ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.11.2017 Справа № 904/9271/17

За позовом комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення основної заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат (договір №447т/16 від 03.06.2016)

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Старовойтова Я.В. - довіреність №00.01.0239 від 01.11.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 98380,63грн. основної заборгованості; 531,32грн. трьох відсотків річних; 2688,65грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за договором №447т/16 від 03.06.2016 на відпуск теплової енергії, в частині несплати отриманої в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року теплової енергії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2017 справу №904/9271/17 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами огляду позовної заяви від 20.10.2017 за вих.№00.01.2840 ухвалою суду від 31.10.2017 порушено провадження по справі та прийнято позовну заяву до розгляду, призначено слухання на 16.11.2017.

Щодо повідомлення сторін про час та місце судового засідання.

Господарським судом враховано положення пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 09.11.2017 з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 07.11.2017 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання відповідачем 07.11.2017 відповідного поштового відправлення, зокрема ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.11.2017.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.11.2017, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час та місце його проведення, розпочато розгляд справи по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач не забезпечив явку свого представника, вимоги суду не виконав.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином, а на думку суду, неявка його у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 16.11.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

18.10.2016, відповідно до рішення Кам'янської міської ради від 30.09.2016 №469-10/VII, підприємство позивача замість комунальне підприємство Дніпродзержинська міська рада "Дніпродзержинськтепломережа" іменується комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі".

03.06.2016 між комунальним підприємством Кам'янської міської ради "Тепломережі" (далі - позивач, постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, споживач) укладено договір №447Т/16 на відпуск теплової енергії (далі - договір). Відповідно до пункту 1.1 умов якого предметом договору є продаж постачальником споживачеві теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в кількості, у строки та на інших умовах, що зазначені в цьому договорі.

Пунктом 5.1 договору визначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться в грошовій формі відповідно до тарифів встановлених рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради (Облдержадміністрацією), постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України, постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України або в іншій формі згідно з чинним законодавством. Постанова НКРЕКП від 05.05.2016 №782; тариф за 1Гкал складає 1096,23грн. (в тому числі 1042,54грн. - виробництво; 51,79грн. - транспорт; 1,90грн. постачання).

Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 03.06.2017, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін (пункт 9.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу теплову енергію в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року у загальному розмірі 98380,63грн., що підтверджується:

- Актом №10-0005439 від 31.10.2016 про постачання теплової енергії на суму 5500,92грн.;

- Актом №10-0006059 від 30.11.2016 про постачання теплової енергії на суму 14456,32грн.;

- Актом №10-0006707 від 31.12.2016 про постачання теплової енергії на суму 18797,51грн.;

- Актом №1-00007214 від 31.01.2017 про постачання теплової енергії на суму 28168,07грн.;

- Актом №2-00007723 від 28.02.2017 про постачання теплової енергії на суму 21460,92грн.;

- Актом №3-00008545 від 31.03.2017 про постачання теплової енергії на суму 9996,89грн.

Враховуючи, що відповідач заборгованість за поставлену позивачем теплову енергію не оплатив останній нарахував:

- три відсотки річних за загальний період з 21.11.2016 по 01.05.2017 у розмірі 531,32грн.;

- інфляційні втрати за загальний період з 01.12.2016 по 01.05.2017 у розмірі 2688,65грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Між сторонами укладено договір №447Т/16 від 03.06.2016 на відпуск теплової енергії.

Укладений між сторонами договір у встановленому порядку не оспорений та не визнаний недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №447Т/16 від 03.06.2016 на відпуск теплової енергії є договором енергопостачання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Приписами статті 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Зазначене кореспондує з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, за змістом яких споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Всі розрахунки за цим договором виконуються на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії, що виписує постачальник споживачу.

Двосторонній акт про постачання теплової енергії виконується на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії споживач підписує і один екземпляр повертає постачальнику в п'ятиденний термін. В разі не повернення акту в зазначений термін та відсутності мотивованої (письмової) відмови, кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до сплати (пункт 5.2 договору).

На виконання умов договору позивач супровідним листом від 23.05.2017 за вих.№00.09.0449/1 направив на адресу відповідача акти про постачання теплової енергії, а саме Акт №10-0005439 від 31.10.2016 про постачання теплової енергії на суму 5500,92грн.; Акт №10-0006059 від 30.11.2016 про постачання теплової енергії на суму 14456,32грн.; Акт №10-0006707 від 31.12.2016 про постачання теплової енергії на суму 18797,51грн.; Акт №1-00007214 від 31.01.2017 про постачання теплової енергії на суму 28168,07грн.; Акт №2-00007723 від 28.02.2017 про постачання теплової енергії на суму 21460,92грн.; Акт №3-00008545 від 31.03.2017 про постачання теплової енергії на суму 9996,89грн.

В якості доказу направлення Актів про постачання теплової енергії позивач надав лист з описом вкладень та фіскальний чек від 25.05.2017.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку, вартості та якості наданих послуг.

Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання своїх зобов'язань.

Враховуючи положення пункту 5.2 укладеного між сторонами договору Акт №10-0005439 від 31.10.2016 про постачання теплової енергії на суму 5500,92грн.; Акт №10-0006059 від 30.11.2016 про постачання теплової енергії на суму 14456,32грн.; Акт №10-0006707 від 31.12.2016 про постачання теплової енергії на суму 18797,51грн.; Акт №1-00007214 від 31.01.2017 про постачання теплової енергії на суму 28168,07грн.; Акт №2-00007723 від 28.02.2017 про постачання теплової енергії на суму 21460,92грн.; Акт №3-00008545 від 31.03.2017 про постачання теплової енергії на суму 9996,89грн. господарський суд визнає належними доказами постачання позивачем теплової енергії відповідачу.

Згідно з нормами статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Також, законом визначений обов'язок споживача сплачувати за отриману теплову енергію саме теплопостачальній організації.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач самостійно одержує платіжну вимогу та акт про постачання теплової енергії у постачальника після 10-го числа наступного за розрахунковим місяця.

Споживач на протязі розрахункового періоду сплачує постачальнику вартість зазначеної в договорі місячної кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. Остаточний розрахунок до 20 числа наступного за розрахунковим місяця (пункт 5.1 договору).

Отже, зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриману теплову енергію передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 5.2 договору, строк оплати теплової енергії є таким, що настав.

Доказів оплати теплової енергії в сумі 98380,63грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 98380,63грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню у розмірі 531,32грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та визнав його правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню у розмірі 2688,65грн.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1600,00грн.

Керуючись положеннями Закону України "Про теплопостачання", ст.ст. 11, 202, 204, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 275 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (51900, АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" (51914, Дніпропетровська область, м.Кам'янське, вул.Тритузна, буд.168; ідентифікаційний код 03342573) 98380,63грн. (дев'яносто вісім тисяч триста вісімдесят грн. 63 коп.) основної заборгованості; 531,32грн. (п'ятсот тридцять одна грн. 32 коп.) трьох відсотків річних; 2688,65грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят вісім грн. 65 коп.) інфляційних втрат; 1600,00грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

17.11.2017

Суддя І.В. Петренко