РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017Справа №910/23599/15

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

4) ОСОБА_4

5) Товариство з обмеженою відповідальністю "Гофра України"

6) Приватне підприємство "Агрофірма "Росія"

7) Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Нафта"

8) Селянське (фермерське) господарство "Єлисей"

9) Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Зерно України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

10) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання зобов'язань припиненими

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача ОСОБА_5 - представник за довіреністю б/н від 02.11.2016р.

від відповідача ОСОБА_6- представник за довіреністю б/н від 28.08.17р.

від третьої особи-1 не з'явився

від третьої особи-2 не з'явився

від третьої особи-3 не з'явився

від третьої особи-4 не з'явився

від третьої особи-5 не з'явився

від третьої особи-6 не з'явився

від третьої особи-7 не з'явився

від третьої особи-8 не з'явився

від третьої особи-9 не з'явився

від третьої особи-10 Музичук Л.В. - представник за довіреністю № 27-6896/17

від 30.03.17р.

В судовому засіданні 15.11.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Обрій" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання зобов`язання припиненим.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2015р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016р., позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016р. скасовано постанову Київського апеляційного Господарського суду від 15.06.2016р. та рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2015р., а матеріали справи № 910/23599/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Вищий господарський суд України у постанові від 13.12.2016р. звертає увагу судів попередніх інстанцій, що "всупереч вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України не було надано жодної правової оцінки наданим відповідачем поясненням стосовно розміру заборгованості позивача за кредитними договорами та відповідного його розрахунку, що містяться у матеріалах справи та не зазначене на підставі яких документів суди дійшли висновку, що заборгованість останнього перед ПАТ "Дельта Банк" на дату здійсненого зарахування складає 131762922,03 грн.

Судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки пунктам 3.4.1 кредитних договорів, у яких СГ ТОВ "Обрій" погодило з ПАТ "Дельта Банк" умови дострокового погашення кредитів та нарахованих процентів за ними, а саме - боржник зобов'язався попередити банк про свої наміри не пізніше, як за п'ять робочих днів до дати такого погашення.

Судам слід було з'ясувати, чи дотримано позивачем умов, погоджених ним же п. 3.4.1. кредитних договорів, під час направлення заяви про зарахування від 26.02.2015р.

Так, суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку, що строк виконання зобов'язань по договорам банківських вкладів настав на момент укладення договору про відступлення права вимоги та подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, взагалі не досліджували змісту наявних у матеріалах справи депозитних договорів, умов та порядку дострокового пред'явлення ощадних сертифікатів до погашення та фактів, які б свідчили, що ощадні сертифікати фактично були пред'явлені, із зазначенням дати такого пред'явлення та офіційного курсу НБУ долара США до гривні на дату такого пред'явлення.

Крім того, судами не надано правової оцінки тому факту, що згідно доданого до позовної заяви договору №26/02/15-ДС від 26.02.2015р. про відступлення права вимоги, ТОВ "Вердик Фінанс" було передано СГ ТОВ "Обрій" право вимоги за Депозитними договорами на загальну 4394936,88 доларів США, що в еквіваленті на 26.02.2015р. складає 131892055,77 грн., тоді як зараховувалось згідно спірної заяви 4679793,90 доларів США, що також підтверджується наявними у матеріалах справи поясненнями представника позивача від 04.11.2015р. Натомість, суди попередніх інстанцій зазначають, що за договором №26/02/15-ДС відступлено право вимоги, щодо отримання грошових коштів на загальну суму 4679793,90 доларів США".

Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ від 19.12.2016р. справу №910/23599/15 передано на розгляд судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016р. справу № 910/23599/15 прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи в судовому засіданні 01.02.2017.

01.02.2017 у судовому засіданні представник відповідача надав суду письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 20.12.2016р., відповідно до яких відповідач звертає увагу щодо заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 131 762 922,03 грн., проте, заборгованість позивача перед Банком складає 142 047 253,29 грн. Крім того, відповідач стверджує, що позивач не надав Банку копію Договору про відступлення права вимоги від 26.02.2015р., щоб підтвердило перехід права вимоги від ТОВ "Вердикт Фінанс" та не надано доказів щодо повноважень представника Сільськогосподарського ТОВ "Обрій" ОСОБА_9 підписувати заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Враховуючи викладені обставини, відповідач вважає, що зарахування однорідних вимог суперечить ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.02.17 залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб третьою особою-10, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, продовжено строк розгляду спору у справі №910/23599/15 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 01.03.2017.

27.02.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до яких третя особа-10 проси суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором не настав, оскільки 26.02.15р. позивач мав зобов'язання за кредитним договором, строк користування кредитними договорами встановлений - 31.03.2016. Крім того, третя особа-10 вказує на те, що 03.03.2015р. у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію, тому на підставі ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів.

01.03.2017 у судовому засіданні представник позивача надав суду клопотання про призначення судової економічної (бухгалтерської) експертизи та заявив клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено до 29.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 призначено у справі №910/23599/15 судову економічну (бухгалтерську) експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені Заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

14.06.17 через загальний відділ діловодства господарського суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса надійшли матеріали справи № 910/23599/15 та повідомлення про неможливість надання висновку судової експертизи № 6348 від 05.09.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 суд поновив провадження у справі та призначив до розгляду на 25.10.2017.

У судовому засіданні 25.10.2017 було оголошено перерву до 15.11.2017.

У судове засідання, призначене на 15.11.2017, з'явились представники сторін та третьої особи-10.

Представник позивача підтримав подане через канцелярію суду клопотання про призначення судової економічної (бухгалтерської) експертизи, яке просив задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи проти поданого клопотання заперечували та просили відмовити в його задоволенні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та прийнявши до уваги, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 вже призначалась судова економічна (бухгалтерську) експертиза, виконання якої було неможливим у зв'язку з невиконанням сторонами вимог ухвали суду щодо надання необхідних пояснення на клопотання судового експерта, суд вирішив відмовити у повторному клопотанні позивача про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні суд заслухав представника позивача, яка підтримала позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представники відповідача та третьої особи-10 проти позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи своїх представників, чи особисто, в судове засідання явку не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників третіх осіб, які належним чином повідомлені.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

10.06.2013 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Обрій" (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (Кредитор) укладено договір кредитної лінії №НКЛ-2016865, за умовами якого Кредитор зобов'язується надавати Позичальнику грошові кошти, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "Транш", а у сукупності - "Транші", на умовах, визначених цим Договором, в межах мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 1720000 дол. США (Один мільйон сімсот двадцять тисяч доларів США 00 центів), зі сплатою плати за користування Кредитом у розмірі: 25% (Двадцять п'ять процентів) річних за користування Кредитом (Траншем), наданим в гривні; 14% (Чотирнадцять процентів) річних за користування Кредитом (Траншем), наданим в доларах США, та кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше " 31" березня 2016 року.

10.06.2013 року між позивачем та відповідачем було також укладено Договір кредитної лінії №ВКЛ-2016865/1, за умовами якого Кредитор зобов'язується надавати Позичальнику грошові кошти, надалі за текстом - "Кредит", у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "Транш", а у сукупності - "Транші", на умовах, визначених цим Договором, в межах мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 2 600 000,00 дол. США (Два мільйони шістсот тисяч доларів США 00 центів), зі сплатою плати за користування Кредитом у розмірі: - 25% річних за користування Кредитом (Траншем), наданим в гривні, -14% річних за користування Кредитом (Траншем), наданим в доларах США, та кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше " 28" лютого 2014 року. При цьому Сторони домовились, що до 01 серпня 2013 року сума наданого Кредиту (Траншів) не може перевищувати 2 280 000,00 дол. США (Два мільйони двісті вісімдесят тисяч доларів США 00 центів). Транші, видача яких призводить до збільшення заборгованості за Кредитом понад 2 280 000,00 дол. США (Два мільйони двісті вісімдесят тисяч доларів США 00 центів) в межах максимального ліміту заборгованості, можуть надаватись Позичальнику лише після " 01" серпня 2013 року за умови наявності письмового листа від ТОВ "ГеоАгро-Консалт" про підтвердження урожайності по кукурудзі не менше 7,0 тонн/га, сої не менше 1,8 тонн/га, та окремого рішення Кредитного Комітету Кредитора.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами між сторонами були укладені наступні договори:

1) Іпотечний договір №2016865/S-1 від 14.06.2013 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_11 (який діяв від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2), за умовами якого (п. 2.1., 2.1.1., 2.1.2.) відповідачу передано в іпотеку: машиномісце №15 в підземному паркінку, загальною площею 14,30 кв.м. та машиномісце НОМЕР_5 в підземному паркінку, загальною площею 14,30 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2; загальна вартість предмету іпотеки - 639 440,00 грн.

2) Іпотечний договір №2016865/S-2 від 20.06.2013 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_11 (який діяв від імені ОСОБА_3), за умовами якого (п. 2.1., 2.1.1.) відповідачу передано в іпотеку: квартиру, загальною площею 129,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3; ринкова вартість - 7 081 798,00 грн.

3) Іпотечний договір №2016865/S-10 від 10.06.2013 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_11 (який діяв від імені ОСОБА_2), за умовами якого (п. 2.1.1.) відповідачу передано в іпотеку: квартиру, загальною площею 203,00 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.; заставна вартість предмету іпотеки - 6 551 063,00 грн.

4) Договір застави транспортних засобів №НКЛ-2016865/S-11 від 06.08.2013 року, укладений між позивачем та відповідачем, за умовами якого відповідачу передано в іпотеку 8 транспортних засобів (згідно з додатком №1 до договору), вартість предмету іпотеки - 9 039 457,00 грн.

5) Договір застави транспортних засобів №2016865/S-4 від 10.06.2013 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_11 (який діяв від імені ОСОБА_4), за умовами якого відповідачу передано в іпотеку: Mercedes-Benz CL 550 реєстраційний номер НОМЕР_1 (заставна вартість 441 054,00 грн.) та Mercedes-Benz GL 550 реєстраційний номер НОМЕР_2 (заставна вартість 575 478,00 грн.);

6) Договір застави транспортних засобів №2016865/S-3 від 10.06.2013 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_11 (який діяв від імені ОСОБА_1), за умовами якого відповідачу передано в іпотеку: Mercedes-Benz CL-550 реєстраційний номер НОМЕР_3 (заставна вартість 575 478,00 грн.) та Lexus LX-570 реєстраційний номер НОМЕР_4 (заставна вартість 511 472,00 грн.);

7) Договір застави № HKJI-2016865/S-12 від 2013 року, укладений між позивачем та відповідачем, за умовами якого відповідачу передано в іпотеку майно (згідно переліку наведеному в Додатку №1 до вказаного договору), загальна вартість переданого в іпотеку майна - 4 757 477,43 грн.

8) Договір застави майбутнього врожаю №HKJI-2005422/S-7 від червня 2013 року, укладений між позивачем та відповідачем, за умовами якого відповідачу передано в іпотеку предмет застави (п. 1.1.2 Договору), загальна вартість предмету застави - 26 676 279,00 грн.

9) Договір застави майбутнього врожаю №HKJI-2005422/S-8 від червня 2013 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та Приватним підприємством "Агрофірма "Росія" в особі ОСОБА_11, за умовами якого відповідачу передано в іпотеку предмет застави (п. 1.1.2 Договору), загальна вартість предмету застави - 18 277 065,00 грн.;

10) Договір застави майбутнього урожаю №HKJI-2005422/S-9 від червня 2013 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та Селянським (фермерським) господарством "Єлисей" в особі ОСОБА_11, за умовами якого відповідачу передано в іпотеку предмет застави (п. 1.1.2 Договору), загальна вартість предмету застави - 9 955 548,00 грн.

11) Договір поруки №П-2016865 від 10.06.2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ТОВ "ГОФРА України" в особі ОСОБА_11, за умовами якого ТОВ "ГОФРА України" (як поручитель) зобов'язалось перед відповідачем відповідати за виконання позивачем Договору №НКЛ-2016865;

12) Договір поруки №П-2016865/S1 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Нафта" в особі ОСОБА_11, за умовами якого ТОВ "Торговий дім "Інтер-Нафта" (як поручитель) зобов'язалось перед відповідачем відповідати за виконання позивачем Договору №НКЛ-2016865;

13) Договір поруки №П-2016865/1/S1 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Нафта" в особі ОСОБА_11, за умовами якого ТОВ "Торговий дім "Інтер-Нафта" (як поручитель) зобов'язалось перед відповідачем відповідати за виконання позивачем Договору №ВКЛ-2016865/1;

14) Договір поруки №П-2016865/S3 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та Приватним підприємством "Агрофірма "Росія" в особі ОСОБА_11, за умовами якого Приватне підприємство "Агрофірма "Росія" (як поручитель) зобов'язалось перед відповідачем відповідати за виконання позивачем Договору №НКЛ-2016865;

15) Договір поруки №П-2016865/1/S5 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ОСОБА_4, за умовами якого ОСОБА_4 (як поручитель) зобов'язався перед відповідачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позивачем Договору №ВКЛ-2016865/1;

16) Договір поруки №П-2016865/1/S-13 від 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ОСОБА_1, за умовами якого ОСОБА_1 (як поручитель) зобов'язався перед відповідачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позивачем Договору №НКЛ-2016865;

17) Договір поруки №П-2016865/S-2 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ТОВ "Зерно України" в особі ОСОБА_11, за умовами якого ТОВ "Зерно України" (як поручитель) зобов'язалося перед відповідачем відповідати за виконання позивачем Договору №НКЛ-2016865;

18) Договір поруки №П-2016865/1/S-2 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ТОВ "Зерно України" в особі ОСОБА_11, за умовами якого ТОВ "Зерно України" (як поручитель) зобов'язалося перед відповідачем відповідати за виконання позивачем Договору №ВКЛ-2016865/1;

19) Договір поруки №П-2016865/1 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ТОВ "ГОФРА України" в особі ОСОБА_11, за умовами якого ТОВ "ГОФРА України" (як поручитель) зобов'язалось перед відповідачем відповідати за виконання позивачем Договору №ВКЛ-2016865/1;

20) Договір поруки №П-2016865/1/S3 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та Приватним підприємством "Агрофірма "Росія" в особі ОСОБА_11, за умовами якого Приватне підприємство "Агрофірма "Росія" (як поручитель) зобов'язалось перед відповідачем відповідати за виконання позивачем Договору №ВКЛ-2016865/1;

21) Договір поруки №П-2016865/S5 від червня 2013 року, укладений між позивачем, відповідачем та ОСОБА_4, за умовами якого ОСОБА_4 (як поручитель) зобов'язався перед відповідачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позивачем Договору №НКЛ-2016865.

26.02.2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" (далі по тексту - Кредитор, ТОВ "Вердикт Фінанс") укладено Договір №26/02/15-ДС про відступлення права вимоги (далі по тексту - Договір відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 2 Договору відступлення права вимоги (зі змінами внесеними Додатковою угодою №1 від 26.02.2015р.), згідно умов цього Договору Кредитор передає у повному обсязі, а "Обрій" приймає всі права Кредитора за зобов'язаннями, що виникли на підставі Депозитних договорів, укладених між Кредитором та ПАТ "Дельта Банк", а саме: право вимоги, щодо отримання грошових коштів на загальну суму 4 679 793,90 доларів США (чотири мільйони шістсот сімдесят дев'ять тисяч сімсот дев'яносто три долари США 90 центів), що на дату укладення цього договору еквівалентно 140 441 433,90 грн. (сто сорок мільйонів чотириста сорок одна тисяча чотириста тридцять три гривні 90 коп.) за офіційним курсом НБУ (станом на 26.02.2015р. 1 дол. США = 30,010175 грн.), з метою реалізації майнових прав, що є предметом Депозитних договорів в порядку повернення грошових коштів, що були розміщені в Банку.

Згідно з п. 6 Договору відступлення права вимоги (зі змінами внесеними Додатковою угодою №1 від 26.02.2015р.) "Обрій" зобов'язується сплатити на користь Кредитора в якості винагороди за відступлення права вимоги по цьому договору грошові кошти в гривні у розмірі, еквівалентному 1 403 938,17 доларів США (один мільйон чотириста три тисячі дев'ятсот тридцять вісім доларів США 17 центів) за середньозваженим курсом долара США до гривні на міжбанківському валютному ринку України. Для розрахунку ціни відступлення права вимоги береться середньозважений курс долара США до гривні на міжбанківському валютному ринку України на момент відкриття торгової сесії, на день, коли настає строк виконання грошового зобов'язання за цим договором. Для визначення сторонами договору середньозваженого курсу долара США до гривні на міжбанківському валютному ринку України використовують дані офіційного сайту Національного банку України або інші офіційні джерела державних органів, якщо Національним банком України не розміщено необхідних даних на своєму офіційному сайті. Розрахунок середньозваженого курсу проводиться без урахування форвардних угод та угод на умовах СВОП.

На виконання умов Договору відступлення права вимоги ТОВ "Вердикт Фінанс" передано, а позивачем прийнято сертифікати, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Листом №26/102 від 26.02.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, факт направлення листа підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальним чеком №2727 від 26.02.2015 року та описом вкладення у цінний лист.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є боржником перед відповідачем за Договорами №НКЛ-2016865 та №ВКЛ-2016865/1 від 10.06.2013, а у зв'язку з укладанням між позивачем та ТОВ "Вердикт Фінанс" Договору відступлення прав вимоги, то позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі 140 441 433,90 грн., а тому останній вважає що з направленням на адресу відповідача зави про зарахування зустрічних однорідних вимог, в розумінні ст. 601 ЦК України відбулося припиняється зобов'язання за кредитними договорами, а як наслідок всі договори які були укладені в забезпечення виконання зобов'язань за Договорами №НКЛ-2016865 та №ВКЛ-2016865/1 від 10.06.2013 теж припинили свою дію.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається із матеріалів справи, зобов'язання за якими ТОВ "Вердикт Фінанс" були відступлені права, виникають з Договорів банківського вкладу від 25.07.2012 (надалі - депозитні договори), за якими банк відкриває клієнту проточні рахунки та здійснює їх обслуговування, в тому числі зарахування коштів на рахунки та списання коштів з рахунків - в порядку та на умовах, визначених винним законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та вказаними договорами.

Відповідно до ст. 1065 Цивільного кодексу України ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ст. 512 ЦК України передача стороною за правочином своїх прав іншій особі (відступлення прав вимоги), є підставою для зміни кредитора у зобов'язанні.

Згідно з умовами ст. ст. 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановленого договором або законом. Зміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора.

Відповідно до п. 3.3. ст. 3 договорів банківського вкладу, в разі пред'явлення Сертифіката до погашення іншою особою, Банк сплачує суму Депозитного вкладу та нарахованих процентів пред'явнику Сертифіката, через поточний рахунок, відкритий на пред'явника Сертифікату, Третя особа пред'явник сертифікату, разом з оригіналом Сертифікату подає в Банк оригінал договору, на підставі якого третя особа набула права за Сертифікатом. Крім того, Банк має право вимагати офіційний лист, виданий Клієнтом, в якому зазначається, що саме ця третя особа є законним пред'явником Сертифікату.

Для цієї мети обов'язковою умовою договору, за яким відбувається відступлення Сертифіката третій особі, повинно бути зобов'язання первісного кредитора повідомляти Клієнта про укладення такого договору. З договору відступлення права вимоги не вбачається, що останній містить такі умови, як і не вбачається із матеріалів справи, що на адресу відповідача направлялись докази відступлення права вимоги.

Відповідно до розділу п. 2.7. розділу 2 Інструкції № 492 від 12.11.2003 Постанови Правління НБУ «Про порядок відкриття, використання, і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» якщо в процесі обслуговування рахунку власник рахунку надає право розпоряджатися рахунком новому представникові, то банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати нового представника в порядку, встановленому цією главою.

Як встановлено судом, у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували надання володільцем рахунків (ТОВ "Вердикт Фінанс") розпорядження на використання його коштів іншою особою. При цьому, до матеріалів справи долучена картка із зразками підписів та відбиток печатки, яка підтверджує, що станом на 25.02.2015 року власником та розпорядником рахунків №7717/980 та № 7717/840 є ТОВ "Вердикт Фінанс".

Таким чином, укладення між ТОВ "Вердикт Фінанс" та позивачем договору відступлення права вимоги від 26.02.2015 не призвело до виникнення грошового зобов'язання АТ "Дельта Банк" перед позивачем в межах коштів, розміщених на рахунках первісного кредитора, адже Банк позбавлений можливості виконувати розпорядження позивача за вказаними рахунками, власником яких є ТОВ "Вердикт Фінанс", внаслідок чого у позивача не виникло грошових вимог до Банку за поданою заявою про зарахування зустрічних вимог.

Аналогічна позиція підтверджується Постановою судової палати у господарських справах Верховного суду України від 06.04.2016 у справі № 3-174гс16. Так, у постанові зазначається, що рахунок нерозривно пов'язаний з клієнтом, а тому наявність лише договорів відступлення права вимоги не призводить до виникнення зобов'язань щодо коштів, розміщених на рахунку. Тобто, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливість зміни власника рахунку Інструкцією № 492 від 12.11.2003 не передбачено.

Крім того, пунктом 4.4.4. договорів банківського вкладу сторони встановили, що клієнт зобов'язаний у разі дострокового подання Сертифікату до погашення, письмово повідомити Банк про свій намір відкликати суму Депозитного вкладу та суму нарахованих процентів не менш ніж за 2 (два) робочих дні.

18.02.2015 року ТОВ "Вердикт-Фінанс" на виконання вимог п. 4.4.4. договорів банківського вкладу повідомив банк про намір відкликати суму депозитного вкладу та суму нарахованих процентів, що підтверджується відповідними листами та реєстром приймання - передачі кореспонденції з відміткою банку про отримання.

Тобто, з 20.02.2015 року настав строк для пред'явлення Сертифікатів до погашення.

Як вбачається зі змісту заяви про зарахування зустрічних вимог № 26/02 від 26.02.2015 строк виконання грошових зобов'язань АТ "Дельта Банк" за Депозитними договорами настав у зв'язку з достроковим пред'явленням (депозитних) ощадних сертифікатів до погашення.

При цьому, у матеріалах справи не міститься жодних доказів пред'явлення ощадних сертифікатів до погашення, як і доказів направлення їх позивачем на адресу відповідача із заявою про зарахування зустрічних вимог, про що свідчить опис вкладення у цінний лист № 131 від 26.02.2015.

З огляду на зазначене, визначений позивачем розмір заборгованість АТ "Дельта Банк" з виконання грошових зобов'язань за депозитними договорами у зв'язку із достроковим пред'явленням ощадних (депозитних) сертифікатів у розмірі 4679793,90 доларів США, що еквівалентно 140 441 433,90 грн. по курсу НБУ на дату пред'явлення ощадних (депозитних) сертифікатів до погашення є недоведеним та необґрунтованим, оскільки під час розгляду справи позивачем не було надано суду належних, у розуміння ст. ст. 33-34 ГПК України, доказів пред'явлення ощадних сертифікатів.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про заставу" та ст. 596 Цивільного кодексу України застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Згідно ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 ст.559 Цивільного кодексу України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Тобто, з аналізу зазначених норм вбачається, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за іншим), однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду) та такими щодо яких настав строк виконання, або якщо він визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог, є не що інше як припинення зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У параграфі 1, зокрема в ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, станом на момент подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 26/02 від 26.02.2015 позивач мав діючі зобов'язання за договором кредитної лінії №НКЛ-2016865 від 10.06.2013.

Так, за даним кредитним договором позивачу було встановлено строк погашення заборгованості не пізніше "31" березня 2016 року, тобто, станом на 26.02.2015 строк виконання зобов'язання за кредитом не настав.

Відповідно до умов п. 3.4.1. кредитних договорів позичальник має право достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані проценти, попередивши кредитора про свої наміри не пізніше, як за п'ять робочих днів до дати погашення.

За доводами позивача, заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог № 26/02 від 26.02.2015 АТ "Дельта Банк" було повідомлено про дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами шляхом зарахування грошових вимог за депозитними договорами.

Таким чином прийнявши до уваги умови п. 3.4.1. кредитного договору та заяву про зарахування зустрічних позовних вимог, яка була направлена на адресу відповідача 26.02.2017, суд дійшов висновку, що погашення заборгованості за кредитними договорами припадає на 05.03.2015.

Відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема, у випадках встановлених договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" та згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015р. у ПАТ "Дельта банк" з 03.03.2015р. розпочато процедуру виведення останнього з ринку, шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

У спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень, у відповідача було законодавчо визначене обмеження щодо задоволення зустрічних однорідних вимог позивача під час запровадження у останнього тимчасової адміністрації.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненими зобов'язань позивача за договорами кредитної лінії №ВКЛ-2016865/1, №НКЛ-2016865 від 10.06.2013 та договорами, які були укладені в забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами, а відтак про відмову у задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій".

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові позову покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.11.2017

Суддя Пукшин Л.Г.