ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Справа № 923/954/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пригузи П.Д. при секретарі Литвиненко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_2

про визнання договору удаваним, визнання договору суборенди продовженим

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: адвокат Бузін О.В., ордер ХС 014917 від 17.10.2017;

в с т а н о в и в:

Позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 до суду подано позовну заяву, відповідно до якої він просить:

1) визнати удаваним укладений між ним та ФОП ОСОБА_3 01.10.2016 договір про спільну діяльність, який, на його думку, приховує договір суборенди будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_3;

2) визнати продовженим до 30.10.2018 договір суборенди будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_3.

Ухвалою від 09.10.2017 судом заява прийнята до розгляду, призначене судове засідання на 09.11.2017 року.

Ухвалою від 12.10.2017 господарський суд задовольнив клопотання позивача про забезпечення позову, заборонив Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 вчиняти дії щодо виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з будівлі кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою АДРЕСА_3 до дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Відповідно до матеріалів справи підтверджено, що позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із його відрядженням до іншого населеного пункту. Доказів відрядження до заяви не додано.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти відкладення розгляду справи, вважає, що позивачем недобросовісно використовуються права, оскільки він сам має можливість взяти участь у справі, а також мав можливість уповноважити іншу особу на представництво своїх інтересів у справі. Враховуючи, що у справі судом вжито заходи забезпечення, представник відповідача вважає, що позивач умисно затягує час вирішення спору.

З урахуванням думки представника відповідача, враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення у спорі, зважаючи на відсутність поважних причин неявки позивача або його представника до суду, суд ухвалив розпочати розгляд справи по-суті.

Відповідно до позовної заяви позивач стверджує, що у відповідності з договором оренди комунального майна міської територіальної громади від 29.11.2006 року, що укладений між Скадовською міською Радою, як Орендодавцем і приватним підприємцем ОСОБА_3, як Орендарем останньому було передано в оренду будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3 зі строком оренди до 30.06.2016 року. Цього ж дня, а саме 29.11.2006 року між ПП ОСОБА_3 як Суборендодавцем і ПП ОСОБА_2 як Суборендарем було укладено договір суборенди нежитлового приміщення, будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3. В подальшому, договір суборенди систематично переукладався на новий строк, аж до 2015 року, отже використовував будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3 для здійснення своєї підприємницької діяльності.

Пізніше, рішенням Скадовської міської Ради від 02.10.2015 № 1076 було подовжено термін оренди будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3 з Відповідачем строком на 25 років. На підставі цього рішення Скадовської міської Ради між Скадовською міською Радою та ПП ОСОБА_3 укладено новий договір оренди комунального майна міської територіальної громади від 28 жовтня 2015 року, яким Орендарю було передано в оренду будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3 зі строком оренди до 07 серпня 2040 року.

Позивач стверджує, що, не зважаючи на укладення зазначеного договору оренди, він продовжував користуватися будівлею кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3 на підставі договору суборенди від 29.11.2010 року.

Позивач зазначає, що 01.10.2016 року за ініціативи Відповідача між сторонами укладено договір про спільну діяльність строком до 30 вересня 2017 року, яким приховується суборенда майна.

Відповідачем надано до суду відзив на позов, який підтримано його представником в судовому засіданні. Відповідач проти позову заперечує, мотивуючи заперечення наступним.

ФОП ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору оренди комунального майна міської територіальної громади від 28.10.2015, акту приймання- передавання об'єкта оренди від 28.10.2015 є орендарем кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_3. Назва вулиці, за поясненнями представника відповідача, змінена рішенням ради на АДРЕСА_3.

Відповідно до п. 2.3 договору оренди забороняється передача орендованого майна в суборенду і це відповідає вимогам ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідач не мав законного права після укладання договору оренди комунального майна міської територіальної громади від 28.10.2015 передавати позивачу майно кафе у суборенду. Тому намагання позивача штучно придати договору про спільну діяльність від 01.10.2016 статус договору суборенди є неправомірним, порушує вимоги ст.13 ЦК. Надаючи суду письмові докази у вигляді ксерокопій договорів починаючи з 2006, позивач випадково або умисно не надав суду копію договору про спільну діяльність від 01.10.2015, який за змістом є абсолютно тотожним договору про спільну діяльність від 1.10.2016 і при цьому позивач не визнає його удаваним, а вважає таким, що сторони виконали свої зобов'язання за цим договором.

Укладаючи з позивачем договір про спільну діяльність від 1.10.2016 відповідач був і є впевненим, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних вимог цього договору, спрямували волевиявлення на встановлення реальних цивільних правовідносин.

Позивач у позовній заяві формально перелічив статті цивільного кодексу, які регламентують правовідносини щодо спільної діяльності та найму майна. Жодного належного та допустимого доказу удаваності договору про спільну діяльність від 1.10.2016, на думку відповідача, позивач не навів.

Посилання позивача на існування начебто на його думку заборгованості перед ним відповідача, за понесені ним витрати на здійснення покращення кафе, жодним належним та допустимим доказом не підтверджено, а тому є голослівним, не має відношення до предмету спору.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Предметом позову є вимога визнання удаваним договору про спільну діяльність від 01.10.2016, який приховує договір суборенди будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_3. Також позивач просить визнати продовженим до 30.10.2018 договір суборенди будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_3, який було фактично укладено між позивачем та відповідачем по справі.

Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який насправді вчинили.

Дослідивши фактичні обставини правовідносин між сторонами суд встановив, що відповідно з договором оренди комунального майна міської територіальної громади від 29.11.2006 року, ПП ОСОБА_3 отримав в користування будівлю комунальної власності кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3 зі строком оренди до 30.06.2016 року.

Між позивачем та відповідачем 29.11.2006 укладено договір суборенди нежитлового приміщення, будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 33), строком на один рік - до 28.11.2007 року. В подальшому, договір суборенди систематично переукладався на новий строк, зокрема 29.11.2010 року (а.с. 21-23) строком до 29.11.2011 року.

Відповідачем ФОП ОСОБА_3 28.10.2015 укладено новий договір оренди комунального майна міської територіальної громади, предметом якого є теж саме майно - будівля комунальної власності кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 17-19).

Відповідно до п. 2.3 договору оренди забороняється передача орендованого комунального майна в суборенду.

Згідно приписів ч. 2. ст. 22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди.

Отже, суд погоджується з запереченнями відповідача, що правових підстав продовжувати відносини суборенди у сторін не було, оскільки така заборона передбачена у договорі оренди комунального майна.

Ця обставина вказує на свідомий вибір сторонами нової форми продовження відносин - спільна діяльність.

У зв'язку з наведеним, як видно з договору про спільну діяльність, датованого 01.10.2015 року, сторони домовилися про організацію спільної діяльності у сфері громадського харчування з використанням будівлі комунальної власності - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3.

Для здійснення спільної діяльності сторони домовилися об'єднати свої внески, а створене в результаті діяльності майно та кошти оголосили їх спільною власністю. Термін дії договору - до 30.09.2016 року без права пролонгації.

Аналогічний (новий) договір про спільну діяльність сторонами укладено 01.10.2016 року (а.с. 10-12), строк дії якого - до 30.09.2017 року без права пролонгації.

Відповідно до ст.ст. 1130, 1131 ЦК України договір про спільну діяльність є угодою, за якою сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як встановлено судом, підтверджено представником відповідача і матеріалами справи договір про спільну діяльність сторонами виконується протягом двох років, зокрема і спірний договір від 01.10.2016 року.

Оскільки будівля кафе із володіння відповідача не вибувала та не передавалася у самостійне користування позивачеві, вимога позивача про визнання договору удаваним не має правових підстав.

Суд вважає, що твердження позивача про удаваність договору є помилковим, а позовні вимоги не відповідають праву як відповідача на укладання договору суборенди, так і праву позивача на укладання такого ж договору.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Досліджені судом обставини не дають підстав стверджувати, що метою укладання спірного договору про спільну діяльність позивач та відповідач мали наміри приховати інший правочин - договір суборенди.

Суд виходить з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі відповідно до умов договору - організацію та здійснення діяльності у сфері громадського харчування, для чого об'єднати майнові, фінансові та трудові ресурси.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

За таких обставин суд скасовує забезпечення позову, що встановлено ухвалою суду від 12.10.2017 року у формі заборони Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 вчиняти дії щодо виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з будівлі кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 68, 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Заходи забезпечення позову, що встановлені ухвалою суду від 12.10.2017 року у формі заборони Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 вчиняти дії щодо виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з будівлі кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою АДРЕСА_3 - скасувати.

Повний текст рішення складено та підписано 13.11.2017 року

Суддя П.Д. Пригуза