РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017справа № 910/10175/16

За позовом (справа № 910/7104/17) першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі:

1) Кабінету Міністрів України

2) Міністерства оборони України

3) Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України

до 1) Київської міської ради

2) Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання права власності та визнання недійсною реєстрації

Та за позовом (справа № 910/10175/16) першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі

1) Міністерства оборони України,

2) Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -1- 1) Кабінет Міністрів України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 2) Державне підприємство "Управління капітального будівництва та інвестицій"

про скасування рішення

Суддя М.В. Пасько

Представники:

Від прокуратури Лесько Г.Є.,

Від позивача Цицюра В.І., Мехреньгіна А.Б. - предст. за дов.,

Від відповідача Перепелицін К.М., Субота О.В., Барбух В.В. - предст. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про скасування рішення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/10175/16 до розгляду справи було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1 - Кабінет Міністрів України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.09.2016 у справі № 910/10175/16 у позові Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 у справі № 910/10175/16 до розгляду справи було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Управління капітального будівництва та інвестицій".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 у справі № 910/10175/16 рішення господарського суду міста Києва від 01.09.2016 скасовано, по справі прийнято нове рішення, у позові прокурора відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.05.2017 у справі № 910/10175/16 рішення господарського суду міста Києва від 01.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 у справі № 910/10175/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2017 суддею Головіною К.І. прийнято справу № 910/10175/16 до свого провадження та призначено її до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.05.2017 суддею Маринченко Я.В. порушено провадження у справі у справі № 910/7104/17 за позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Київської міської ради, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та визнання недійсною реєстрації.

01.06.2017 Військовою прокуратурою Центрального регіону України через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про передачу матеріалів справи для розгляду в закритому засіданні у зв'язку із необхідністю дослідження документів, які містять гриф "Таємно" та клопотання про об'єднання справи № 910/7104/17, та № 910/10175/16 в одне провадження.

27.06.2017 Військовою прокуратурою Центрального регіону України через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору та клопотання про відкладення розгляду справи.

В обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору прокуратура посилається на те, що на рахунку військової прокуратури Центрального регіону України відсутня достатня сума коштів для покриття витрат на сплату судового збору, а відтак прокуратура не має змоги здійснити оплату судового збору в повному обсязі, що позбавляє на даний час можливості належним чином здійснити захист порушених інтересів держави в судовому порядку.

Разом з тим, в обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи прокуратура посилається на те, що документи, які перебували в режимно-секретній частині військової прокуратури Центрального регіону України скеровані на адресу суду з дотриманням вимог режиму таємності, а саме фельд'єгерським зв'язком у відповідності до встановленого графіку передачі документів вказаної категорії, орієнтовний час надходження яких становить біля 10 діб.

В судовому засіданні 27.06.2017 представник прокуратури підтримав подані вищезазначені клопотання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.07.17 (Суддя Маринченко Я.В.) відстрочено Першому заступнику військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України сплату судового збору за подачу до господарського суду міста Києва позовної заяви до Київської міської ради, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та визнання недійсною реєстрації до наступного судового засідання у даній справі; об'єднано в одне провадження справу № 910/7104/17 за позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Київської міської ради, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та визнання недійсною реєстрації зі справою № 910/10175/16 за позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Київської міської ради, треті особи - Кабінет Міністрів України, Державне підприємство "Управління капітального будівництва та інвестицій" про скасування рішення в одне провадження під спільним номером № 910/10175/16.

У зв'язку із відсутністю допуску у судді Маринченко Я.В. до роботи з документами, що містять інформацію з обмеженим доступом справа передана на повторний автоматичний розподіл.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва призначено автоматичний розподіл справи.

Внаслідок вказаного розподілу справа передана для розгляду судді Головатюку Л.Д.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.08.17 суддею Головатюком Л.Д. заявлено самовідвід.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Внаслідок вказаного розподілу справа передана для розгляду судді Паську М.В.

Враховуючи викладене, розгляд справи призначено на 20.09.17.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.09.17 відкладено розгляд справи на 18.10.17.

18.10.17 від Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України надійшло повідомлення у справі.

Прокурор у справі, у судовому засіданні, заявив клопотання про витребування доказів та просив суд його задовольнити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.10.17 відкладено розгляд справи на 08.11.17.

06.11.17 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Представники позивача, у судовому засіданні, надали усні пояснення та просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача, у судовому засіданні, доповіли по суті поданого відзиву на позовну заяву, а також надали усні пояснення щодо позовних вимог та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради XI сесії IV скликання № 432/2893 24.11.05 "Про передачу земельної ділянки державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій" для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціальної інфраструктури на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва", переведено частину земель оборони площею 5,80 га на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва (надалі - земельна ділянка) до земель запасу житлової та громадської забудови та надано державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій", за умови виконання п. 4 цього рішення, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 5,80 га для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціальної інфраструктури на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що вищевказане рішення Київради від 24.11.05 № 432/2893 було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, на норми ст. 141, 143, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), та вказує на порушення права землекористування Міністерства оборони України та його структурного підрозділу в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Враховуючи викладене вище, позивач просить суд визнати нечинним рішення № 432/2893 24.11.05, визнати недійсною реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради Київської міської ради та визнати за Кабінетом міністрів України право власності на земельну ділянку.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги необґрунтовані, у зв'язку з чим він просить суд відмовити в задоволенні позову.

Оцінюючи подані позивачем та відповідачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і покійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Частинами 1-4 статті 2 Закону України "Про використання земель оборони" військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 9 Земельного Кодексу України, до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить: розпорядження землями територіальної громади міста; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ЗК України; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності в порядку, передбаченому ЗК України; припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених ЗК України.

Відповідно до статті 124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Також, оскаржуваним рішенням було затверджено проект відведення земельної ділянки державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій" для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціальної інфраструктури на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва та передано ДП "Управління капітального будівництва та інвестицій" в оренду на 5 років земельну ділянку площею 5,80 га для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціальної інфраструктури на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень ЗК України в редакції, чинній на день прийняття оскаржуваних рішень, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів і посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно із статтею 141 Земельного Кодексу України, підстави припинення користування земельними ділянками є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Частинами 3, 4 ст. 142 ЗК України визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Як вбачається з копії листа Міністерства борони України № 220/2743 від 14.12.04, останнім надано згоду на вилучення земельної ділянки у військового містечка № 168 з її подальшою передачею ДП "Управління капітального будівництва та інвестицій".

Також, листом Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 29.08.02 визначено перелік земельних ділянок військових містечок Міноборони, що пропонуються під забудову, серед яких визначена і спірна земельна ділянка під № 8.

Отже, враховуючи ту обставину, що до Київської міської ради звертався позивач щодо припинення права користування земельної ділянки та передачі її в користування третій особі, то відсутні підстави для твердження, що земельна ділянка вибула поза волею позивача.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦКУ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦКУ).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦКУ.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦКУ встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦКУ, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви

Як вбачається з матеріалів справи та вище викладеного, Міністерство борони України з 2005 року було обізнане в переході права власності на спірне майно.

У зв'язку з викладеним, суд вважає задовольнити заяву відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, про застосування строків позовної давності, що тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмові у позові покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову відмовити повністю.

2.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.В. Пасько

Повне рішення складено 15.11.17.