ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" листопада 2017 р.Справа № 916/838/17

За позовом: учасника товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" ОСОБА_1

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про визнання недійсним рішення загальних зборів

Суддя О.В. Цісельський

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: позивач, учасник товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав недійсним.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.04.2017р. позовну заяву (вх.№892/17) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/838/17 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

20.04.2017р. позивач звернувся до суду із заявою (вх.№2-2234/17) про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд залучити товариство з обмеженою відповідальністю "Злагода" у якості іншого відповідача та визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Злагода", оформлене протоколом загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" б/н від 04.04.2017р.

Оскільки зазначена заява не суперечить вимогам ст.22 ГПК України, її прийнято судом до розгляду, та у зв'язку з чим ухвалами господарського суду Одеської області від 24.04.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю "Злагода" було залучено до участі у справі в якості іншого відповідача, провадження у справі №916/838/17 в частині позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було припинено та залучено фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 до участі у справі №916/838/17 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Крім того, 20.04.2017р., позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (вх.№2-2233/17), відповідно до якої просить суд заборонити суб'єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (у тому числі державним реєстраторам, нотаріусам) вчиняти будь-які дії щодо внесення (реєстрації) змін до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ "Злагода" (ідентифікаційний код 31774735) до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.04.2017р. заяву про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково, заборонено до закінчення розгляду справи по суті Товариству з обмеженою відповідальністю "Злагода" (68655, Одеська обл., Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Кірова, буд. №76, корпус А, код ЄДРЮОФОПГФ 31774735) внесення змін до статуту в частині зміни розміру статутного капіталу, заборонено до закінчення розгляду справи по суті державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (68655, Одеська обл., Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Кірова, буд. №76, корпус А, код ЄДРЮОФОПГФ 31774735), щодо зміни відомостей про власника частки у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "Злагода", що належить ОСОБА_1, в тому числі щодо виключення останньої зі складу учасників, а також проводити реєстраційні дії щодо внесення змін до статуту ТОВ "Злагода" (68655, Одеська обл., Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Кірова, буд. №76, корпус А, код ЄДРЮОФОПГФ 31774735) в частині зміни розміру статутного капіталу вказаного товариства.

24.04.2017р. ОСОБА_3 як третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав від 04.04.2017р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.04.2017р. у прийнятті позовної заяви (вх.№1049/17 від 24.04.2017р.) третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до учасника товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору було відмовлено.

28.04.2017р. на адресу господарського суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу суду від 26.04.2017р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.04.2017р. провадження у справі №916/838/17 було зупинено до розгляду Одеським апеляційним господарським судом апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу суду від 26.04.2017р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.05.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду Одеської області від 26.04.2017р. у справі №916/838/17 було повернуто без розгляду, а матеріали справи № 916/838/17 повернуті до господарського суду Одеської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2017р. ОСОБА_3 у прийнятті касаційної скарги в частині вимог оскарження ухвали господарського суду Одеської області від 26.04.2017 у справі № 916/838/17 було відмовлено, а касаційну скаргу ОСОБА_3 в частині вимог оскарження ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 у справі №916/838/17 повернуто скаржнику.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.10.2017р. провадження у справі №916/838/17 було поновлено.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 07.11.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 07.11.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином відзив на позов суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 07.11.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином свою позицію щодо позову суду не надав.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, що викладена у постанові від 07.07.2016р. у справі №910/21819/15, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору.

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 04 квітня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 запропонував мені переуступити належну мені позивачу у розмірі 100% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода".

Як стверджує позивач, вартість належних їй корпоративних прав в ТОВ "Злагода" в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Погодившись з пропозицією відповідача позивачем, як єдиним учасником товариства, 04.04.2017р. було проведено загальні збори, які були оформлені протоколом б/н.

Зі змісту протоколу загальних зборів учасників товариства №б/н від 04.04.2017р. вбачається, що на загальних зборах було прийнято наступні рішення:

- про вихід зі складу учасників ТОВ "Злагода" учасника ОСОБА_1 та про вхід до складу учасників ТОВ "Злагода" ОСОБА_2;

- звільнення та призначення нового директора ТОВ "Злагода";

- про внесення змін до статуту товариства (викладені його в новій редакції);

- про держану реєстрацію змін до статут ТОВ.

В той же день, 04.04.2017р. між ОСОБА_1 (Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода", згідно п.1.1. якого, Продавець передає Покупцю свою частку у розмірі 100% (сто відсотків) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (надалі підприємство або ТОВ "Злагода"), що еквівалентно 100 000,00 (сто тисяч) гривень 00 копійок (надалі - частка).

Відповідно до п.2.1. Договору, ціна частки, що складає 100% (сто відсотків) статутного капіталу Підприємства становить 100 000,00 гривень 00 коп.

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання.

Позивач вказує, що за домовленістю з ФОП ОСОБА_2, оплата вартості проданої частки мала відбутись одразу після укладання вищенаведеного договору.

Проте, станом на момент звернення до суду із позовом, ФОП ОСОБА_2 оплату 100% частки капіталу на користь позивача не здійснив.

З врахуванням того, що ФОП ОСОБА_2 оплату 100% частки капіталу на користь позивача не здійснив, чим порушив умови договору купівлі-продажу корпоративних прав і стало підставою для звернення останнього до господарського суду Одеської області для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав.

Метою подання такого позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою.

Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, але який встановлений законом або договором та є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Крім того, суд зазначає, що підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується вимога позивача.

Встановивши при вирішенні корпоративного спору наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Приймаючи до уваги, що позовна вимога позивача є вимогою про визнання недійсним рішення загальних зборів, суд, перш за все, вважає за необхідне надати правову оцінку оскаржуваному рішенням загальних зборів.

Зі змісту частини 1 статті 167 Господарського кодексу України вбачається, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Частиною 3 цієї статті також визначено, що під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Статтею 116 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди);

3) вийти у встановленому порядку з товариства;

4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом;

5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом (частина 2 статті 116 ЦК України).

Відповідно до ст.117 Цивільного кодексу України, учасники господарського товариства зобов'язані:

1) додержуватися установчого документа товариства та виконувати рішення загальних зборів;

2) виконувати свої зобов'язання перед товариством, у тому числі ті, що пов'язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом;

3) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства.

Згідно з частиною 2 цієї статті, учасники господарського товариства можуть також мати інші обов'язки, встановлені установчим документом товариства та законом.

Вищевказана стаття Цивільного кодексу України цілком кореспондується зі ст.10 Закону України "Про господарські товариства", яка також передбачає можливість покладення на учасника товариства несення інших обов'язків, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами.

Статтею 4 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту.

Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Крім того, частиною 3 цієї статті визначено, що установчі документи повинні також містити відомості, передбачені статтями 37, 51, 65, 67 і 76 цього Закону.

Разом з тим, статтею 51 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному фонді.

Відповідно до ст.89 Господарського кодексу України, ст.145 Цивільного кодексу України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

Згідно зі ст.58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Представники учасників можуть бути постійними або призначеними на певний строк. Учасник вправі в будь-який час замінити свого представника у загальних зборах учасників, сповістивши про це інших учасників.

Учасник товариства з обмеженою відповідальністю вправі передати свої повноваження на зборах іншому учаснику або представникові іншого учасника товариства.

Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

Статтею 60 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Брати участь у зборах з правом дорадчого голосу можуть члени виконавчих органів, які не є учасниками товариства.

Учасники зборів, які беруть участь у зборах, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку має кожний учасник.

Цей перелік підписується головою та секретарем зборів.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про господарські товариства", ч.1 ст.116 ЦК України, ст.88 Господарського кодексу України позивач як учасник товариства мав право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах.

Відповідно до ч.5 ст.61 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного.

Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

Верховним судом України в постанові від 21.10.2015р. по справі №3-928гс15 зроблено наступний висновок:

"Для визнання загальних зборів дійсними не треба доводити факт отримання учасником товариства повідомлення про проведення зборів, а достатньо лише направити таке повідомлення цінним листом з описом вкладення".

При цьому суд зазначає, що Закон України "Про господарські товариства" не містить обов'язкової вимоги про отримання учасником повідомлення про скликання зборів, лише статтею 61 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що про проведення загальних зборів товариства повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 16.09.2015 р. по справі № 3-486гс15 "Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного.

Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів (ст. 61 Закону України "Про господарські товариства").

Як встановлено судом доказів, які б свідчили про порушення скликання чи проведення загальних зборів учасників ТОВ "Злагода" матеріали справи не містять, у зв'язку з чим, правові підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Злагода", оформлене протоколом загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" б/н від 04.04.2017р. у суду відсутні.

При цьому, слід зазначити, що реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Слід зазначити, що суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Винесення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи.

При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Як вірно встановив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Так, судом встановлено, що права позивача було порушено через невиконання умов договору купівлі-продажу корпоративних прав саме ОСОБА_2, проте будь-які порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача рішенням загальних зборів ТОВ "Злагода", оформлене протоколом загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" б/н від 04.04.2017р. судом не встановлено.

Статтями 4-2 та 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Приймаючи до уваги те, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було невірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав, у задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Злагода", оформлене протоколом загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" б/н від 04.04.2017р. суд відмовляє.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ч.1 ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України.

Повний тест рішення складено 13 листопада 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський