ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Справа № 904/12153/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Кравчук Г.А., Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Самара"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.08.2017
у справі№904/12153/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Самара"
до Дніпропетровської міської ради
третя особаТериторіальний комітет самоорганізації населення селища Рибальськ Самарського району м.Дніпра
провизнання поновленим договору оренди землі,
за участю представників сторін:
від позивача:Писаренко М.О.,
від відповідача:не з'явився,
від третьої особи:не з'явився,
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 у справі №904/12153/16 позовні вимоги - задоволено. Визнано поновленим договір оренди землі від 14.10.2009, укладений між Дніпропетровською міською радою та ТОВ АПК "Самара", який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. та зареєстровано в реєстрі за №613, а також визнано укладеною між Дніпропетровською міською радою та ТОВ АПК "Самара" додаткову угоду до договору оренди землі від 14.10.2009 в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 у справі №904/12153/16 вищезазначене судове рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Самара", з прийнятою постановою апеляційної інстанції не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити без змін судове рішення місцевого господарського суду.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення апеляційною інстанцією норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.10.2017 зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалами від 31.10.2017 та від 07.11.2017 Вищий господарський суд України відклав розгляд касаційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 09.11.2017 №08.03-04/5526 у зв'язку з запланованою відпусткою судді Коробенка Г.П., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №904/12153/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Дроботова Т.Б., Мачульський Г.М.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 10.11.2017 №08.03-04/5590 у зв'язку з запланованою відпусткою суддів Дроботової Т.Б. та Мачульського Г.М., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №904/12153/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Кравчук Г.А., Поляк О.І.

У письмових відзивах на касаційну скаргу відповідач та третя особа просили оскаржувану постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 14.11.2017 представник позивача підтримав вимоги касаційної скарги. Інші учасники судового процесу уповноважених представників не направили. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, проаналізувавши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Самара" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 14.10.2009 між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Самара" (орендар) укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар - прийняти в строкове платне користування земельну ділянку для проектування, улаштування та подальшої експлуатації дитячого спортивного майданчика з комплексним благоустроєм території (без розміщення об'єктів будівництва), яка знаходиться по вул. Томській у районі будинку №162-Є і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :09:268:0075. Договір укладений терміном на 5 років.

Відповідно до п. 3.2 договору після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і письмово, не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку договору, звернувся до міської ради з клопотанням щодо продовження його дії, то за відсутності письмових заперечень орендодавця та відповідного рішення міської ради договір оренди земельної ділянки може бути продовжено або поновлено на той строк і на тих самих умовах, які були передбачені попереднім договором.

Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами велось листування щодо продовження строку дії договору оренди.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано порядок поновлення договору оренди, який фактично об'єднує два різні випадки пролонгації договору оренди.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, згідно із частинами 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Разом з тим, ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена в місячний строк в обов'язковому порядку.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: 1) орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; 2) орендар належно виконує свої обов'язки за договором; 3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; 4) сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що жодних заперечень протягом місяця після закінчення строку договору, з боку орендодавця не надходило; після закінчення строку дії договору оренди землі, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою та у останнього відсутня заборгованість з орендних платежів.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого суду дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували звернення позивача до відповідача з пропозицією поновити дію договору з наданням проекту відповідної додаткової угоди.

Однак з підстав поданого позову не вбачається, що позивач, звертаючись до суду, захищав своє переважне право відповідно до положень частин 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Тобто господарський суд апеляційної інстанції не перевірив підстави, на яких заявлявся позов.

Місцевий господарський суд, в свою чергу, не встановив у повному обсязі наявність всіх юридичних фактів для поновлення договору оренди передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а саме належного виконання орендарем своїх обов'язків за договором, обмежившись лише посиланням на відсутність заборгованості з орендних платежів.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Беручи до уваги вищевикладене, судова колегія касаційної інстанції дійшла висновку, що господарські суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення у даній справі з належною повнотою не дослідили та не з'ясували обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення справи, що призвело до передчасних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому, дослідження всіх наявних в матеріали справи доказів в їх сукупності з наданими сторонами поясненнями, має істотне значення для вирішення спору у цій справі та є підґрунтям для подальших висновків щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 1117 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Самара" - частково задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 у справі №904/12153/16 - скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Г.А. Кравчук
Суддя О.І. Поляк