РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017Справа №910/17458/17
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Державний експортно- імпортний банк України"

2) Приватного акціонерного товариства "КРЕАТИВ"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод модифікованих жирів"

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН"

5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач"

6) Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Трейд"

7) Приватного підприємства "ЕЛЛАДА"

про визнання угоди недійсною

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Куликовський В.В. (дов. від 05.07.2016)

від відповідача-1: Гуйван Т.П. (дов. №010-00/4743 від 02.11.2017)

Чучук В.А. (дов. №010-00/4586 від 25.10.2017)

від відповідача-2: Плєшков Д.В. (дов. №360-Д від 24.10.2017)

від відповідача-3: не з'явився

від відповідача-4: не з'явився

від відповідача-5: не з'явився

від відповідача-6: не з'явився

від відповідача-7: Жданов В.Г. (дов. №245Д-10 від 20.01.2017)

В судовому засіданні 08.11.2017, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.10.2017 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Яготинське хлібоприймальне підприємство» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Приватного акціонерного товариства «КРЕАТИВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив Постач», Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив Трейд», Приватного підприємства «ЕЛЛАДА» (далі - відповідач-1, відповідач-2, відповідач-3, відповідач-4, відповідач-5, відповідач-6 та відповідач-7) про визнання угоди недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі №910/17458/17, розгляд справи призначено на 25.10.2017.

В судове засідання 25.10.2017 з'явився представник позивача та надав додаткові письмові пояснення по справі.

В судове засідання призначене 25.10.2017 з'явились представники відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-7.

В судове засідання призначене 25.10.2017 представники відповідача-3, відповідача-4. відповідача-5 та відповідача-6 не з'явились, причин неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 25.10.2017 представниками відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-7 було подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 25.10.2017 представниками відповідача-2 та відповідача-7 було подано заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 25.10.2017 представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 розгляд справи було відкладено до 08.11.2017.

07.11.2017 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення на відзиви та заяви про застосування строків позовної давності.

У судове засідання 08.11.2017 представник відповідача-1 з'явився подав відзив на позовну заяву.

Представник позивача у судове засідання 08.11.2017 з'явився, надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав повністю.

Представники відповідача-1, відповідача-2, відповідача-7 у судове засідання 08.11.2017 з'явилися, надали пояснення по справі, заперечили проти позовних вимог.

Представники відповідача-3, відповідача-4, відповідача-5, відповідача-6 у судове засідання 08.11.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу-3, відповідачу-4, відповідачу-5, відповідачу-6 на юридичну адресу підприємств згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач-3, відповідач-4, відповідач-5, відповідачу- були належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Відповідач-1, Банк) з однієї сторони та Приватним акціонерним товариством «Креатив» (далі-Відповідач-2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Модифікованих Жирів» (далі - Відповідач-3), Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН» (далі - Відповідач-4), Товариством з обмеженою відповідальністю «Креатив Постач» (далі - Відповідач-5), Товариством з обмеженою відповідальністю «Креатив Трейд» (далі - Відповідач-6), Приватним підприємством «ЕЛЛАДА» (далі - Відповідач-7), Приватним акціонерним товариством «Яготинське хлібоприймальне підприємство», правонаступником якого є, Товариство з додатковою відповідальністю «Яготинське хлібоприймальне підприємство» (далі - Позивач), разом і окремо іменуються Позичальник, з іншої сторони, було укладено Генеральну кредитну угоду від 17.11.2008 №151308N2 із змінами і доповненнями, внесеними відповідними Додатковими угодами (далі - Генеральна кредитна угода).

Генеральна угода регулює загальні засади співпраці між Банком та Позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності Позичальника, яка містить усі напрями діяльності підприємства Позичальника, зазначені у Бізнес-Плані Позичальника. Метою цієї Генеральної угоди є визначення загальних умов фінансування інвестиційної, торгово-закупівельної, виробничої та іншої діяльності Позичальника, яке здійснюється відповідно до цієї Генеральної угоди шляхом укладання Кредитних договорів. (п.1.1. та п.1.2. Генеральної кредитної угоди).

Термін «Генеральна угода» означає цю Генеральну угоду, включаючи будь-які додатки до неї, графіки, списки або інші доповнення до неї, які є невід'ємною частиною цієї Генеральної угоди (абз.1 статті 2 Генеральної кредитної угоди).

Згідно з п.4.1. Генеральної кредитної угоди відповідно до положень та умов цієї Генеральної угоди Банк проводить операції в межах лімітів, визначених п.4.5. Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов Кредитного договору, укладеного в рамках цієї Генеральної угоди.

Пунктом 4.3. Генеральної кредитної угоди, з урахуванням внесених змін та доповнень, строк користування Кредитом за цією Генеральною угодою встановлюється до 17.11.2017.

Відповідно до п.4.5.1. Генеральної кредитної угоди, з урахуванням внесених змін та доповнень, загальний розмір заборгованості Позичальника за Кредитом за цією Генеральною угодою не може перевищувати 1 073 300 000,00 грн.

Згідно з п.6.1.1. Генеральної кредитної угоди Банк надає Позичальникові кредит на умовах цієї Генеральної угоди та Кредитних договорів, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії та інші платежі, встановлені Кредитними договорами. Кредит надається у безготівковій формі, у порядку, визначеному у Кредитному договорі, в межах наданого забезпечення відповідно до п.6.9. цієї Генеральної угоди.

Позичальник повинен надати Банкові пріоритетне забезпечення (обладнання і нерухоме майно) виконання зобов'язань за Генеральною угодою: не менше ніж 100% від суми основного боргу за Кредитом без урахування процентів, що надається в межах Загального ліміту заборгованості за Генеральною угодою. Забезпечення у такому розмірі повинно підтримуватися протягом усього строку чинності Генеральної угоди. (п.6.9.1. Генеральної кредитної угоди, з урахуванням внесених змін та доповнень).

Генеральна угода набуває чинності з дати її підписання повноважними представниками Позичальника та Банку і залишається чинною до дати повного виконання Сторонами зобов'язань за Генеральною угодою. (п.10.1. Генеральної кредитної угоди).

10.06.2014 між сторонами було укладено Додаткову угоду №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, відповідно до якої були внесені зміни, щодо ліміту генеральної угоди, а саме: 1 312 000 000,00 грн, а також інші зміни щодо розміру та порядку застосування коефіцієнтів, що збільшують штрафні комісії, прав та обов'язків сторін, порядку проведення операції, визначення подій невиконання зобов'язань за договором.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, стверджує, що зазначена вище Додаткова угода від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, не містить печатки останнього, а тому, на думку Позивача, у зв'язку з недодержання обов'язкової письмової форми договору при укладанні Додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, це є підставою для визнання Додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 Генеральної кредитної угоди недійсною. Також, Позивач стверджує, що у останнього не було прав та повноважень на укладання Додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, а тому це є ще однією підставою для визнання її недійсною.

У своїх відзивах, Відповідач-1, Відповідач-2, Відповідач-7, заперечують проти позовних вимог, зазначають, що відсутність печатки на документі не означає, що він неукладений, і не спричиняє його недійсності.

Як встановлено судом, Додаткова угода від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди містить підписи усіх сторін, а саме Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Приватного акціонерного товариства «Креатив», Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Модифікованих Жирів», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив Постач», Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив Трейд», Приватного підприємства «ЕЛЛАДА» та Позивача, Приватного акціонерного товариства «Яготинське хлібоприймальне підприємство», правонаступником якого є, Товариство з додатковою відповідальністю «Яготинське хлібоприймальне підприємство». Зазначені підписи сторін скріплені фірмовими печатками усіх сторін, окрім підпису Позивача.

Відповідно до ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.2. ст.207 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печатками.

Частинами 1 - 4 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 та 2.5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З правового аналізу викладених положень вбачається, що умовою, з якою законодавець пов'язує кваліфікацію певного документа як правочину (волевиявлення), є саме підписання правочину; з вказаного випливає, що навіть відсутність печатки на документі не означає, що даний документ є неукладеним, і не спричиняє його недійсності в розумінні ст. 215 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 13.04.2011 у справі №4/127/10.

Слід звернути увагу, що Позивач не оспорює факт укладання Додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, а лише констатує відсутність печатки Товариства з додатковою відповідальністю «Яготинське хлібоприймальне підприємство» на підписі.

Таким чином, твердження Позивача щодо до того, що за відсутності печатки однієї сторін Генеральної кредитної угоди на Додатковій угоді від 10.06.2014 №151308N2-30 до неї є підставою вважати таку додаткову угоду укладеною із недодержанням письмової форми правочину є необґрунтованими та безпідставними.

Одночасно, відповідно до п.3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, у подальшому між сторонами укладено низку Додаткових угод до Генеральної угоди за №151308N2-31 від 30.07.2014, №151308N2-32 від 19.09.2014 про внесення змін до Генеральної угоди.

Матеріалами справи підтверджується, що у Додаткових №151308N2-31 від 30.07.2014, №151308N2-32 від 19.09.2014 підпис уповноваженої особи скріплено печаткою Позивача.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою, зокрема, укладено Договір поруки від 30.07.2014 №151214Р22 між ПАТ «Яготинське хлібоприймальне підприємство», Банком та Позичальником, копія якого міститься у матеріалах справи.

Так, зі змісту договору від 30.06.2015 №151214Р22-1 про внесення змін до Договору поруки від 30.07.2014 №151214Р22 Поручитель вдруге підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами, що були внесені до Генеральної кредитної угоди.

Також, як встановлено судом, у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Генеральною угодою, зокрема, між Відповідачем-1 та Позивачем укладено Іпотечний Договір №151214229 від 06.08.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. 06.08.2014 та зареєстрований в реєстрі за №735, копія якого міститься в матеріалах справи.

У забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Генеральною угодою між Банком та Позивачем укладено Договір застави №151214230 від 19.08.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. 19.08.2014 та зареєстрований в реєстрі за №791, копія якого міститься в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що всі зміни до Генеральної кредитної угоди вносились з подальшим схваленням Позивачем та в Договорах поруки, Іпотечному договорі та Договорі застави, що були укладені після оспорюваного правочину, підтверджується дійсність Генеральної кредитної угоди, в тому числі Додаткової угоди від 10.06.2014 №151308К2-30 до Генеральної кредитної угоди.

Отже, подальше схвалення правочину Позивачем відбулось і в якості Поручителя, і в якості Іпотекодавця, і в якості Заставодавця шляхом укладення інших правочинів.

Щодо відсутності обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняла правочин суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань» в редакції діючій на дату укладання оспорюваної додаткової угоди, до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі віднесено «номер і дата розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій, винесеного уповноваженою особою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку» та «дата затвердження передавального акта або розподільчого балансу».

Згідно із відомостями щодо Позивача, що містяться в Єдиному державному реєстрі, інформація щодо наявності розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій Позивача та передавального акту відсутня.

З тверджень Відповідача-1, така інформація була відсутня як на дату укладання Додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди так і станом на 01.11.2017, про що свідчать Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зокрема, від 25.06.2015 №20782785, від 01.11.2017 №23215188, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань» в редакції діючій на дату укладання оспорюваної додаткової угоди, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Отже, посилання Позивача на факт скасування реєстрації випуску акцій Позивача є неприйнятними і не можуть бути взяті судом до уваги як достовірні.

З огляду на вказане, Позивачем не надано доказів недостатності обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняла правочин (додаткову угоду №151308N2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди).

Одночасно Позивач, стверджує, що для укладання Додаткової угоди №151308N2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди вимагалось рішення загальних зборів ПАТ «Яготинське хлібоприймальне підприємство».

Відповідно до пункту "і" частини п'ятої статті 41 і статті 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Відповідно до пункту 22 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства. Тому вчинення значного правочину виконавчим органом товариства за відсутності такого рішення є підставою для визнання його недійсним, якщо правочин не було схвалено в подальшому загальними зборами акціонерного товариства.

Цими нормами передбачено не укладення договорів, а їх затвердження. Тому якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт незатвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Крім викладеного, слід зазначити, що згідно із ч.1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як вже встановлено судом, Позивачем неодноразово було вчинено дії, що свідчать про прийняття умов Додаткової угоди №151308N2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди до виконання, що зокрема, підтверджується укладеними після дати укладання вказаної додаткової угоди правочинами, як Публічним акціонерним товариством «Яготинське хлібоприймальне підприємство», так і Товариством з додатковою відповідальністю «Яготинське хлібоприймальне підприємство», як його правонаступником.

Так, після укладання оспорюваної додаткової угоди, Позивачем було укладено низку правочинів, якими внесено зміни до Генеральної кредитної годи №151308142 від 17.11.2008.

Крім того, після укладання оспорюваної додаткової угоди Позивачем було укладено низку правочинів, направлених на оформлення забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною годою (договори застави, поруки, іпотеки) та на внесення змін до таких правочинів. Із змісту вказаних правочинів можна дійти висновку, що Позивач, як заставодавець, іпотекодавець, поручитель ознайомлений з умовами Генеральної кредитної угоди, включаючи всі додатки до неї, що є чинними на дату укладення відповідного договору забезпечення. Так, згідно із ст.2.1.6 Договору поруки №151214Р22 від 30.07.2017, Позивач, як поручитель, підтверджує, що він ознайомлений з умовами Генеральної кредитної годи, включаючи всі додатки до неї, що є чинними на дату укладення вказаного договору поруки і повністю розуміє свої обов'язки згідно з договором поруки. При цьому, договір поруки було укладено після укладення додаткової угоди з урахуванням змін, які були внесені як Додатковою угодою №151308N2-31 від 30.07.2014 так і оспоруваною Додатковою угодою №151308N2-30 від 10.06.2014, зважаючи на послідовну нумерацію вказаних додаткових угод Позивач не міг не бути обізнаним про наявність додаткової угоди №151308 N2-30 від 10.06.2014 та її зміст.

В подальшому, Товариством з додатковою відповідальністю «Яготинське хлібоприймальне підприємство», як правонаступником Публічного акціонерного товариства «Яготинське хлібоприймальне підприємство» було прийнято як укладення вказаного договору поруки, так і всі зміни, які вносились до Генеральної кредитної угоди та підтверджено, що зміни, які вносились відповідно до Додаткової угоди №151308N2-31 від 30.07.2014 та Додаткової угоди №151308N2-32 від 19.09.2014 було внесено за його попередньою згодою.

Зважаючи на вказане, а також те, що тексти додаткової угоди №151308N2-31 від та додаткової угоди №151308N2-32 від 19.09.2014 містять підтвердження прийняття Позивачем умов, визначених оспорюваною Додатковою угодою №151308N2-30 від 10.06.2014, укладання вказаних правочинів свідчить про вчинення дії, що свідчать про прийняття додаткової угоди №151308N2-30 від 10.06.2014 до виконання і є її наступним схваленням Позивачем в розумінні ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України, відповідно до якої наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання Додаткової угоди №151308N2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди від 17.11.2008 №151308N2 недійсною не підлягають задоволенню.

Щодо заяви Відповідача-2 та Відповідач-7 про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та на підставі цього відмовити у задоволенні позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1 та 5 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду матеріалів господарської справи по суті та судом зроблений висновок про відсутність порушеного права Позивача, а тому позовна давність не застосовується.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовівитрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ст. 49, ст.ст.75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.44, ст.49, ст.ст.75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство" до 1) Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", 2) Приватного акціонерного товариства "КРЕАТИВ", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод модифікованих жирів", 4) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН", 5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач", 6) Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Трейд",7) Приватного підприємства "ЕЛЛАДА" про визнання угоди недійсною - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 15.11.2017

Суддя М.О. Лиськов