ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017р. Справа № 914/1940/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Жерміналь», м.Львів

про стягнення 9678,13грн.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_2 директор.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Жерміналь» про стягнення 9678,13 грн., з яких 8317,80 грн. основний борг, 741,36 грн. пеня, 90,91 грн. 3% річних та 528,06 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 25.09.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 25.10.2017р. В судовому засіданні оголошено перерву до 08.11.2017р.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, подав клопотання (вх.№37785/17 від 08.11.2017р.) про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю представників в інших судових засіданнях.

Також позивачем подано клопотання (вх.№4648/17 від 08.11.2017р.) про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи та клопотання про продовження строку вирішення спору, суд дійшов висновку відмовити у їх задоволенні, оскільки позивачем не подано доказів на підтвердження обставин викладених у клопотаннях. Крім того суд не вбачає необхідності для продовження строку розгляду справи та відкладення розгляду справи, оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, однак відзив на позовну заяву не подав. Представником відповідача подано клопотання (вх.№37500/17 від 06.11.2017р.) про долучення доказів до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у матеріалах справи доказами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши заперечення представника відповідача, суд,-

встановив:

25.11.2013р. між ОСОБА_1 підприємством «Жерміналь» (надалі споживач) та Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (надалі енергопостачальна організація) укладено договір №1607/А про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені цим договором.

Згідно із п.3.2.2 договору, споживач теплової енергії зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором.

Відповідно до п.6.1. договору розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими законодавством формами.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно із п.6.3. договору споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує енергопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Як зазначено у позовній заяві, відповідач свої договірні зобовязання по оплаті теплової енергії не виконує, внаслідок чого його заборгованість перед позивачем за період з 01.04.2016р. по 31.06.2017р. становить 8317,80 грн.

Відповідно до п.7.2.3. договору, за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в

розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, на підставі п.7.2.3. договору, відповідачу нараховано пеню в розмірі 741,36 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 30,91 грн. та інфляційні втрати в розмірі 528,06 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яку позивач заявив до стягнення становить 9678,13 грн., з яких 8317,80 грн. основний борг, 741,36 грн. пеня, 90,91 грн. 3% річних та 528,06 грн. інфляційні втрати.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, однак усно заперечив проти позову, зазначаючи, що ним було подано заяву до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про зняття нарахувань за теплову енергію у звязку із закриттям магазину за адресою м.Львів. вул.Гашека, 15а. Вказана заява була отримана Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго 17.02.2016р., про що свідчить відмітка на ній.

Відповідно до п.10.1. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2014р.

Пунктом 10.2. договору передбачено, що договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який його укладено, взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття рішення судом, ліквідації сторін.

Згідно із п.10.4. договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

За умовами ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент)

зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2013р. між сторонами укладено договір №1607/А про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого позивач бере на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені цим договором.

Відповідно до ст.24 Закону України Про теплопостачання основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

На виконання умов вказаного договору позивач здійснив поставку відповідачу теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із п.6.3. договору споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує енергопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.7.2.3. договору, за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку позовних вимог сума основного боргу становить 8317,80 грн. Нарахування позивачем здійснені за період з 01.04.2016р. по 31.06.2017р. Однак щодо нарахувань здійснених позивачем після 01.10.2016р. суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відповідно до п.10.1. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2014р.

Згідно із п.10.4. договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

В матеріалах справи міститься заява відповідача адресована позивачу про припинення нарахувань за теплову енергію у звязку із закриттям магазину. Вказана заява розцінюється судом як заява про припинення дії договору, оскільки із її змісту вбачається, що необхідність споживання теплової енергії за договором №1607/А від 25.11.2013р. у споживача відсутня.

Вказана заява була отримана позивачем 17.02.2016р., про що свідчить відмітка на ній. Доказом того, що вказана заява була отримана позивачем також є відповідь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго від 03.03.2016р. №08-210, в якій позивач зазначає, що закриття магазину не є підставою для розірвання договору.

Тим не менше, на переконання суду, договір №1607/А від 25.11.2013р. не був пролонгований на наступний рік (після 01.10.2016р.), оскільки відповідач відповідно до п.10.4. договору заявив про свій намір про його припинення не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії (до 01.10.2016р.).

Таким чином позивач вправі був здійснювати нарахування за договором №1607/А від 25.11.2013р. лише до 01.10.2016р., оскільки після вказаної дати цей договір припинив свою дію на підставі заяви відповідача.

Отже, за період з 01.04.2016р. по 30.09.2016р. розмір основного боргу відповідача становить 193,37 грн., сума пені становить 27,46 грн., сума 3% річних становить 1,8 грн., інфляційні втрати становлять 7,51 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У задоволенні позовних вимог в частині нарахувань здійснених після 30.09.2016р. слід відмовити, оскільки такі нарахування здійснені позивачем після припинення дії договору.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №16470 від 20.09.2017р. на суму 1600,00 грн.

Як передбачено частиною 6 статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Жерміналь» (79031, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 30275697) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, вул.Д.Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 193,37 грн. основного боргу, 27,46 грн. пені, 1,8 грн. 3% річних, 7,51 грн. інфляційних втрат та 38,05 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 08.11.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 13.11.2017 р.

Суддя Гоменюк З.П.