КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Справа№ 910/13722/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017

у справі № 910/13722/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Інгульського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про стягнення 201,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 201,18 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Інгульське об'єднане управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17 скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 прийнято апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17 до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14.11.2017.

У зв'язку з перебуванням судді Отрюх Б.В., який не є суддею-доповідачем, у відпустці, у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є суддею-доповідачем, на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.11.2017 було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 прийнято матеріали справи № 910/13722/17 з розгляду апеляційної скарги Інгульського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17 до свого провадження.

30.10.2017 від позивача через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання про розгляд справи № 90/13722/17 за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання 14.11.2017 не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Після обговорення, враховуючи, що в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез'явлення їх представників в засідання судової колегії, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1956 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року №734" було затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках (далі - Порядок), відповідно до якого виплата пенсій та грошової допомоги здійснюється за місцем проживання в населених пунктах, де функціонують установи уповноважених банків. Установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті ради або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри (п.п. 3, 4 Порядку в редакції, що діяла до 22.09.2016).

Як вбачається із матеріалів справи, 05.01.2010 між Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області (далі - Фонд, позивач) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк, відповідач) укладено договір № 9 (далі - договір).

Відповідно до п. 1 ст. 1 розділу 1 договору Банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (з наступними змінами) (далі - Порядок).

Банк виконує зазначені вище функції в Жовтневому районі Миколаївської області (п. 2 ст. 1 розділу 1 договору).

Відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 21.12.2016 Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області реорганізовано, шляхом утворення Інгульського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

Згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 встановлено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття, відповідно до якого, зокрема, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі реорганізувалось у Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва.

На підставі положень Порядку, та відповідно до умов договору сума пенсій, належних ОСОБА_4, перераховувалась на його поточний рахунок, який відкритий у відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, на обліку у позивача перебував пенсіонер ОСОБА_4 та отримував пенсію за віком через установу банку - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та на його рахунок № НОМЕР_1 було перераховано пенсію за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 у розмірі 1 055,98 грн.

17.02.2017 відповідачем отримано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області № 1151/03 про повернення коштів, відповідно до якого, Фонд зобов'язує відповідача повернути кошти, перераховані на виплату пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в сумі 1.055,98 грн. з нарахованими на неї відсотками з поточного/карткового рахунку одержувача коштів № НОМЕР_1 відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_5 у зв'язку із його смертю - 15.12.2015. Зазначені кошти позивач просив повернути на рахунок управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області № 14, відкритий в філії Миколаївського обласного відділення ВАТ «Ощадбанк».

Листом від ІНФОРМАЦІЯ_1 № 20.1.0.0.0/7-20160217/1132 відповідач надав відповідь на вищезазначений лист позивача, повідомивши, що розпорядження про повернення грошових коштів, зарахованих на рахунок ОСОБА_4 банком виконано в межах наявного залишку у сумі 854,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № G0217RRG2H від ІНФОРМАЦІЯ_1, а також повідомлено позивач, що відповідно до п. 4 ст. 8 розділу 4 договору, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками банк повертає відповідним органам фонду, за їх письмовим розпорядженням, за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору № 9 від 05.01.2010.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

До спірних правовідносин сторін, крім договору, також підлягають застосуванню положення Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою КМУ від 30.08.1999 № 1596 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року №734".

На підставі положень Порядку, та відповідно до умов договору сума пенсій, належних ОСОБА_5, перераховувалась на його поточний рахунок, який відкритий у відповідача.

Відповідно до абз.2 пункту 13 Порядку суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Абзацом 2 пункту 18 Порядку передбачено, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом із нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, підлягають поверненню уповноваженим банком органам Пенсійного фонду та органам соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня після надходження таких відомостей.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що Порядком передбачений обов'язок уповноваженого банку щодо повернення зарахованих на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками грошових коштів лише у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги.

Аналогічні норми передбачені в параграфі 4 статті 8 укладеного між сторонами договору, відповідно до якого, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, установи Банку повертають відповідно органам Фонду або Департаменту, за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

З огляду на наведені умови договору, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами у договорі чітко визначені основні умови для повернення коштів установами банку відповідача, а саме:

1) зарахування пенсії на рахунок пенсіонера в місяцях, наступних після його смерті;

2) надходження письмового розпорядження від управління ПФУ із повідомленням про смерть пенсіонера;

3) наявність коштів на поточному рахунку померлого пенсіонера.

Таким чином, лише за наявності всіх вищевказаних умов відповідач повинен повернути позивачу суми пенсій та грошової допомоги, які зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками.

З банківської виписки по рахунку пенсіонера ОСОБА_4, наданої відповідачем, вбачається, що станом на день оброблення розпорядження позивача про повернення коштів (ІНФОРМАЦІЯ_1) на рахунку ОСОБА_4 перебували кошти у розмірі 854,80 грн., які і були повернуті відповідачем на рахунок Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі.

12.09.2011 ОСОБА_6 підписав анкету-заяву, згідно якої він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк». Пенсіонер погодився, що вказана заява разом із Умовами та правилами є договором про надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до п. 2.1.1.2.27 Умов для погашення заборгованості за позикою Клієнт доручає Банку проводити списання коштів з усіх рахунків Клієнта на користь позикодавця при настанні дати платежу, зазначеного в цьому пункті (здійснювати договірне списання).

Також згідно п. 2.6.1.1. Умов Банк надає Клієнту можливість здійснення банківських операцій шляхом автоматичного списання коштів з картки/рахунку Клієнта на регулярній основі за наявності у Клієнта діючої Картки/Рахунку.

З наявної банківської виписки по рахунку пенсіонера ОСОБА_4 вбачається, що грошові кошти, які обліковувались на рахунку ОСОБА_6, до моменту отримання повідомлення про смерть Клієнта перераховувались щомісячно шляхом автоматичного списання на погашення заборгованості, що виникла на рахунку кредитної картки «Універсальна», зокрема було списано кошти в сумі 201,18 грн.

Слід зазначити, що позивач повідомив відповідача про факт смерті пенсіонера ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, тому відповідач діяв в межах чинного законодавства та укладеним між сторонами договору.

Власником коштів, виплачених особі, яка отримує пенсію, є безпосередньо одержувач виплат, а не банківська установа, у якій відкрито банківський рахунок одержувача цих виплат.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України закріплено, що за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Положеннями п. п. 1.4, 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року передбачено, що власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з положеннями глав 5, 12 Інструкції стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

Відповідно до п. п. 1.3, 1.39, 1.40 ст. 1, п. 7.1.2 ст. 7 та ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" грошові кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача; примусовим списанням є списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом; стягувачем вважається особа, яка може бути ініціатором переказу коштів з рахунка платника на підставі виконавчих документів, визначених законом; банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів на поточному рахунку, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Положеннями п. 22.9 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту, у разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем був виконаний, п. 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, п. 22.9 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та перераховано позивачу залишок коштів на рахунку отримувача пенсії у межах одного операційного дня після отримання відомостей про його смерть.

Водночас, виходячи з аналізу приписів чинного законодавства, банк не є власником або набувачем перерахованих Пенсійним фондом коштів, та не має права ними розпоряджатись, а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку одержувача таких коштів та його обов'язок полягає, зокрема, у зарахуванні відповідних сум на особові карткові рахунки одержувачів, за невиконання якого банк несе відповідальність, передбачену Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках та відповідним договором.

Як встановлено судом, спірну грошову суму банк списав на погашення заборгованості, що виникла на рахунку кредитної картки «Універсальна», отже апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанцій про відсутність підстав для стягнення з банку грошових коштів у розмірі 201,18 грн.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

При цьому слід зазначити, що згідно Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дєло" та Штекель проти України", у судовому рішенні національного суду є можливим посилання на судові рішення українських судів, у яких суди схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, якими врегульовано подібні відносини, або у яких був загальний підхід національних судів у таких справах та вбачається, що відповідне тлумачення або загальний підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття судового рішення зі спору у подібних відносинах.

З врахуванням зазначеної практики Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи колегією суддів врахований загальний підхід щодо розгляду спорів про стягнення з банків сум пенсій, перерахованих після смерті пенсіонерів, який викладений, зокрема у постановах Вищого господарського суду України від 26.09.2017 у справі № 904/2028/17, від 13.09.2017 у справі № 904/2019/17, від 15.10.2015 у справі № 904/1931/15 тощо.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Обставини, на які скаржник посилається як на підставу для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17, визнаються колегією суддів безпідставними.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17 та для задоволення апеляційної скарги Інгульського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва, відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених рішенні Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/13722/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/13722/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 21.11.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич