РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа № 903/175/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком на рішення господарського суду Волинської області від 11.09.17 р.

у справі № 903/175/17 (суддя Пахолюк Валентина Анатоліївна )

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком"

відповідач ОСОБА_3 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації

про врегулювання розбіжностей за договором

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 році позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 соціального захисту Маневицької районної державної адміністрації про врегулювання розбіжностей за договором про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги.

Рішенням господарського суду Волинської області від 04.04.2017 позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_3 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації прийняти пункти 2.2.1, 6.2. договору про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги в такій редакції:

- п.2.2.1 "Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку".

-п.6.2."Розпорядник несе відповідальність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на ці цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми не перерахованих коштів".

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 рішення господарського суду Волинської області від 04.04.2017 змінено та викладено його резолютивну частину в такій редакції: "Позов задовольнити. Викласти п.п. 2.2.1, 6.2 договору від 29.12.2016р., укладеного ОСОБА_2 акціонерним товариством "Укртелеком" та ОСОБА_3 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації, у редакції позивача, а саме:

"п.2.2.1. Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку.

п.6.2. Розпорядник несе відповідальність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на ці цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми неперерахованих коштів."

В подальшому, відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 09.08.2017 касаційну скаргу ОСОБА_3 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації задоволено частково. Рішення господарського суду Волинської області від 04.04.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі № 903/175/17 скасовано. Справу скеровано на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

При цьому Вищий господарський суд України у своїй постанові вказав, що "обґрунтовуючи задоволення позову посиланням на ст.102 Бюджетного кодексу України та Порядком, господарські суди не звернули уваги на те, що Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" № 1789-VIII від 20.12.2012 ч.5 цієї статті, яка передбачала видатки місцевих бюджетів на надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенції з державного бюджету, була виключена.

Оскільки згідно п.1 Порядку він визначав відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг, зокрема, з послуг зв'язку, то внаслідок виключення відповідної норми з Бюджетного кодексу України, підстави для застосування Порядку, як такого, що не відповідав ст. 102 Бюджетного кодексу України в частині вказаних пільг, відсутні.

Відповідні зміни до самого Порядку були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 № 426.

Правильно вказуючи про те, що законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та викладаючи у зв'язку з цим п.2.2.1 договору в редакції позивача, господарські суди не звернули уваги на те, що згідно ч.3 ст. 48 Бюджетного кодексу України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними.

Безпідставним є також посилання суду першої інстанції при вирішенні спору на підпункт 12 пункту "а" ч.2 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування", оскільки відповідно до ст.5 цього ж закону районні державні адміністрації та, відповідно, їх управління не відносяться до органів місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд".

За результатами нового розгляду справи, рішенням суду від 11.09.2017 року(суддя Пахолок В.А.) в позові ОСОБА_1 акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії до ОСОБА_3 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про врегулювання розбіжностей за договором про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції врахував правову позицію та вказівки ВГСУ,визначені постановою від 09.08.2017 у даній справі .

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що між сторонами існують довготривалі взаємовідносини,пов'язані з відшкодуванням частини вартості надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії осіб згідно діючого законодавства. З метою захисту інтересів окремих категорій громадян, встановленням договірних відносин, забезпе чення дотримання прав та інтересів сторін, врегулювання порядку відшкодування витрат, пов'язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговій категорії осіб позивач запропонував ОСОБА_3 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації укласти договір від 29.12.2016 р. "Про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги " на 2017 рік.

Вказує, що за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору: складає протокол розбіжностей, про що робить застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором ( ч.4 ст.181 Господарського кодексу України).

На виконання зазначеної статті господарського кодексу відповідач на адресу позивача слав протокол розбіжностей, в якому, не погоджуючись з пунктами 2.2.1 .,6.2., виклав свою редакцію.

При цьому, позивач не погодився з запропонованими в протоколі розбіжностей умовами і скористався правом наданим законодавством - звернувся за вирішенням договірного спору в судовий орган. Своє право на звернення підтвердив листом Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №21/1.27-249 від 20.02.2017р. про те, що ПАТ Укртелеком в осіб Волинської філії займає монопольне (домінуюче) становище на ринку місцевого телефонного зв'язку та на ринку надання в користування каналів електрозв'язку у Волинській області з часткою 100 відсотків в межах власних мереж.

Неузгоджені сторонами пункти договору стосуються порядку розрахунків, а тому є істотною умовою договору, яка підлягала вирішенню.

Вважає, що позивач діяв в межах правового поля і судами першої та апеляційної інстанцій на думку апелянта вірно визнано їх обґрунтованими.

Крім того, позивач не погоджується з правовою позицією касаційної інстанції та відзначив , що суд не врахував, що на час слухання справ, а саме 04.04.2017р., 23.05.2017 р. зазначені норми, які стосувалися телекомунікаційних послуг діяли. Вважає, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, суд касаційної інстанції своїми висновками скасовує дію норми, тим самим порушуючи Основний закон, що недопустимо.

На відповідача, як на головного розпорядника коштів покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і оператора телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги. Таким чином, у взаємовідносинах з позивачем відпові дач не є суб'єктом владних повноважень, оскільки не приймає жодних рішень щодо розрахунків, лише реалізує функціональний механізм відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, не є носієм бюджетних зобов'язань а тому, на думку позивача ,на нього не розповсюджується дія статті 48 Бюджетного кодексу України.

Просить задовольнити апеляційну скаргу ПАТ Укртелеком в особі Волинської філії, скасувати рішення господарського суду Волинської області від 11.09.2017 р. та задовольнити позовні вимоги.

В Запереченнях на апеляційну скаргу відповідач вказує, що ОСОБА_3 соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації не має правових підстав брати на себе фінансові зобов'язання на умовах, що трактує позивач в договорі. Зі сторони управління не чиняться перешкоди щодо укладення вищевказаного договору, розбіжність виникає тільки щодо порядку розрахунків, оскільки в державному бюджеті не передбачені кошти для компенсації пільг за телекомунікаційні послуги, а за рахунок місцевого бюджету розрахунок буде проводитись в межах коштів, виділених на зазначені цілі. Відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги можливе тільки після виділення коштів на компенсацію пільг. При укладенні договору з протоколом розбіжностей позивач не несе ризиків та не порушуються права позивача та громадян, які користуються правом на пільги в користуванні телекомунікаційними послугами.

Вказує, що в ході розгляду справи апелянтом не доведено, що спір доведений до суду саме з вини відповідача. Тобто позивач припустився зловживання щодо своїх обов'язків, як підприємство, що надає послуги зв'язку на пільговій основі, що в подальшому стало підставою звернення до суду з даним позовом про спонукання до укладення договору. Зауважує, що відповідно до ч. 19 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" управління звільнено від сплати судового збору. Таким чином, управління вважає, що саме дії позивача призвели до вирішення даного спору в судовому порядку, витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Просить оскаржуване рішення залишити без змін , а апеляційну скаргу- без задоволення.

В судовому засіданні 26 жовтня 2017 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити.

В судове засідання 16 листопада 2017 сторони не з"явились, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та заздалегідь ( а.с. 174,175 ).

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами у справі не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їх представників в судове засідання, враховуючи обмеженість строків розгляду справи та відсутність клопотання про їх продовження , справа розглядається без явки сторін за наявними матеріалами.

Тому, сторони вважаються такими, що належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника апелянта, надані в судовому засіданні 26 жовтня 2017,дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Позивачем ПАТ Укртелеком для отримання компенсаційних виплат було надіслано відповідачу проект договору про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги від 29.12.2016 року.

07.02.2017 року договір був підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей, яким відповідач пропонував прийняти умови п.п. 2.2.1., 6.2 договору в своїй редакції.

Вказаний договір з протоколом розбіжностей було отримано позивачем 08.02.2017р.

Підпункт 2.2.1 відповідач виклав у такій редакції : Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку в межах, встановлених кошторисом; п.6.2 Розпорядник несе відповідальність перед оператором, якщо розрахунки не були проведені в місячний термін з дня надходження коштів на ці цілі на рахунок розпорядника, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми не перерахованих коштів.

Разом з тим, позивач не погодився з запропонованими в протоколі розбіжностей умовами і скористався правом наданим законодавством - звернувся за вирішенням договірного спору в суд. Своє право на звернення підтвердив листом Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №21/1.27-249 від 20.02.2017р. про те, що ПАТ Укртелеком в особі Волинської філії займає монопольне (домінуюче) становище на ринку місцевого телефонного звязку та на ринку надання в користування каналів електрозвязку у Волинській області з часткою 100 відсотків в межах власних мереж.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальний порядок укладання господарських договорів встановлений ст. 181 Господарського кодексу України ( надалі - ГК).

В свою чергу, відповідно до п. п. 2, 3 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У раз якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору іншій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно ч. 4 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його. В цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (ч. 5 ст. 181 ГК України).

Частиною 7 ст. 181 ГК України встановлено, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем ПАТ "Укртелеком" для отримання компенсаційних виплат було надіслано відповідачу проект договору про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги від 29.12.2016 року.

07.02.2017 року договір був підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей, яким відповідач пропонував прийняти умови п.п. 2.2.1., 6.2 договору в своїй редакції.

Підпункт 2.2.1 відповідач виклав у такій редакції : Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку в межах, встановлених кошторисом; п.6.2 Розпорядник несе відповідальність перед оператором, якщо розрахунки не були проведені в місячний термін з дня надходження коштів на ці цілі на рахунок розпорядника, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми неперерахованих коштів.

Вказаний договір з протоколом розбіжностей було отримано позивачем 08.02.2017р.

В свою чергу, не погодившись із запропонованою редакцією пунктів 2.2.1, 6.2. договору від 29.12.2016, ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії звернувся до господарського суду в межах 20-денного строку, визначеного ч. 7 ст.181 ГК України для врегулювання вказаних розбіжностей за договором.

Посилаючись на лист Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №21/1.27-249 від 20.02.2017 року відповідно до якого вказано, що ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії займає монопольне (домінуюче) становище на ринку місцевого телефонного зв'язку та на ринку надання в користування каналів електрозв'язку у Волинській області з часткою 100 % в межах власних мереж, позивач вважав, що спірні пункти в редакції відповідача суперечать чинному законодавству та цілям обох сторін щодо захисту інтересів окремих категорій громадян України. Крім того, позивач зобов'язаний надавати телекомунікаційні послуги пільговій категорій осіб в силу діючих законів України, а органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечувати компенсацію втрат оператору внаслідок надання телекомунікаційних послуг зазначеній категорії осіб в порядку і на умовах, визначених законом та договором, без обмеження їх сум.

Згідно п. 19 ст. 12, п. 10 ст. 13, п. 18 ст. 14, п. 20 ст. 15, п. 7, 12 ст. 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551 -XII , ч. 2 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей від 20.12.1991, № 2011-XII, п. 6 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист від 24.03.1998 № 203/98- ВР, п. 28 ст. 20, п. 5 ст. 21, п. 1 ст. 22 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п.4 ч. З ст. 13 Закону України Про охорону дитинства встановлені пільги на телекомунікаційні послуги, які надаються позивачем.

Стаття 179 Господарського кодексу України визначає, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад.

Отже, укладення договору не є обовязковим, оскільки відшкодування витрат, повязаних із пільговим встановленням телефонів здійснюється відповідно до законодавства України на підставі рахунку та акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 8 ч. 2. ст. 2 Бюджетного кодексу України в поточній редакції бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане Бюджетним кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Згідно статті 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Протягом бюджетного року закон про Державний бюджет України є пріоритетним щодо видатків на загальносуспільні потреби відносно інших законів України.

Пунктом 8 статті 7 Бюджетного кодексу України затверджено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до ч. 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно ст. 47 Бюджетного кодексу України відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як визначено ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобовязань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Облік зобовязань розпорядників бюджетних коштів здійснюють органи Державного казначейства України у порядку, визначеному Державним казначейством України та відображають їх у звітності про виконання Державного бюджету України і місцевих бюджетів.

Згідно ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

В свою чергу, Державне казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі:

1) наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету;

2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі);

3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів констатує, що норми Бюджетного кодексу України не визнають бюджетними зобов'язаннями будь-які зобов'язання, взяті юридичними особами за кошти державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом та Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік, і, відповідно, витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до річного розпису асигнувань Державного бюджету України на 2017 рік та річного плану закупівель відповідача на 2017 рік, затвердженого протоколами тендерного комітету управління від 16.02.2017 № 1 та від 17.02.2017 року №2, не встановлено видатків на оплату відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги.

ОСОБА_3 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації розроблено проект рішення Про внесення змін та доповнень до Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки та порядку використання коштів, виділених для реалізації Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки, в якому пропонувалось доповнити розділ 8 Заходи та завдання Програми Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки, затвердженої рішенням районної ради від 28 січня 2015 року № 45/2, окремим заходом такого змісту:

- п. 35. Відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на послуги звязку;

та доповнити розділ 2 Умови використання коштів Порядку використання коштів, виділених для реалізації Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки, затвердженого рішенням районної ради від 28.01.2015 № 45/2, пунктом 2.35:

- 2.32. Кошти, що виділяються на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на послуги звязку виплачуються підприємствам надавачам послуг за встановлення телефону та знижки на абонентську плату громадянам, які мають таке право відповідно до Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту, Закону України Про жертви нацистських переслідувань, Закону України Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист, Закону України Про охорону дитинства, крім громадян утворених обєднаних територіальних громад.

Підприємства що надають телекомунікаційні послуги щомісячно до 25 числа, що настає за звітним періодом надають управлінню соціального захисту населення райдержадміністрації розрахунки щодо вартості послуг за формою 2-пільга на паперових та електронних носіях у форматі БВР- файла, відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 № 117 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

Відшкодування вартості встановлення телефонів та знижки на абонентську плату за користування телефоном, в тому числі й за попередній бюджетний період проводиться в межах коштів виділених на зазначені цілі на підставі наданих організацією, яка надала послуги, розрахунків та актів звіряння за формою, затвердженою Міністерством праці та соціальної політики України від 28 березня 2003 року № 83 Про затвердження форми № 3-пільга

Компенсаційні виплати здійснюються шляхом перерахування коштів з реєстраційного рахунку управління соціального захисту населення на рахунки надавачів послуг.

Рішенням Маневицької районної ради Волинської області Про внесення доповнень до Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки та Порядку використання коштів, виділених для реалізації цієї Програми від 17.08.2017 № 22/3 вищевказані зміни погоджено.

ПАТ Укртелеком в особі Волинської філії було направило відповідачу для розгляду та підписання договір від 29 грудня 2016 року про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги без конкретно вказаної суми компенсації.

Крім того, колегія суддів враховує вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 09.08.2017 р. у даній справі та зауважує, що відповідно до ч.3 ст. 48 Бюджетного кодексу України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Водночас, відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок бюджетних коштів врегульовано названим вище законодавством України і зобовязання сторін з їх надання та оплати виникають в силу відповідних правових норм, незалежно від їх волі.

З огляду на наведене, колегія суддів констатує, що доводи апелянта не спростовують по суті вірного висновку суду першого інстанції, а отже відсутні правові підстави для її задоволення.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 Про судове рішення, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 11 вересня 2017 року у справі № 903/175/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.