РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа № 906/428/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Павлюк І. Ю. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Дика А.І.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 довіреність № 9228 від 26.10.2017

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Баранівське лісомисливське господарство" на рішення господарського суду Житомирської області від 03.08.2017 у справі № 906/428/17 (суддя Маріщенко Л.О. )

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональна філія "Львівська залізниця ПАТ "Укрзалізниця (м. Ужгород)

до Державного підприємства "Баранівське лісомисливське господарство"

про стягнення 1 015 160,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 1 015 160,69 грн нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що залізниця понесла додаткові витрати пов'язані із перевезенням та затриманням вантажу відповідача, а саме: рухомого складу залізниці з експортною деревиною - залізничних вагонів Державного підприємства "Баранівське лісомисливське господарство", що був предметом огляду Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, доказом чого є накладні відносно вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234.

Рішенням Господарського суду Житомирської області 03.08.2017 (суддя Маріщенко Л.О.) позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональна філія "Львівська залізниця ПАТ "Укрзалізниця (м. Ужгород).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Скаргу мотивовано доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Безпосередньо в судовому засіданні 16.11.2017 та у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача апеляційну скаргу заперечила в повному обсязі, вважає рішення господарського суду Житомирської області від 03.08.2017 у справі № 906/428/17 законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання відповідач свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що стверджується наявними у справі матеріалами /а.с. 35, 36 у т.2/, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 23-24.05.2016 на територію залізничної станції "Батьово" Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, для здійснення митних процедур були подані товаросупровідні документи на товар лісоматеріалів, що слідував у вагонах № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 по накладним з номерами відправки 401570, 401554, 403253, 401170 (а.с.19-23).

Вантажовідправником вказаних товарів у документах зазначено Державне підприємство "Баранівське лісомисливське господарство", вантажоотримувачем - фірму "Interspan Kft." (Угорщина).

Вантаж був відправлений зі станції Радуліно Південно-Західної залізниці.

На дату надходження вказаного вантажу на Закарпатську митницю надійшли орієнтування стосовно здійснення додаткових заходів митного контролю.

Так, відповідно до листів Відділу митного оформлення № 4 (Батьово) митного посту "Залізничний" (а.с. 55-56), на підставі ст.325, 338 Митного кодексу України та усного розпорядження начальника митного посту "Залізничний", в.о. начальника ст. Батьово було направлено заявки з проханням подати вагони за номерами, зокрема, № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 для повного або часткового вивантаження та проведення митного огляду згідно з п. 5 ПКМУ № 467 та п. 1.5 наказу МФУ № 602.

По факту затримки вагонів з метою проведення митного огляду працівниками залізниці було складено акти загальної форми (ГУ-23) № 10994 від 27.05.2016 (а. с. 17), № 10985 від 26.05.2016 (а.с.18).

На виконання вищевказаних заявок Закарпатської митниці ДФС, було проведено зважування вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 на станції Батьово, про що позивачем складено акти загальної форми (ГУ-78) №№ 697, 698, 699, 705 від 15.06.2016 (а. с. 21-24).

З червня 2016 року в зоні митного контролю "Сортувальна" станції Батьово зони діяльності митного посту "Залізничний" було призупинено митні формальності щодо товару "деревина паливна..." до жовтня 2016 року.

20.10.2016 з метою проведення заходів митного контролю, спрямованих на виявлення та ймовірного недопущення незаконного переміщення через митний кордон України товарів з порушенням митних правил, начальником митного посту "Залізничний" було направлено залізниці листа за вих. № 07-70-61/34/2813 (а.с. 51-52), з проханням дати вказівку про направлення залізничних вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 із товарами на ділянку перезавантаження станції Колчино контрагенту ДП "Мукачівське лісове господарство" для здійснення їх повного вивантаження та митного огляду із залученням експерта Закарпатської ТПП.

10.11.2016 у зв'язку з відсутністю місць для вивантаження було надіслано лист № 07-70-61/34/3050 з проханням дати вказівку про направлення залізничних вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 із товарами на територію ДП "Перечинський ЛГ" для проведення вивантаження та митного огляду із залученням експерта Закарпатської ТПП (а.с.50).

Повне вивантаження вагонів проведене: №65751265, №66788423 - 18.11.2016 (а.с. 43), №66735234 - 22.11.2016 (а.с. 46), №67672048 - 26.11.2016 (а.с.49).

У зв'язку із затримкою вагонів для митного догляду з травня по листопад 2016 року, відповідачу були нараховані додаткові платежі, понесені залізницею, розрахунок яких проведено за ставками Збірника тарифів №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 №317, із застосуванням коригувального коефіцієнта 2,302, про що складено акти загальної форми ГУ-23.

За користування вагоном № 65751265 на станціях Батьово, Чоп, Мукачиво та Перечин було нараховано платежів на загальну суму 205848,71 грн (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 153548,50 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 48515,20 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за маневрову роботу (код 115) - 1347,10 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн, за навантажувально-розвантажувальні роботи засобами МЧ-Львів (код 118) - 1990,41 грн, за участь представника залізниці при зважуванні (код 118) - 152,40 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин складає 4618,00 грн. Всього до сплати з ПДВ - 251636,45 грн (а.с. 14).

За користування вагоном № 66788423 на станціях Батьово, Чоп, Мукачиво та Перечин було нараховано платежів на загальну суму 207910,60 грн (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 153143,30 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 51104,40 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за маневрову роботу (код 115) - 3367,80 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин складає 4618,00 грн. Всього до сплати з ПДВ - 254110,72 грн (а.с. 15).

За користування вагоном №66735234 на станціях Батьово, Чоп, Мукачиво та Перечин було нараховано платежів на загальну суму 206837,10 грн (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 156642,40 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 49226,00 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за маневрову роботу (код 115) - 673,6 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин складає 4618,00 грн. Всього до сплати з ПДВ - 252822,52 грн (а.с. 16).

За користування вагоном №67672048 на станціях Батьово, Чоп, Мукачиво та Перечин було нараховано платежів на загальну суму 209978,20 грн (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 160509,70 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 44336,40 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за маневрову роботу (код 115) - 4715,00 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин складає 4618,00 грн. Всього до сплати з ПДВ - 256591,84 грн (а.с. 17).

Загальна сума нарахованих до стягнення з відповідача платежів за затримку вагонів на прикордонній станції становить 1 015 161,53 грн.

Наведені обставини та несплата відповідачем нарахованих платежів за затримку вагонів стали підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду з вимогою про їх стягнення.

Оцінюючи правильність прийнятого судового рішення, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду звертає увагу на наступне.

За пунктами 2, 5 ст. 306 ГК України передбачено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно з параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Слід вказати, що правове регулювання порядку та умов користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також тих, що належать підприємствам та орендовані ними, за час затримки на коліях залізниць загального користування, здійснюється за Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату.

За приписами статті 119 Статуту залізниць України унормовано, що зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

У відповідності до пунктів 6, 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером.

Поряд з цим, нормою ст. 46 Статуту залізниць України передбачено плату за зберігання вантажу, що прибув на станцію, строк якого перевищує добу. Безкоштовний строк зберігання вантажу обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Таким чином, приписами законодавства унормовано обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено (п. 17 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" ).

До того ж як зазначено у п. 5.15 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 №04-5/601, плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Згідно з параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у разі понесення перевізником додаткових витрат за затримку вагонів пов'язану з митним оформленням, вантажовідправник зобов'язаний відшкодувати йому всі платежі виставлені до сплати за користування вагонами.

У зв'язку з тим, що вагони № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 по накладним з номерами відправки 401570, 401554, 403253, 401170 простоювали на станціях Батьово, Чоп, Мукачево та Перечин Львівської залізниці за період з травня по листопад 2016 року у зв'язку з митним оглядом, ПАТ "Українська залізниця" нарахувало ДП "Баранівське лісомисливське господарство" плату за час затримки вагонів в сумі 1015160,69 грн.

З метою прискорення здійснення митних процедур, удосконалення порядку й умов переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, багажу та вантажобагажу в багажних вагонах, а також для регламентації взаємодії митних органів і залізниць України, спільним наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 було затверджено Інструкцію про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України.

За пунктами 2.15., 2.16. Інструкції передбачено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під'їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України і Порядком створення зон митного контролю та їх функціонування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 № 1947.

Працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

Відповідно до п. 4.10. Інструкції, у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів), щодо яких є потреба проведення митного огляду (переогляду), посадова особа митниці призначення здійснює необхідні митні процедури відповідно до законодавства України.

У разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів) з порушенням вимог цієї Інструкції або товарів (вантажів), щодо яких є потреба провести митний огляд (переогляд), посадова особа митниці призначення в накладній під найменуванням товарів (вантажів) учиняє запис "Пропуск заборонено" і зазначає підставу для прийняття такого рішення. Запис завіряється підписом і відбитком штампа "Під митним контролем" цієї посадової особи, і документи повертаються працівникові станції. Про затримку товарів (вантажів) складається акт загальної форми, у якому зазначається час початку й закінчення проведення митного огляду (переогляду) і який підписується особами, що брали участь у проведенні цього огляду (переогляду) (п. 4.11. Інструкції).

Приписами частини 5 ст. 338 Митного кодексу України унормовано, зокрема, що огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", в порівнянні із нормою ч. 5 ст. 338 МК України, якою визначено загальний для всіх видів транспорту порядок здійснення митного огляду, передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті .

Так, відповідно до положень ч.2 ст.218 МК України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При чому, розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, слід дійти висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт (постанова ВГСУ від 11.12.2014 у справі № 908/356/14).

Митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю (ч. 1 ст. 220 МК України).

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

В процесі розгляду справи суди обох інстанцій, що дії відділу митного оформлення №4 (Батєво) митного поста "Залізничний" по відношенню до зупинки вагонів відповідача є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки такий обов'язок визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

До того ж, дії уповноважених осіб Закарпатської митниці ДФС щодо надання вказівок залізниці по маневруванню складом поїздів відповідача з однієї станції на іншу, з метою вчинення дій необхідних для митного контролю, повністю узгоджується з ч. 2 ст. 220 МК України, якою передбачено право здійснення митного огляду товарів поза пунктами пропуску через державний кордон або в місцях, визначених керівником органу доходів і зборів за погодженням з керівниками залізничної станції та органу охорони державного кордону України.

Вказане дозволяє запобігти порушенню розкладу руху поїздів на станції затримання вагонів із товаром та обґрунтовує правомірність дій залізниці по стягненню плати за проведення маневрових робіт, навіть за відсутності складених нею пам'яток форми ГУ-45, оскільки відомості про тривалість виконання залізницею маневрової роботи (початок та кінець даної роботи) відображені в актах загальної форми, які були оформлені протягом всього часу затримки рухомого складу вагонів відповідача.

Колегія суддів дійшла висновку, що стягнення коштів за користування вагонами, зберігання вантажу, виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України у своїх постановах від 01 березня 2017 року у справі № 907/501/16, від 29 травня 2017 року у справі № 924/1178/16.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У свою чергу, майнова відповідальність перевізників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, може наступати за обставин, які засвідчуються актами (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 129 Статуту залізниць України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на підставі актів загальної форми ГУ-23 та ГУ-78, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, як це передбачено п. 10 Правил користування вагонам і контейнерами та п. 9 Правил зберігання вантажів, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, збір за подання/забирання вагону з під'їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів відповідача № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234.

Вищевказані нарахування також внесено до накладних з номерами відправки 401570, 401554, 403253, 401170.

Так, плату за користування вагонами застосовано позивачем відповідно до п. 1 розділу 5, табл. 1 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" ставка за користування вагоном за 45 годин 206,20 грн, понад 45 годин - 16,00 грн за кожну годину за 1 вагон, із урахуванням коефіцієнта, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами, в розмірі 2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зберігання вантажу нараховано відповідно до п. 2 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами", а саме: після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу у розмірі: 4,00 грн за одну тону при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах за масу брутто, округлену до повних тонн, та збір за кожну добу 1,60 грн за одну тону - при зберіганні вантажу на землі.

Телефонограмний збір нарахований відповідно до п. 10 розділу 3, табл. 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" ставка за повідомлення телеграфом 53,00 грн*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зважування вантажу нараховано відповідно до п. 4.1 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою за 1 вагон 75,20 грн*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за маневрові роботи нараховано у відповідності до п. 1.8 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою у розмірі 292,60 грн за кожні півгодини роботи локомотива залізниці, що виконується не одночасно з подачею вагонів.

Також позивачем нараховано до стягнення з відповідача вартість тарифів: Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин, розмір якого складає 4618,00 грн.

Перевіривши розрахунки позивача, апеляційний суд встановив, що їх суми вірні.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то місцевим господарським судом зазначено, що згідно ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позови залізниць до відправників про сплату провізних платежів, штрафів та про відшкодування збитків можуть бути заявлені протягом 9 місяців.

За таких обставин, суд першої інстанції вважає, що позивач дізнався про порушення свого права 18.11.2016 та 24.11.2016, що підтверджується актом загальної форми від 18.11.2016 №1025 з нарахуванням належних зборів за затримку вагонів № 65751265, №66788423 (а.с.43), актом загальної форми від 22.11.2016 №1040 з нарахуванням належних зборів за затримку вагонів №66735234 (а.с.46) та актом загальної форми від 26.11.2016 №1057 з нарахуванням належних зборів за затримку вагонів №67672048 (а.с.49) термін звернення з позовом у відповідних частинах до суду мав би закінчитися, відповідно, 17.08.2017, 21.08.2017 та 25.08.2017.

Однак, позивач звернувся з позовом до суду 16.05.2017, відтак строк позовної давності не пропущений.

При цьому, передчасний висновок місцевого господарського суду про застосування 9 місячного строку не вплинув на правильність прийняття рішення у даній справі, з огляду на правомірно встановлені обставини щодо відсутності підстав для визнання спірного договору недійсним та відсутність підстав для задоволення позову у даній справі, оскільки, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВГС України №7 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Згідно з положеннями ст.4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до пп. 4.7.2 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).

Відповідно до ст.31 "Претензійна і позовна давність" Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (із змінами на 01.07.2011), претензії та позови відправника або одержувача до залізниць згідно договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників або одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів і про відшкодування збитку можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за винятком претензій і позовів про прострочення в доставці вантажу, для пред'явлення яких встановлений 2-місячний термін.

Однак, як вбачається із наступних змін до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, 06.06.2014 р. (дата набрання сили для України 01.07.2015 р.) та 16.10.2015 р. (дата набрання сили для України 01.07.2016 р.) викладено вказану угоду в новій редакції. У редакції Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) стаття 31 називається "Сплата провізних платежів і неустойки", натомість стаття 48 називається "Строки давності". Із аналізу положень статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) вбачається, що зазначена стаття визначає строки давності за позовами пред`явленими до перевізника. Інших положень щодо строків давності Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) не містить.

Відповідно до положень ст. 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальний, скорочені або більш тривалі строки позовної давності визначено статтями 257 та 258 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, ч.2 ст.9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Так, згідно з ч.5 ст.315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Разом із цим, за змістом пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Тобто, наведені норми ГК України і Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажоодержувача, що випливають із перевезення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення платежів нарахованих за час затримки вагонів починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Підставою для подання позову у справі, яка розглядається, стала подія затримка вагонів, про що складено 18.11.2016 №1025, 22.11.2016 №1040 та 26.11.2016 №1057 відповідні акти загальної форми (форма ГУ-23), на підставі яких відповідачу нараховано платежі за час затримки вагонів у розмірі 1015160,69 грн.

Отже, шестимісячний строк позовної давності слід обраховувати саме від дати складання актів загальної форми ГУ-23. (Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 09.08.2017 у справі № 904/7033/16 (3-658гс17).

Як вірно встановленосудом перщої інстанції, позивач звернувся з позовом до суду 16.05.2017, відтак строк позовної давності не пропущений.

Що стосується клопотання представника відповідача про відстрочку виконання судового рішення, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відмови в його задоволені, з підстав наведених місцевим судом в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи все вищевикладене у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для скасування прийнятого у даній справі рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2017, а тому дане рішення підлягає залишенню без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги згідно зі ст.49 ГПК України покладається на відповідача/скаржника у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 03.08.2017 у справі № 906/428/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Баранівське лісомисливське господарство" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Юрчук М.І.