УХВАЛА

17.10.2017Справа №910/6643/16
За скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення заборгованості у розмірі 254 885,67 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від скаржника ( відповідача) Сороколіт С.М. за дов.

від позивача не з'явилась

від ВДВС не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" 136 856 (сто тридцять шість тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 86 коп. 3% річних, 218 301 (двісті вісімнадцять тисяч триста одну) грн. 46 коп. інфляційних втрат, 5 327 (п'ять тисяч триста двадцять сім) грн. 38 коп. судового збору.

03.08.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016, (підписане 19.07.07.2016 р.), яке набрало законної сили 30.07.2016, видано наказ.

До Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва.

Вказана скарга обґрунтована тим, що рішення суду було виконано боржником самостійно, до початку вчинення державним виконавцем дії, спрямованих на його примусове виконання. Не зважаючи на це державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва була винесена постанова ВП № 52033013 від 08.02.2017 про стягнення виконавчого збору в розмірі 36 048,57 грн. та постанова ВП №52033013 від 08.02.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 136,10 грн.

У зв'язку з цим, боржник звернувся до суду та просив:

- визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва щодо винесення постанови ВП № 52033013 від 08.02.2017 про стягнення виконавчого збору в розмірі 36 048,57 грн. та винесення постанови ВП № 52033013 від 08.02.2017 про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 136,10 грн. ;

- визнати недійсною постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва ВП № 52033013 від 08.02.2017 про стягнення виконавчого збору в розмірі 36 048,57 грн. та постанови ВП № 52033013 від 08.02.2017 про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 136,10 грн.

Вказана скарга відповідала вимогам ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, суд прийняв скаргу до розгляду та призначив на 26.09.2017.

26.09.2017 представник скаржника через загальний відділ діловодства суду подав Заяву про збільшення вимог скарг на дії органу державної виконавчої служби.

Так, як відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши в судовому засіданні 26.09.17 подану скаржником заяву про збільшення вимог скарги, враховуючи, що, в т.ч. збільшення розміру позовних вимог є правом заявника (скаржника), передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд приймає вищевказану заяву про збільшення розміру позовних вимог (про збільшення вимог скарги) до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Одночасно, враховуючи процесуальні права сторін, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а саме, органу виконавчої служби, суд вважає необхідним відкласти розгляд скарги з метою надання можливості підготовки заперечень щодо збільшеного розміру позовних вимог (вимог скарги) та наведенні своїх доводів у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 відкладено розгляд справи до 17.10.2017.

В судове засідання 17.10.2017 представник позивача та представник Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва не з'явились, проте були повідомленні належним чином про час, дату та місце судового засідання.

17.10.2017 представник скаржника через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав заявлену скаргу в повному обсязі та надав усні пояснення по суті спору.

З огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, суд розглянув скаргу боржника без участі позивача та представника відділу ДВС.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд дійшов висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 115 ГПК України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-ІІІV від 02.06.2016, відповідно до п. 7. Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

25.08.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52033013 (далі - постанова про відкриття виконавчого провадження) на підставі наказу Господарського суду міста Києва, виданого 03.08.2016 по справі № 910/6643/16.

15.09.2016 боржником була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується відповідною відміткою реєстрації вхідної кореспонденції на постанові про відкриття виконавчого провадження.

12.10.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 по справі № 910/6643/16 боржник сплатив стягувачу грошові кошти в розмірі 360 485,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4007961, копія якого долучена до матеріалів справи.

21.10.2016, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (боржником) було направлено на адресу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва заяву про закінчення виконавчого провадження № 52033013, у якій зокрема повідомляв державного виконавця про виконання рішення суду в повному обсязі.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Скаржник звернувся зі скаргою до суду та наголошує на тому, що ним надані докази про фактичне виконання рішення №910/6643/16 до ВДВС, проте державним виконавцем дані докази повністю проігноровано, постанову про закінчення виконавчого провадження ним безпідставно не винесено.

Лише 08.02.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва було винесено постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 52033013 (далі - постанова про стягнення виконавчого збору) якою з боржника стягнуто у розмірі 36048,57 грн. та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою з боржника стягнуто у розмірі 136,10 грн.

19.08.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів скаржника на рахунку АБ «Укргазбанк» в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП №38095514 на загальну суму 7 017 828,98, до складу якого також включено 36 048,57 грн. виконавчого збору та 136,10 грн. витрат виконавчого провадження, які стягуються з скаржника на підставі постанови, винесеної державним виконавцем 08.02.2017 в межах виконавчого провадження №52033013.

28.08.2017 державним виконавцем було направлено платіжну вимогу від 28.08.2017 №ДВ/28 для списання вказаних коштів з рахунку скаржника.

При цьому скаржник зазначив, що вказані постанови (про виконавчий збір та про витрати виконавчого збору) на адресу скаржника не надходили. Також, зазначив автоматизованій системі виконавчого провадження вони також відсутні.

Про їх винесення скаржнику стало відомо при отриманні постанови про арешт його майна по зведеному виконавчому провадженні ЗВП №38095514 від 09.08.2017, що надійшла на адресу скаржника 15.08.2017, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції №6482/12-17, а також підтверджується конвертом з відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв'язку 14.08.2017 з штрих кодовим ідентифікатором №736 (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі в редакції, що діяла на момент винесення спірної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження").

Положеннями ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що 21.10.2016 боржником було направлено на адресу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва заяву про закінчення виконавчого провадження № 14/5-2054В, у якій зокрема повідомляв державного виконавця про виконання рішення суду в повному обсязі та боржник надав докази платіжного доручення № 4007961 від 12.10.2016.

Частиною 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до чп. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином, надані відповідачем докази фактичного виконання рішення у справі №910/6643/16 державним виконавцем повністю проігноровано, в порушення вимог пункту 1 частиною 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наведена постанова від 08.02.2017 про стягнення виконавчого збору ВП № 52033013 є незаконною, оскільки як встановлено при розгляді скарги, у період з 25.08.2016 по 08.02.2017 з боржника фактично не було стягнуто жодної суми грошових коштів. При цьому, постанова від 08.02.2017 була винесена після надходження 21.10.2016 заяви боржника про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені засади виконавчого провадження, зокрема: законності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. При винесенні постанови від 08.02.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець цих вимог не дотримався, передусім щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням.

Крім того, умовою стягнення виконавчого збору є фактично стягнуті суми. І лише за умови стягнення сум в примусовому порядку, від стягнутих сум стягується 10 процентів виконавчого збору. Тому, у разі виконання судового рішення протягом усього періоду виконавчого провадження, іншим способом ніж примусове стягнення, виконавчий збір не повинен стягуватися. Іншим способом може бути погашення боргу самим боржником, або його засновником, або відповідно до закону. Така правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 зі справи № 911/1794/16.

А, як зазначив представник боржника у судових засіданнях по даній справі, питання погашення боргу згідно наказу Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 № 910/6643/16 вирішено боржником в інший спосіб, аніж шляхом примусового стягнення через органи державної виконавчої служби.

Проте, 19.08.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів скаржника на рахунку АБ «Укргазбанк» в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП №38095514 в межах суми 7 017 828,98, до складу якого включено також ВП №52033013 на загальну суму 396670,37 грн. (360485,70 боргу за рішенням суду + 36048,57 грн. виконавчого збору + 136,10 грн. витрат виконавчого провадження).

Таким чином до складу вказаного зведеного виконавчого провадження включено зобов'язання відповідача, яке вже фактично припинено (виконано), проте надані відповідачем належні докази його виконання державним виконавцем безпідставно проігноровані.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до наданих доказів сторонами судом встановлено, що в межах виконавчого провадження №52033013 державним виконавцем станом на 29.08.2017 були винесені:

- постанова про відкриття виконавчого провадження;

- постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки жодних заходів примусового виконання рішень суду державним виконавцем в межах ВП №52033013 не вчинилось, правові підстави для стягнення виконавчого збору у державного виконавця відсутні.

Щодо стягнення витрат виконавчого провадження суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Таким чином відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що оскільки заходи примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження ВП№52033013 державним виконавцем не вживались, зобов'язання відповідача припинено не шляхом примусового стягнення з нього коштів, правові підстави для стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми зазначеній у виконавчому документі, а також витрат виконавчого провадження, у державного виконавця відсутні.

Таким чином, враховуючи роз'яснення, наведені у п. 9.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відповідно до яких за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє, суд дійшов висновку про те, що скарга боржника - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва обґрунтованою та такими що підлягають задоволеню.

Керуючись статтями 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В:

Задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва.

Визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві стосовно не закінчення виконавчого провадження ВП№52033013, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з наказом Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі №910/6643/16.

Зобов'язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №52033013 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з наказом Господарського суду міста Києва у справі №910/6643/16 від 03.08.2016.

Визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення 08.02.2017 в межах виконавчого провадження ВП №52033013:

- Постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 36 048,57 грн.;

- Постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 136,10 грн.

Визнати недійсними постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення 08.02.2017 в межах виконавчого провадження ВП №52033013 про:

- Постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 36 048,57 грн.;

- Постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 136,10 грн.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя І.І. Борисенко