РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017Справа №910/17680/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу в розмірі 7 936,35 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Закриничний О.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу в розмірі 7 936,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 03/12/2014 від 03.12.2014 та Полісу № 136а6юб від 01.02.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17680/17, розгляд справи призначено на 13.11.2017.

24.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

08.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

10.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про припинення провадження у справі.

У судове засідання 13.11.2017 представник позивача не з'явився.

Представник відповідача в засідання суду 13.11.2017 з'явився, подав клопотання про припинення провадження у справі, надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

У судове засідання представник позивача не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - страховик, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» (далі - страхувальник) в рамках Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 03/12/2014 від 03.12.2014 було укладено Поліс № 136а6юб (далі - Договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 09.02.2016 по 08.02.2017 (п. 14 Договору добровільного страхування).

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

27.01.2017 о 16 год. 50 хв., ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3, під час руху заднім ходом по пр. Гагаріна, 8-а в м. Дніпрі, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасниками дорожнього руху, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті зазначених дій вищевказані автомобілі зазнали технічні пошкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2017 у справі № 201/2135/17-п встановлено порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, визнано її винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно з нарядом-замовленням № П3029а від 11.02.2017 та рахунком-нарядом № П3029а від 14.02.2017, виставленим власнику застрахованого транспортного засобу СТО, ПП «Сінгл-Сервіс», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 18 910,07 грн.

Статтею 988 Цивільного кодексу України визначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Позивач з урахуванням умов Договору, склав страховий акт № АХА2192463 від 22.02.2017, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 8 936,35 грн.

На підставі складеного страхового акту АХА2192463 від 22.02.2017 позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 8 936,35 грн. на рахунок СТО, ПП «Сінгл-Сервіс», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 310 776 від 23.02.2017.

З метою врегулювання спору, ПрАТ «СК «АХА Страхування» надіслало на адресу ПрАТ «СК «Вусо» претензію № ЕЛ_3050 від 23.06.2017 у якій просив компенсувати в порядку регресу витрати АТ «СК «АХА Страхування» у розмірі 8 936,35 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Фіат», д.н.з. НОМЕР_3 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Доказів того, що ОСОБА_2 не мала права керування транспортним засобом автомобілем марки «Фіат», д.н.з. НОМЕР_3, та притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Фіат», д.н.з. НОМЕР_3, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_3, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Вусо» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2533311.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_2 експлуатувала автомобіль марки «Фіат», д.н.з. НОМЕР_3, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АІ/2707604 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 1000 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (8 936,35 грн.); визначені полісом №АК/2533311 розміри лімітів відповідальності (100 000,00 грн.) та франшизи (100 000 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 7 936,35 грн.

Разом з тим, як встановлено судом, 09.10.2017 ПрАТ «СК «Вусо» було сплачено позивачу 8 936,35 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №22536 від 09.10.2017, у зв'язку з чим як позивач так і відповідач подали до суду клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою 10.10.2017, про що свідчить відбиток штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва.

В свою чергу провадження у справі № 910/17680/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу в розмірі 7 936,35 грн. порушено Господарським судом міста Києва 11.10.2017.

Разом з тим, як встановлено судом, 09.10.2017 ПрАТ «СК «Вусо» було сплачено позивачу 8 936,35 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №22536 від 09.10.2017.

Таким чином, відповідач перерахував страхове відшкодування у сумі 7 936,35 грн. до порушення провадження у справі та до звернення позивача з позовною заявою до суду, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу в розмірі 7 936,35 грн.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2017.

Суддя О.А. Грєхова