РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017Справа №910/14264/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромета"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДЛАЙН 77"

про стягнення 217 090,66 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Мальцев В.С. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євромета" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДЛАЙН 77" (відповідач) 216 940,66 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу № 1304ЄМ від 17.04.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу № 1304ЄМ від 17.04.2015 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 23.08.2017 порушено провадження у справі № 910/14264/17 та призначено її до розгляду на 21.09.2017.

21.09.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заява про зміну предмету позову та документи для долучення до матеріалів справи.

В судове засідання 21.09.2017 з'явився представник позивача та надав суду пояснення щодо обставин справи.

Представник відповідача в судове засідання 21.09.2017 не з'явився, витребуваних судом відзиву на позовну заяву і документів не подав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 розгляд справи №910/14264/17 відкладено на 12.10.2017.

11.10.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі та заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначає, що ним були зроблені технічні помилки при розрахунках ціни позову, а тому просить суд: збільшити розмір позовних вимог і стягнути з відповідача: 135 676,65 грн. - основної заборгованості за поставлений товар, 67838,33 грн. - штрафних санкцій, 8080,75 грн. - 15% річних, 5 494,93 грн. - інфляційних втрат та 3256,36 грн. - судового збору.

В судове засідання 12.10.2017 з'явились представники сторін. Представник відповідача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з можливістю мирного врегулювання спору, просив суд його задовольнити. Представник позивача заявив клопотання про продовження строку вирішення строку, в якому також відмовився від раніше поданої заяви про зміну предмету позову, просив суд задовольнити подане клопотання, а також просив суд прийняти до розгляду заяву про збільшення розміру повних вимог.

В судовому засіданні 12.10.2017 заява про зміну предмета позову залишена судом без розгляду та прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/14264/17 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 07.11.2017.

У судовому засіданні 07.11.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 07.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи те, що неявка представника відповідача 2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 07.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євромета" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУДЛАЙН 77" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1304ЄМ (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві товар в асортименті, в кількості та по ціні, що визначені умовами цього договору, а покупець зобов'язується прийняти такий товар та оплатити в порядку та у відповідності до цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, предметом продажу є товари, визначені у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, загальна сума договору складається з сумарної вартості усіх видаткових накладних, що оформляються сторонами під час дії цього договору.

Асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна вартість кожної партії товару визначається сторонами у видатковій накладній на відповідну партію товару (п. 3.1 договору).

Положеннями п. 4.6 договору встановлено, що датою отримання товару покупцем вважається дата фактичної передачі товару, що зазначається у видатковій накладній.

Остаточний розрахунок за отриманий товар покупець здійснює протягом 14 календарних днів, починаючи з дати отримання товару (п. 5.2 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2015. Договір вважається автоматично пролонгований на кожен наступний календарний рік на таких же умовах, якщо до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору у період з 13.03.2017 по 17.03.2017 позивач поставив відповідачу товар на суму 135676,65 грн., що підтверджується видатковими накладними № ЄМ-00002652 від 13.03.2017 на суму 14 327,81 грн., № ЄМ-00002653 від 13.03.2017 на суму 1124,16 грн., № ЄМ-0002660 від 13.03.2017 на суму 10922,96 грн., № ЄМ-00002661 від 13.03.2017 на суму 400,51 грн., № ЄМ-00002688 від 14.03.2017 на суму 6809,87 грн., № ЄМ-00002689 від 14.03.2017 на суму 94,98 грн., № ЄМ-00002750 від 14.03.2017 на суму 3888,00 грн., № ЄМ-00002451 від 14.03.2017 на суму 330,00 грн., № ЄМ-00002783 від 15.03.2017 на суму 5421,42 грн., № ЄМ-00002887 від 15.03.2017 на суму 45306,00 грн., № ЄМ-00002825 від 15.03.2017 на суму 7299,84 грн., № ЄМ-00002917 від 17.03.2017 на суму 286,82 грн., № ЄМ-00002916 від 17.03.2017 на суму 418,68 грн., № ЄМ-00002932 від 17.03.2017 на суму 1440,00 грн., № ЄМ-00002915 від 17.03.2017 на суму 14925,60 грн., № ЄМ-00002931 від 17.03.2017 на суму 18090,00 грн., № ЄМ-00002968 від 17.03.2017 на сум 4590,00 грн.

За твердженням позивача, відповідач поставлений товар не оплатив, у зв'язку з цим заборгованість перед позивачем становить 135676,65 грн.

19.06.2017 позивач звернувся до відповідача із вимогою про сплату боргу вих. № 1606/17 від 16.06.2017.

Зазначене вимога отримана відповідачем 12.07.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишена останнім без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач на вимогу позивача борг за поставлену продукцію не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 135676,65 грн. заборгованості, а також у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 67 838,33 грн. штрафних санкцій, 8080,75 грн. 15% річних, 5 494,93 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару, та поставив позивачу у період з 13.03.2017 по 17.03.2017 товар на загальну суму 135676,65 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними: ЄМ-00002652 від 13.03.2017, № ЄМ-00002653 від 13.03.2017, № ЄМ-0002660 від 13.03.2017, № ЄМ-00002661 від 13.03.2017, № ЄМ-00002688 від 14.03.2017, № ЄМ-00002689 від 14.03.2017, № ЄМ-00002750 від 14.03.2017, № ЄМ-00002451 від 14.03.2017, № ЄМ-00002783 від 15.03.2017, № ЄМ-00002887 від 15.03.2017, № ЄМ-00002825 від 15.03.2017, № ЄМ-00002917 від 17.03.2017, № ЄМ-00002916 від 17.03.2017, № ЄМ-00002932 від 17.03.2017, № ЄМ-00002915 від 17.03.2017, № ЄМ-00002931 від 17.03.2017, № ЄМ-00002968 від 17.03.2017.

Зазначені накладні підписані представниками обох сторін без зауважень та заперечень та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за договором в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар згідно із видатковими накладними ЄМ-00002652 від 13.03.2017, № ЄМ-00002653 від 13.03.2017, № ЄМ-0002660 від 13.03.2017, № ЄМ-00002661 від 13.03.2017, № ЄМ-00002688 від 14.03.2017, № ЄМ-00002689 від 14.03.2017, № ЄМ-00002750 від 14.03.2017, № ЄМ-00002451 від 14.03.2017, № ЄМ-00002783 від 15.03.2017, № ЄМ-00002887 від 15.03.2017, № ЄМ-00002825 від 15.03.2017, № ЄМ-00002917 від 17.03.2017, № ЄМ-00002916 від 17.03.2017, № ЄМ-00002932 від 17.03.2017, № ЄМ-00002915 від 17.03.2017, № ЄМ-00002931 від 17.03.2017, № ЄМ-00002968 від 17.03.2017.

Заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 135 676,65 грн. належним чином доведена та документально підтверджена.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 5 494,93 грн., 8080,75 грн. 15% річних та 67 838,33 грн. штрафу.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування штрафу, інфляційних втрат та 15% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді штрафу передбачена сторонами у п. 6.3 договору, відповідно до якого у випадку прострочення терміну оплати поставленого товару більше, ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує штраф у розмірі 50% від загальної вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) партії товару.

Розрахунок штрафу у сумі 67 838,33 грн. є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Пунктом 6.2. договору сторони погодили, що за прострочення терміну оплати вартості отриманого товару відповідно до п. 5.2 цього договору, покупець сплачує на користь продавця 15% річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 15% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що розмір 15% річних становить 8078,75 грн., розмір інфляційних втрат - 5360,21 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромета" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДЛАЙН 77" (03680, м. Київ, вул. Онуфрія Трутенка, буд. 10-А, офіс 22/3, код 38441192) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромета" (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1, код 36464155) 135676,65 грн. основного боргу, 5360,21 грн. інфляційних втрат, 8078,75 грн. 15% річних, 67 838,32 грн. штрафу та 3254,31 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 13.11.2017.

Суддя С.О. Турчин