РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017Справа №910/15913/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 4 225,86 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Малиновський П.А., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 4 225,86 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим вагон № 51805984 з вантажем (дрібняк коксовий), прибув з недостачею в розмірі 2550 кг. на суму 4 225,86 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.09.2017 порушено провадження у справі №910/15913/17 та призначено до розгляду на 17.10.2017.

06.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

17.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову в повному обсязі зазначивши при цьому, що позивачем до позовної заяви надано рахунок-фактуру № 91542174 від 17.06.2017 та сертифікат якості на партію № 23169 на вантаж пункт 3 таблиці рахунку-фактури № 91542174, згідно яких позивачу наданий рахунок на сплату 159126,76 грн. за дрібняк кокосовий за заявлену вагу 60,550 тонн, а фактично оплачено за 52,073 тонн. Згідно з комерційним актом позивачем отримано 58 тонн, що більше ніж пред'явлено та сплачено за рахунком-фактурою № 91542174 від 17.06.2017.

Представник позивача у судове засідання 17.10.2017 не з'явився, представник відповідача з'явився.

Враховуючи неявку представника позивача в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням позивачем вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 про порушення провадження у справі, розгляд справи було відкладено на 13.11.2017.

08.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

Представник позивача в судове засідання 13.11.2017 не з'явився, подавши 06.10.2017 клопотання про розгляд справи за відсутності представника останнього.

Заслухавши думку представника відповідача щодо можливості розгляду справи за відсутності представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання 13.11.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015 між Публічним акціонерними товариством "Українська залізниця" (далі виконавець, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - вантажовласник, позивач) укладено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № 1970/ДФ/10017, предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до залізничної накладної №50545094 від 17.06.2017, відправником - ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», на підставі Договору № 370/14Сб/1121 від 18.04.2014 (далі - Договір), укладеного між позивачем, як покупцем, та ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», як постачальником, було здійснено поставку коксу залізничним транспортом, зокрема вагоном № 51805984, з вантажем "дрібняк коксовий" загальною масою 83550 т. Одержувачем є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

По прибутті вагону № 51805984, на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було складено комерційний акт № 486202/94/745 від 27.06.2017, відповідно до якого, недостача коксу у вагоні № 51805984 складає 2550 кг.

Позивач зазначив, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 4 225,86 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 50545094 від 17.06.2017.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційним актом № 486202/94/745 від 27.06.2017.

При складанні комерційного акту № 486202/94/745 від 27.06.2017, встановлено наступне: «При осмотре поезда в парке приема обнаружено - погрузка выше уровня бортов на 30 см. «шапкой». Груз не маркирован. Справа по ходу поезда с 3 по 7 люка выемка длиной 5 м. шириной от 1 м до 2 м вглубь 50-60 см. течи груза нет. Вагон бездверный, разгрузочные люка закрыты на запорный механизм. Вагон задержан на контрольную перевеску на 150т вагонных весах Уведомлены полиция деж. Каракай в 22-40 мм. охрана нач.кар. Груздев в 22- 35 мин. Складено акт ГУ-23 № 32505 від 26.0» та «При контрольной перевеске вагон комиссионно перевешен на исправных 150 тн. вагонных весах ст. Волноваха Дон.ж.д. госповерка 15.02.17г., контрольный осмотр-проверка 10.05.17 г. с полной остановкой и расцепкой вагона. По документу значится: брутто - не указано, тара - 23300кг., нетто-60550 кг. Фактически при перевеске оказалось: брутто-81300 кг., тара - 23300 (согласно документа), нетто - 58000 кг., что менее документа на 2550 кг. Вагон технически исправный. Комиссионная перевеска произведена агентом коммерческим Протасенко Л.В. в присутствии ДСЗ Чангли В.В., представителя Волновахского отдела полиции Тарасьев - 27.06.2017г. С момента прибытия и до отправления вагон находился под охраной».

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За результатами переважування у вагоні № 51805984 недостача коксу складає 2550 кг.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

З урахуванням вищевикладеного, фактична нестача вантажу у вагоні № 51805984 складає 1339 кг.

Загальна сума у рахунку-фактурі № 91542174 від 17.06.2017 складає 190 952,12 грн. за 60,55 т.

Таким чином, вартість 1 т. вантажу (антрацит) складає 3 153,63 грн. з ПДВ.

Отже, з урахуванням граничного розходження маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, вартість нестачі вантажу становить 4 225,86 грн. з ПДВ.

Таким чином, позивачем, на підставі первинних документів, наявних у матеріалах справи, було доведено суду реальну вартість частково втраченого при перевезенні майна в загальному розмірі 4 225,86 грн.

Враховуючи те, що договір перевезення було укладено позивачем з відповідачем, який безпосередньо надав послуги з перевезення вантажу, а також враховуючи ту обставину, що втрата вантажу відбулась під час його перевезення, відповідач є відповідальною особою за втрату вищезазначеного вантажу, а відтак позовні вимоги до відповідача про стягнення вартості втраченого вантажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо заперечень відповідача стосовно різниці між фактичною вагою та вагою наведеною, які вказані у рахунку-фактурі вантажовідправника яка складає 8,477 тон, а вага втраченого вантажу з урахування норми природної втрати складає 1,34 тон, суд відзначає, що вага вантажу, що перевозилася відповідачем у вагоні №51805984 вказана у залізничній накладній № 50545094 від 17.06.2017р., а недостача вантажу підтверджується долученим до матеріалів справи комерційним актом, про який вказувалося вище, відтак такі посилання відповідача суд визнає необґрунтованими.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1; ідентифікаційний код: 00191129) збитки в розмірі 4 225 (чотири тисячі двісті двадцять п'ять) грн. 86 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.11.2017.

Суддя О.А. Грєхова