ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017 р. Справа №917/1843/16

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дружба", вул. Леніна, 75, с. Круподеринці, Оржицький район, Полтавська область, 37721

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47

про стягнення заборгованості у сумі 2 219 234,71 грн. (відповідно до заяви від 13.07.2017р.).

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №85 від 03.03.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 дов. б/н від 01.11.2017р.

ОСОБА_3 дов. №4 від 21.08.2017р.

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 1995722,96 грн. заборгованості за договором поставки №199-Д від 30.01.2015 р. з яких: 1 811 466,35 грн. - основна заборгованість, 142823,33 грн. пені, 13987,30 грн. 3% річних та 27445,98 грн. інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов"язань в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 22.12.2016 року відмовлено Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дружба" у задоволенні заяви про забезпечення позову (вх. канцелярії суду №15944 від 21.12.2016р.).

31.01.2017 року за клопотанням ТОВ "Гадячсир" (вх. канцелярії суду №1302) провадження по справі зупинено та призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4.

03.07.2017р. на адресу суду надійшов висновок експертів комісійної судово-економічної експертизи № 162/163 від 25.06.2017 р. та матеріали справи № 917/1843/16.

13.07.2017р. за вх. канцелярії суду №8722 від представника позивача надійшла заява про надання додаткових пояснень по висновку комісійної судово-економічної експертизи складеного 25.06.2017р., відповідно до яких наданий висновок №162/163 комісійної судово-економічної експертизи по господарській справі № 917/1843/16, складений судовими експертами (ОСОБА_5 - судовий експерт, завідувач сектору, та ОСОБА_6 - судовий експерт) Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4 - 25.06.2017 року, складений з неповним дослідженням доказів, що в свою чергу призвело до помилкового заниження суми фактичної дебіторської заборгованості ТОВ Гадячсир перед СТОВ Агрофірма Дружба.

21.07.2017р. відповідач подав клопотання, в якому не погоджується з висновком експертизи та зазначає, що в розрахунку суми боргу не враховані всі платежі, здійснені ТОВ "Гадячсир" в рахунок погашення боргу перед СТОВ Агрофірма Дружба, що тягне за собою невірно визначену кінцеву суму основного боргу та як наслідок помилковий розрахунок пені, 3% річних та інфляційних.

13.07.2017р. позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а саме:

- по видатковій накладній №156 від 20.06.2016р. за період з 30.06.2016р. по 28.10.2016р. пеня - 21 466,16 грн.; 3% річних за період з 30.06.2016р. по 28.10.2016р. - 2 068,00 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.07.2016р. по 01.04.2017р. - 25 780,51 грн.;

- по видатковій накладній №161 від 30.06.2016р. за період з 11.07.2016р. по 06.01.2017р. пеня - 47 462,80 грн.; 3% річних за період з 11.07.2016р. по 01.04.2016р. - 7 057,80 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.08.2016р. по 01.04.2017р. - 30 565,80 грн.;

- по видатковій накладній №164 від 10.07.2016р. за період з 20.07.2016р. по 15.01.2017р. пеня - 46 268,44 грн.; 3% річних за період з 20.07.2016р. по 01.04.2017р. - 6 702,69 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.08.2016р. по 01.04.2017р. - 30 048,43 грн.;

- по видатковій накладній №165 від 20.07.2016р. за період з 01.08.2016р. по 27.01.2017р. пеня - 45 819,62 грн.; 3% річних за період з 01.08.2016р. по 01.04.2017р. - 6 391,46 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.08.2016р. по 01.04.2017р. - 30 059,49 грн.;

- по видатковій накладній №173 від 31.07.2016р. за період з 10.08.2016р. по 05.02.2017р. пеня - 48 446,12 грн.; 3% річних за період з 10.08.2016р. по 01.04.2017р. - 6 541,18 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.08.2016р. по 01.04.2017р. - 31 944,83 грн.;

- по видатковій накладній №305 від 09.08.2016р. за період з 19.08.2016р. по 14.02.2017р. пеня - 42 671,12 грн.; 3% річних за період з 19.08.2016р. по 01.04.2017р. - 5 568,77 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.09.2016р. по 01.04.2017р. - 29266,14 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість в розмірі 1 755 105,35 грн., пеню - 252 134,26 грн., 3% річних - 34 329,90 грн., а також інфляційне збільшення в розмірі 177 665,20 грн.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд розцінює дану заяву як збільшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду в даному позовному провадженні як таку, що подана відповідно до чинних процесуальних норм. Спір розглядається в межах предмету спору в редакції наведеної заяви. При цьому судом враховано п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

21.07.2017 року господарським судом винесено ухвалу про призначення додаткової судової економічної експертизи та зупинення провадження по справі.

Харківським апеляційним господарським судом 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дружба" задоволено, ухвалу господарського суду Полтавської області від 21.07.2017р. скасовано та справу передано на розгляд по суті.

23 жовтня 2017 року провадження по справі поновлено.

09.11.2017 року до суду надійшла заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дружба" про збільшення розміру позовних вимог. У вказаній заяві позивач вказує на те, що відповідно до доданих до заяви додаткових доказів вбачається, що відповідач за період з 26.09.2017 року по 05.10.2017р. сплатив позивачеві суму основної заборгованості в розмірі 1 755 105,35 грн. Позивач донарахував відповідачу пеню в розмірі 255 444,88 грн., 3% річних в розмірі 63 153,72 грн. та інфляційні втрати - 287 945,45 грн.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечують посилаючись на те, що заборгованість за Договором поставки №199Д від 30.01.2015 року було стягнуто за рішенням суду по справі №917/2667/15. Поставка продукції за період з 12.07.2016 р. по 31.07.2016 року відбувалася за Договором №199-Д від 12.07.2016р. Позивач не звертався до суду про стягнення заборгованості за Договором №199-Д за 2016 рік.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30 січня 2015 року між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дружба" (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (далі - Покупець) був укладений договір поставки № 199-Д від 30.01.2015р. (далі - Договір).

За умовами Договору, Постачальник зобов'язується передавати у власність Покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, а Покупець зобов'язуться приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором.

Відповідно п. 2.1. Договору кількість молока зазначається у спеціалізованій товарній - накладній на перевезення молочної сировини за формою-1 ТН (МС) затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01.07.2002року, ціна - у протоколах погодження цін (Додаток 1), які після погодження та підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно п.2.2.Договору молоко, за якісними показниками, повинно відповідати вимогам ДСТУ 3662-97 Молоко коровяче незбиране. Вимоги при закупівлі та специфікації (додатку №2), є невідємною частиною цього Договору.

Згідно п. 5.1 Договору ціна на товар встановлюється в національній валюті Україні-гривні, погоджується сторонами шляхом підписання Протоколу погодження цін (Додаток№1), який є невідємною частиною цього Договору.

Згідно п.5.5. Договору загальна сума Договору складається із сумарної вартості молока переданого у власність покупцю, згідно накладних, оформлених сторонами протягом дії даного Договору.

Відповідно до п. 5.4 Договору покупець здійснює оплату за об'єм молока поставленого постачальником покупцю протягом 10 календарних днів у найближчий банківський день, наступним за останнім днем поставки, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Як вказує позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" розрахувався за поставлений товар з порушенням строків, узгоджених умовами договору поставки № 199-Д від 30.01.2015р.

В якості доказів по справі позивачем надано суду приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини: №10 від 30.04.2016р. (а період з 01.04.2016р. по 30.04.2016р.), №16 від 31.05.2016р. (за період з 01.05.2016р. по 31.05.2016р.), №10 від 30.06.2016р. (за період з 01.06.2016р. по 30.06.2016р.), №12 від 31.07.2016р. (за період з 01.07.2016р. по 31.07.2016р.), №12 від 31.08.2016р. (за період з 01.08.2016р. по 31.08.2016р.), а також видаткові накладні.

З врахуванням заяви від 13.07.2017 року (вх. канцелярії суду №8722) та відповідно до висновку експертизи №162/163 від 25.06.2017 року сума основної заборгованості по Договору №199-Д від 30.01.2015 року становить 1 755 105,35 грн.

В зв"язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано і заявлено до стягнення пеню, інфляційні втрат та 3 % річних за накладними №156 від 20.06.2016р., №161 від 30.06.2016р., №164 від 10.07.2016р., №165 від 20.07.2016р., №173 від 31.07.2016р., №305 від 09.08.2016р. за період з 30.06.2016р. по 01.04.2017р.

09 листопада 2017р. позивачем подано заяву в якій повідом суд, що відповідачем сплачено суму основної заборгованості в розмірі 1 755 105,35 грн. та просить суд збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а саме:

- по видатковій накладній №156 від 20.06.2016р. за період з 30.06.2016р. по 17.11.2016р. пеня - 24 776,78 грн.; 3% річних за період з 11.07.2016р. по 25.09.2017р. - 7 618,88 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.07.2016р. по 01.09.2017р. - 32 900,92 грн.;

- по видатковій накладній №161 від 30.06.2016р. за період з 11.07.2016р. по 06.01.2017р. пеня - 47 462,80 грн.; 3% річних за період з 11.07.2016р. по 25.09.2017р. - 11771,87 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.08.2016р. по 01.09.2017р. - 51 210,22 грн.;

- по видатковій накладній №164 від 10.07.2016р. за період з 20.07.2016р. по 15.01.2017р. пеня - 46 268,44 грн.; 3% річних за період з 20.07.2016р. по 25.09.2017р. - 11 336,98 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.08.2016р. по 01.09.2017р. - 50 343,41 грн.;

- по видатковій накладній №165 від 20.07.2016р. за період з 01.08.2016р. по 27.01.2017р. пеня - 45 819,62 грн.; 3% річних за період з 01.08.2016р. по 25.09.2017р. - 11 027,89 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.08.2016р. по 01.09.2017р. - 50 366,69 грн.;

- по видатковій накладній №173 від 31.07.2016р. за період з 10.08.2016р. по 05.02.2017р. пеня - 48 446,12 грн.; 3% річних за період з 10.08.2016р. по 25.09.2017р. - 11 467,94 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.08.2016р. по 01.09.2017р. - 54 700,73 грн.;

- по видатковій накладній №305 від 09.08.2016р. за період з 19.08.2016р. по 14.02.2017р. пеня - 42 671,12 грн.; 3% річних за період з 19.08.2016р. по 25.09.2017р. - 9930,16 грн.; інфляційне збільшення за період з 01.09.2016р. по 01.09.2017р. - 48 423,48 грн.

Позивач зважає на те, що поставка за вказаними накладними відбулася за договором №199-Д від 30.01.2015 року.

Таким чином, ТОВ "Агрофірма "Дружба" просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 255 444,88 грн., 3% річних - 63 153,72 грн., а також інфляційне збільшення в розмірі 287 945,45 грн.

Оцінюючи подані позивачем та відповідачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі-продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з 30 січня 2015 року та діє до 31.12.2015 року. По закінченню терміну дії даного Договору у разі відсутності письмової заяви Сторони про припинення, або зміну умов даного Договору протягом одного місяця до моменту закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п.10.2). Усі зміни і доповнення можуть бути внесені тільки за згодою Сторін, шляхом підписання додаткових угод (п.10.3).

Представниками відповідача надано суду Лист №587 від 25.11.2015р. за змістом якого ТОВ "Гадячсир" попереджає СТОВ "АФ "Дружба" про розірвання договору №199-Д від 30.01.2015р., докази направлення додані до відзиву від 10.11.2017р. Оригінал поштовой квитанції наданий для огляду в засіданні 13.11.2017р.

Крім того, ТОВ "Гадячсир" надано суду копію Договору №199-Д від 12.07.2016р., укладеного між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дружба" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на поставку молочної сировини.

Заявлені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати нараховані на заборгованість, яка виникла по поставках за видатковими накладними №156 від 20.06.2016р., №161 від 30.06.2016р., №164 від 10.07.2016р., №165 від 20.07.2016р., №173 від 31.07.2016р.№305 від 09.08.2017р.

Представник позивача вказує на те, що оскільки ТОВ "Гадячсир" приймало поставлене молоко за вказаними накладними, відповідачем були вчиненні конклюдентні дії, спрямовані на виконання умов Договору №199-Д від 30.01.2015р.

Однак, при дослідженні видаткових накладних на які посилається позивач, судом встановлено, що ТОВ "Агрофірма "Дружба" поставила молоко за Договором ТВ №199-Д від 30.01.2015р., щодо якого позивач пояснень не надав.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що Договір №199-Д від 30.01.2015р. не є підставою стягнення заявлених сум.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" предметом позову слід вважати конкретну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка випливає зі спірного матеріально-правового відношення і з приводу якого господарський суд повинен прийняти рішення по справі.

В даному випадку позовні вимоги позивача ґрунтуються саме на істотному порушенні умов Договору №199-Д від 30.01.2015р. .

Отже, Позивачем не доведено, що Відповідач у розумінні ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, є порушником грошового зобов'язання за Договором №199-Д від 30.01.2015р. в 2016 році, тому у суду відсутні підстави для застосування до нього правових наслідків, встановлених Договором та законом у вигляді нарахування та стягнення заявлених Позивачем втрат від інфляції, 3% річних за ст. 625 ЦК України, а також пені на підставі п. 6.3 Договору №199-Д від 30.01.2015р.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 49 ГПК України збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Повне рішення складено 20.11.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.