на листі про отримання.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків, обопільно підписаного представниками сторін, станом на 29.08.2017р. заборгованість ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" перед ФОП ОСОБА_1 становить 108 843,30грн.

З урахуванням наведеного вище, судом встановлено, що на момент порушення провадження у цій справі борг відповідача перед позивачем складав 108 843,30 грн.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, між сторонами укладено Договір поставки №19-П від 12.01.2017р.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення викладені у ст. 193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи наведені вище приписи законодавства щодо умов поставки товару та порядок проведення розрахунків за нього, позивачем правомірно заявлено до стягнення 108 843,30 боргу.

Разом з тим, як вбачається з платіжних документів (виписки банку за 09.10.2017р.) наданих позивачем, відповідач 09.10.2017 р. сплатив основний борг в сумі 108 843,30грн..

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктами 4.2., 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення 108 843,30 грн. основного боргу, так як останній сплачено відповідачем після порушення провадження у справі, а тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню згідно п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України з покладенням на відповідача судових витрат в цій частині за приписами ч.2 ст.49 ГПК України.

Також судом розглянуто вимогу позивача про стягнення 21 086,23грн. пені за загальний період з 16.02.2017р. по 06.09.2017р., в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.11.3. Договору у разі порушення строків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши правильність нарахування заявленої до стягнення суми пені, судом встановлено, що позивачем не враховано часткову оплату відповідача 26.06.2017р. та допущено помилки в періодах нарахування, а саме не враховано положення п.7.2 Договору, згідно якого оплата здійснюється з відтермінуванням платежу на 15 банківських днів.

З огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до п.7.2. Договору Замовник здійснює оплату з моменту поставки Товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок поставчальника, з відтермінуванням платежу 15 (п'ятнадцять) банківських днів.

Згідно накладної №1 від 16.02.2017р. на суму 64 212,12грн., враховуючи п. 7.2. Договору, відповідач мав здійснити оплату за отриманий товар до 10.03.2017р. (включно), таким чином нараховувати пеню за вказаною накладною слід з 11.03.2017р. по 06.09.2017р.

Згідно накладної №2 від 17.02.2017р. на суму 35 109,90грн., оплата мала бути здійснена до 13.03.2017р., таким чином нараховувати пеню за вказаною накладною слід з 14.03.2017р. по 06.09.2017р.

Згідно накладної №3 від 21.02.2017р. на суму 33 034,00грн., оплата мала бути здійснена до 15.03.2017р., таким чином нараховувати пеню за вказаною накладною слід з 16.03.2017р. по 05.09.2017р.

Суд здійснивши перерахунок пені за вказані періоди за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» встановив, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 7 717,20грн. (за накладною №1 від 16.02.17р. пеня становить 3497,14грн., за накладною №2 від 17.02.2017р. - 2193,17грн., за накладною №3 від 21.02.2017р. - 2026,89грн.).

За таких обставин, пеня в розмірі 13 369,03грн. заявлена безпідставно, а відтак не підлягає задоволенню.

Крім того, в позовній заяві міситься розрахунок 3% річних, проте вказана вимога в прохальній частині позову не заявлена, тому суд вказаний розрахунок не розглядає.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині основного боргу в сумі 108 843,30 грн. припинити по п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" (вул.Промилова, 15, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 21021, код НОМЕР_1) пеню в сумі 7 717 (сім тисяч сімсот сімнадцять) грн. 20 коп., 1 478 (одну тисячу чотириста сімдесят вісім) грн. 41 коп. - витрат зі сплати судового збору .

4. В позові в частині стягнення 13 369,03 пені відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14 листопада 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи