РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017Справа №905/1750/17

За позовом Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая»

До Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця»

Про стягнення 3 103,42 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Гарбузова Т.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Шахта ім. М.С.Сургая» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 3 103,42 грн. вартості нестачі вантажу.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 31.07.17. порушено провадження у справі № 905/1750/17 та призначено її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.08.17. справу № 905/1750/17 направлено за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу № 905/1750/17 передано для розгляду судді Ващенко Т.М., з огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.17. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 905/1750/17 до свого провадження та призначено її до розгляду на 26.09.17.

Відповідач в судовому засіданні 26.09.17. подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, та подав заяву про застосування строку позовної давності.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 26.09.17., 17.10.17. розгляд справи було відкладено на 17.10.17., 07.11.17.

18.10.17. та 02.11.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

Позивач в судове засідання 07.11.17. не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні 07.11.17. проти позову заперечував.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе прийняти рішення у справі № 905/1750/17.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 905/1750/17.

В судовому засіданні 07.11.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.16. між Публічним акціонерними товариством "Українська залізниця" (виконавець) та позивачем (вантажовласник) було укладено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № ДФ/10283, предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до залізничної накладної № 53348579 від 25.12.16., відправником - Державним підприємством «Шахта ім. М.С.Сургая» надіслано залізничним транспортом, в тому числі вагон № 62251715 з вантажем вугілля кам'яне марки г-газове. Одержувачем є ПАТ «ЦЗФ Комсомольська».

Відповідач видав вантаж за комерційним актом № БН 729303/345 від 29.12.16., який свідчать про недостачу вугілля кам'яного у вагоні № 62251715.

Позивач зазначає, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 3 103,42 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 53348579 від 25.12.16.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Аналогічні положення містяться у статтях 110, 113 Статуту залізниць України.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений комерційним актом № БН 729303/345 від 29.12.16.

При цьому у відповідності до матеріалів справи судом встановлено, що описом вкладення в цінний лист № 825 позивач направив відповідачу претензію № 83 від 24.01.17. разом з оригіналом комерційного акту № БН 729303/345 від 29.12.16. (в порядку п. 6 «Правил заявлення та розгляду претензій», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334). Згідно з даними, розміщеними на офіційному сайті Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» вказане поштове відправлення було отримано відповідачем 24.02.17., отже, оригінал вказаного комерційного акту знаходиться у відповідача, який його, на противагу вимогам ухвал суду в даній справі, не надав.

З огляду на вказане не приймаються доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

При складанні комерційного акту № БН 729303/345 від 29.12.16. виявлено наступне: вагон у технічному стані справний. Було проведено комісійне переважування вагону № 52538782 на справних 150т електронних вагонних вагах. За документом: вага брутто вагона не вказана, тара 23100 кг, нетто 63700 кг, при переважуванні виявилось: брутто 81100 кг, тара 23100 кг, нетто 58000 кг, що менше документу на 5700 кг. При комерційному огляді виявлено навантаження навалом, поверхня вантажу нижче бортів на 20см марковано поздовжньою смугою вапном, в місцях виїмок маркування відсутнє, двері люка зачинені, теча вантажу відсутня, виявлена виїмка з правого боку розміром 1000смх110смх80см.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність документів щодо розміру дійсної вартості втраченого вантажу, оскільки останні спростовуються матеріалами справи та наявними доказами.

Так, відповідно до п. 2.7. роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

З огляду на вищевикладене, надана позивачем до матеріалів справи копія договору № 02-16/РВ від 29.07.16., розрахунку, специфікації № 1 від 30.01.17., копії наданих позивачем платіжних доручень, визнаються судом належними та достатніми доказами на підтвердження вартості втраченого вантажу у вагоні № 62251715.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вагон № 62251715:

Нестача 5700 кг.

Нестача з урахуванням норм природної втрати: 5700 кг - 1274 кг = 4426 кг.

Вартість 1 тони становить 701,1789 грн. з ПДВ.

Вартість нестачі: 4,426 т*701,1789 грн. = 3103,42 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю на суму 3 103,42 грн., оскільки залізницею всупереч ст.ст. 33, 34 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Як відзначалось судом, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Проте, за висновками суду, строк позовної давності не сплив з наступних підстав.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п. 2.2 зазначеної Постанови, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.07. Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу;

в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення - для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні;

г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу;

д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу;

е) після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень;

ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках (ст. 134 Статуту залізниць України).

Комерційний акт № БН 729303/345, який свідчать про недостачу вугілля кам'яного у вагоні № 62251715 датований 29.12.16.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто перебіг строку для подачі позову до відповідача в даному випадку розпочався 30.12.16. і закінчувався 30.06.17.

Рекомендованим відправленням № 775 з описом вкладення 21.07.17. (дата відбитки календарного штемпеля відділення зв'язку Вугледар) позивачем було направлено до Господарського суду Донецької області позовну заяву про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» 3 103,42 грн. вартості нестачі вантажу. Відправлення № 775 було отримано Господарським судом Донецької області 28 07 17., що вбачається з даних, розміщених на офіційному сайті Публічного акціонерного товариства «Укрпошта»: http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.07.17. у справі № 905/1524/17 вказану позовну заяву було повернуто заявнику без розгляду на підставі п.п. 2, 4 , 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Після повторного звернення до Господарського суду Донецької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 3 103,42 грн. вартості нестачі вантажу ухвалою Господарського суду Донецької області від 31.07.17. порушено провадження у справі № 905/1750/17 та, в подальшому, відповідною ухвалою суду справу № 905/1750/17 направлено за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

При цьому судом враховано, що за приписами ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Отже, позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 3 103,42 грн. вартості нестачі вантажу 21.07.17., тобто без пропущення установленого строку позовної давності.

Отже, відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, б. 22; ідентифікаційний код 40150216) на користь Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» (85670, Донецька область, м. Вугледар; ідентифікаційний код 40695853) 3 103 (три тисячі сто три) грн. 42 коп. - збитків, заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.17.

Суддя Т.М. Ващенко