ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2017 р. Справа № 911/2972/17

Господарський суд Київської області у складі судді Янюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с.Мархалівка Київської області

2) Приватного підприємства «Альфа-ком», смт Ширяєве Одеської області

про стягнення 207 994,07грн

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 18.08.2016);

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

04.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» (далі позивач, ТОВ «Компанія «Нотапс») звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі відповідач-1, ТОВ «ПК Трейдсервісгруп») та Приватного підприємства «Альфа-ком» (далі відповідач-2, ПП «Альфа-ком») в якому просить: солідарно стягнути (з урахування заяви про збільшення позовних вимог) з останніх 40 000грн - пені, 2 700,00грн - витрат на адвокатські послуги та 3 120,00грн - судового збору; стягнути з ПП «Альфа-ком» 55 710,04грн - пені, 109 393,87грн 30%річних, 2 890,16грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовує ст. 11, 509, 526, 610, 612 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст. 173, 193, 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та посилається на неналежне виконання відповідачами своїх зобовязань за угодою №16-51/14 про заміну кредитора у зобовязанні від 16.01.2014, укладеного на підставі договору №ТАТ12/2012 купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 18.04.2012, яке забезпечене договором поруки №14-04-2016 від 14.04.2016, в частині сплати заборгованості у вигляді пені, 30% річних та інфляційних втрат.

05.10.2017 ухвалою суду порушено провадження у справі та у порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК Україна) зобов'язано сторін надати суду докази, необхідні для вирішення спору.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи неодноразово відкладався. Черговий розгляд справи призначений на 06.11.2017.

Відповідачі явку своїх повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили. Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлену суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). За таких обставин, суд вважає відповідачів належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 64-66, 94-97).

Процесуальним правом, передбаченим ст. 59 ГПК України, відповідачі не скористались та відзиву на позов не надали.

До того ж, явка обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідачів на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

18.04.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тат-агро» (далі ТОВ «Тат-агро», продавець) та ПП «Альфа-ком» (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ТАТ/12/2012 (далі Договір №ТАТ/12/2012, а.с.19-25), відповідно до умов якого, продавець зобовязується поставити покупцеві засоби захисту рослин, та/або мікродобрива, та/або міндобрива, та/або насіння (далі - товар), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно п. 2.7 вказаного Договору №ТАТ/12/2012, підписання видаткових накладних, що виписані в період дії Договору, засвідчує факт передачі з товаром всієї необхідної документації, у тому числі, сертифікату якості.

Відповідно до п.п.4.1, 5.6 Договору №ТАТ/12/2012, приймання товару по кількості та якості здійснюється в момент його передачі покупцю. Покупець здійснює попередню оплату 20% вартості товару, 80% вартості оплачує в строк до 30.10.2012.

Договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома сторонами до повного виконання сторонами обовязків по Договору (п. 10.1 Договору №ТАТ/12/2012).

Разом з цим, 07.08.2012 між ТОВ «Тат-агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімікат» (далі ТОВ «Торговий дім «Агрохімікат») укладено угоду №07/08-7 про заміну кредитора в зобовязанні, за якою вартість основного зобовязання (боргу) згідно Договору, що відступається за даною угодою становить 172 324,64грн. Зазначених факт встановлений рішенням суду від 02.10.2017 у справі №911/2346/17, яке набрало законної сили, а тому, відповідно до ст.35 ГПК України не підлягає повторному доказуванню.

Так, у звязку із неналежним виконанням ПП «Альфа-ком» умов Договору в частині оплати за поставлений товар, ТОВ «Торговий дім «Агрохімікат» звернулось до суду із позовом про стягнення основного боргу з відповідача-2 170 000,00грн та про солідарне стягнення основного боргу з ПП «Альфа-ком» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» 2 324,46грн. Рішенням суду від 29.01.2013 у справі №25/161-12 вказані позовні вимоги задоволено повністю (а.с.32-35).

Крім того, 17.12.2012 між ТОВ «Тат-агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна юридична компанія» (далі ТОВ «Незалежна юридична компанія») укладено угоду №17-51/12 (а.с.36-37), за умовами якої, ТОВ «Тат-агро» відступає ТОВ «Незалежна юридична компанія» право вимоги, а останній вправі вимагати від боржника (ПП «Альфа-ком») сплати грошової суми заборгованості (дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 30% річних, штрафу та інфляційних втрат, за весь період існування прострочення виконання боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого на підставі Договору №ТАТ12/2012 (п.п.1.1, 1.2 угоди).

16.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Казус-про» (який є правонаступником ТОВ «Незалежна юридична компанія») та ТОВ «Компанія «Нотапс» укладено угоду №16-51/14 про заміну кредитора в зобовязанні (а.с.41-42), за якою ТОВ «Казус-про» відступає ТОВ «Компанія «Нотапс» право вимоги виконання ПП «Альфа-ком» сплати суми заборгованості (дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 30% річних, штрафу та інфляційних втрат, набутих первісним боржником на підставі Договору №ТАТ12/2012 та угоди від 17.12.2012 №17-51/12.

Окрім цього, 21.04.2016 між ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Компанія Нотапс» було укладено договір поруки №21-04-2016 (а.с.46-47), за умовами якого відповідач-1 поручається перед позивачем за виконання обовязку ПП «Альфа-ком» щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати пені у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем-2 грошового зобовязання згідно Договору №ТАТ12/2012.

05.05.2016 позивач звернувся до відповідача-1 із вимогою №05-2/14 (а.с. 48) щодо виконання взятих на себе зобовязань відповідно до договору поруки №21-04-2016 від 21.04.2016.

Відповідач-1 відреагував на зазначену вимогу відповіддю від 12.06.2016 (а.с.49), у якій зазначив, що не в змозі виконати вищевказаний договір у звязку із скрутним матеріальним становищем, крім того, гарантує що вказані зобовязання будуть виконані до 31.01.2017.

Рішенням суду від 02.10.2017 у справі 911/2346/17 (а.с.68-70), за порушення ПП «Альфа-ком» умов Договору №ТАТ/12/2012 та неналежного виконання рішення суду від 29.01.2013 у справі №25/161-12, було стягнуто з останнього на користь ТОВ «Компанія «Нотапс» 12 712,47грн пені (у період з 01.11.2012 по 29.04.2013), 91 441,41грн 30% річних (у період з 01.11.2012 по 31.12.2014) та 106 007,85 інфляційних втрат (у період з грудня 2012 по липень 2017).

Відповідно до листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26.10.2017 №09.2-7555 (а.с.93), ПП «Альфа-ком» має залишок непогашеної суми заборгованості за рішенням суду від 29.01.2013 у справі №25/161-12 у розмірі 131 370,95 грн.

Проте, ураховуючи, що рішення суду від 29.01.2013 у справі №25/161-12 на даний час є повністю невиконаним, позивачем були нараховані пеня у розмірі 95 710,04грн (за період 30.04.2013 по 31.10.2015), 30% річних у розмірі 109 393,87грн (у період з 01.01.2015 по 10.10.2017), інфляційні втрати у розмірі 2 890,16грн (за вересень 2017 рік).

Зазначені обставини і стали підставою для звернення із даним позовом до суду.

Підсумовуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Частиною 1 ст. 553 ЦК України, встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Так, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з цим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251, 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до моменту припинення поруки не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яку суд застосовує за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою ч.4 ст.559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Як вбачається із договору поруки №21-04-2016 від 21.04.2014 в останньому не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до моменту припинення поруки за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосовану в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України фразу «… якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя» слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. А тому наявна у матеріалах справи вимога позивача від 05.05.2016 (а.с. 48) щодо погашення заборгованості судом до уваги не приймається.

Оскільки, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, то сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора.

Строк поруки не вважається строком захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 №6-623цс17).

Таким чином, суд вважає, що позивач повинен був предявити позовну вимогу протягом 6 місяців до відповідача-1. Проте, як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Компанія «Нотапс» не зверталось до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» із позовом про стягнення зазначеної заборгованості протягом вказаного строку, а тому договір поруки є припиненим.

Водночас, п. 4.1 вказаного Договору поруки визначено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обовязку за основною угодою, кредитор вправі звернутись із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальністю перед кредитором.

Вибір способу захисту та визначення змісту позовних вимог до відповідача чи до кількох відповідачів є виключним правом позивача.

Отже, оскільки вказаний договір поруки є припиненим, то ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ПП «Альфа-ком» не несуть солідарної відповідальності по сплаті пені, а відтак позовні вимоги ТОВ «Компанія «Нотапс» про солідарне стягнення з відповідачів пені у розмірі 40 000,00грн не підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з ПП «Альфа-ком» пеню за період з 30.04.2013 по 31.10.2015 у розмірі 55 710,04грн, у звязку із неналежним виконанням рішення суду від 29.01.2013 у справі №25/161-12. З цього приводу суд зазначає наступне.

У силу ч. 2 ст. 20 ГК України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобовязання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 8.2 Договору №ТАТ/12/2012 передбачено, що за прострочення виконання зобовязань покупець зобовязаний сплатити на користь продавця від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

Як погоджено сторонами в п. 8.3 Договору №ТАТ/12/2012, строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить 5 років, та відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій здійснюється протягом 5 років.

Таким чином, оскільки зобовязання за Договором №ТАТ/12/2012 не є виконаними у повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ПП «Альфа-ком» пені у розмірі 55 710,04грн, та вважає її такою, що підлягає стягненню з відповідача-2.

Разом з цим, відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи приписи ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Таким чином, у позивача наявне право нарахувати 30% річних у період невиконання рішення суду, а саме, з 01.01.2015 по 10.10.2017 та інфляційні втрати за вересень 2017 року.

Водночас, п.8.6 Договору №ТАТ/12/2012 передбачено, що сторони дійшли згоди, що, відповідно до ст. 625 ЦК України, покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь останнього 30% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних у розмірі 109 393,87грн (а.с.76) за період 01.01.2015-10.10.2017, суд вважає його правильним обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 2 890,16грн (а.с.76) за вересень 2017 року, суд вважає його правильним обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються пропорційно на обидві сторони.

Крім того, оскільки договір поруки №21-04-2016 від 21.04.2016 є припиненим, а ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ПП «Альфа-ком» не несуть солідарно відповідальності, то позовні вимоги ТОВ «Компанія «Нотапс» про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 2 700,00грн не підляють задоволенню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Альфа-ком» (66800, Одеська обл., Ширяївський район, смт Ширяєве, вул. Коробченка, 13, ідентифікаційний код 34858097) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» (03187, м.Київ, вул. Академіка Глушкова, 40, корпус 5, офіс 526, ідентифікаційний код 38964292) 109 393,87грн (сто девять тисяч триста девяносто три грн. 87 коп) 30% річних, 2 890,16грн (дві тисячі вісімсот девяносто грн. 16 коп) інфляційних втрат, 55 740,04грн (пятдесят пять тисяч сімсот сорок грн. 04 коп) пені, 1 684,26грн (одна тисяча шістсот вісімдесят чотири грн. 26 коп) - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 14.11.2017.