КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа№ 910/8652/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання: Пугачовій А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 16.11.2017 року по справі №910/8652/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017

по справі №910/8652/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА"

до відповідача- 1 Державної казначейської служби України

відповідача-2 Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області

про відшкодування шкоди у розмірі 542 135 грн. 88 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА" (надалі також - "Позивач") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (надалі - "відповідач - 1") та Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (надалі - "відповідач - 2") про стягнення 542 135 грн. 88 коп. в рахунок відшкодування шкоди (збитків) у зв'язку із невиконанням виконавчою службою рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2013 у справі №5071/3577/12, посилаючись при цьому на ст.ст. 16, 22, 614, 1166, 1174 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 №910/8652/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (відповідач-2) у відзиві просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 №910/8652/17 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Відповідач-1 не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надав колегії суддів письмовий відзив на скаргу позивача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання від 16.11.2017 представники Державної казначейської служби України та Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями.

Відповідно до абз.3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 встановлено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутній представник скаржника не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності інших учасників апеляційного провадження, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 по даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент відкриття виконавчого провадження ВП №37279512) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. (абзац 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другоюстатті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.45 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Одеської області від 07.02.2013 року у справі №5017/3577/2012 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" заборгованість у сумі 509 000 грн., пеню у сумі 22 486 грн. 16 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 10 649 грн. 72 коп. В частині стягнення заборгованості у сумі 1 000 грн. провадження у справі припинено.

На виконання рішення суду 25.02.2013 року Господарським судом Одеської області видано наказ.

29.03.2013 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №37279512 з примусового виконання наказу №5017/3577/2012, виданого 25.02.2013 року Господарським судом Одеської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" заборгованості у сумі 542 135 грн. 88 коп.

08.04.2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції винесено постанову у ВП №37279512 про накладення арешту на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції від 08.04.2013 року у ВП №37279512 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках фінансових установ, що належать боржнику.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №37279512, 29.03.2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №37279512 з примусового виконання наказу №5017/3577/2012, виданого 25.02.2013 року Господарським судом Одеської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" заборгованості у сумі 542 135 грн. 88 коп.

Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції здійснено запити до КП ОМБТІ та РОН, РЕВ - 8 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, відділу держкомзему у Біляївському районі, Державної податкової служби України щодо наявності у боржника майна та відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах.

11.07.2013 року складено Акт державного виконавця, з якого вбачається, що виходом за місцем мешкання боржника майна, на яке можна звернути стягнення, в рахунок погашення боргу не виявлено.

Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції пред'явлено платіжні вимоги від 10.09.2013 року до банківських установ про стягнення з боржника заборгованості у сумі 542 135 грн. 88 коп., які були повернуті без виконання.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції від 19.08.2014 року у ВП №44345217 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках фінансових установ, що належать боржнику.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції від 11.02.2015 року у ВП №44345217 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках фінансових установ, що належать боржнику.

24.02.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції пред'явлено платіжні вимоги від 24.02.2015 року до банківських установ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" заборгованості, зокрема, за наказом №5017/3577/2012, які були повернуті без виконання.

24.02.2017 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції здійснено виклик державного виконавця, яким зобов'язано керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" з'явитись до виконавця 07.03.2017 року та надати пояснення та відомості.

09.03.2017 року головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про арешт коштів боржника у фінансових установах: ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ "Полтава - банк", Акціонерний банк "Південний", АТ "Прокредит банк".

30.03.2017 року арбітражним керуючим Потупало Наталією Ігорівною здійснено звернення до міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області із запитом про надання інформації щодо наявності відкритих виконавчих проваджень у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН", додавши до запиту, постанову Господарського суду Одеської області від 14.03.2017 року у справі №916/3341/16 про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2017 року у справі №5017/3577/2012 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" на дії та бездіяльність Біляївсьського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справі № 5017/3577/2012 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 25.02.2013р. у виконавчому провадженні №37279512. Визнано протиправними дії та бездіяльність Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, що призвели до втрати виконавчого провадження №37279512 та наказу Господарського суду Одеської області про примусове виконання рішення від 25.02.2013р. Визнано протиправною бездіяльність Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 25.02.2013р. в частині невжиття заходів в порядку ст.120 ГПК України щодо отримання дублікату наказу суду від 25.02.2013р. у справі №5017/2577/2012, втраченого з вини Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області. В решті відмовлено.

31.05.2017 року головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №5017/3577/2012, виданого 25.02.2013 року Господарським судом Одеської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" заборгованості у сумі 542 135 грн. 88 коп., у зв'язку із визнанням банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН".

Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА", як під час розгляду даної справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду даної справи, наголошує, що у зв'язку із нездійсненням виконавчих дій та невиконанням Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області наказу Господарського суду Одеської області від 25.02.2013 року у справі №5017/2577/2012 у строк не більше 6 місяців, судовий наказ і відповідне рішення суду наразі залишається невиконаним. За таких підстав, враховуючи наявність складу для покладення деліктної відповідальності на підставі ст.ст. 22, 614, 1174 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до господарського суду з вказаним позовом та просить стягнути з Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за рахунок державного бюджету України через Державну казначейську службу України кошти в розмірі 542 135 грн. 88 коп. в рахунок відшкодування шкоди (збитків) у зв'язку з невиконанням рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2013 року у справі №5017/3577/2012.

Відмовляючи у задоволенні позову у даній справі, місцевий господарський суд, зазначив, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідача-2, а саме не доведено, що відповідачем-2 заподіяно шкоду та не доведено, що заподіяння шкоди позивачеві перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача-2.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне відзначити про наступне.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто, деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При чому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12(5023/9057/11), від 04.11.2014 у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 у справі № 5011-71/2684-2012, яка згідно з ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За приписами статті 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Згідно зі ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

На підтвердження незаконної бездіяльності державного виконавця при виконанні наказу у справі №5017/3577/2012, виданого 25.02.2013 року Господарським судом Одеської області, позивач посилається на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.04.2017 року у справі №5017/3577/2012.

Так, посилаючись на наявність шкоди та її розмір, позивач зазначав про те, що у зв'язку з подальшим нездійсненням виконавчих дій та невиконанням Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області наказу Господарським судом Одеської області від 25.02.2013 року у справі №5017/2577/2012 у строк не більше 6 місяців, судовий наказ залишається невиконаним. За таких підстав, враховуючи наявність складу для покладення деліктної відповідальності на підставі ст.ст. 22, 614, 1174 Цивільного кодексу України, кошти в розмірі 542 135 грн. 88 коп. в рахунок відшкодування шкоди (збитків) у зв'язку з невиконанням рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2013 року у справі №5017/3577/2012 підлягають стягненню на користь позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу державна виконавча служба, зазначила, що з наявних у матеріалах доказів вбачається, що Відділом виконачої служби вживалися всі можливі дії по стягненню боргу з боржника, що виразилось у накладені арештів на кошти та майно боржника. Таким чином, державний виконавець зауважував, що його дії ні в якій мірі не завдали шкоди юридичній особі, так як вчинялись згідно закону, а тому відсутні підстави для стягнення збитків. Крім того, виконавча служба зазначала і про те, що в даному випадку позивачеві необхідно звертатись до ліквідатора - арбітражного куреючого Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" для задоволення своїх вимог від реалізації майна боржника у порядку визначеному Законом про банкрутство.

Місцевим господарським судом, мотивуючи відмову у задоволенні позову, цілком правомірно звернуто увагу, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою, недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом.

Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №37279512, при примусовому виконанні наказу у справі №5017/3577/2012 виданого 25.02.2013 року Господарським судом Одеської області, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції неодноразово були здійснені запити до КП ОМБТІ та РОН, РЕВ - 8 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, відділу держкомзему у Біляївському районі, Державної податкової служби України щодо наявності у боржника майна та відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах; винесено постанови про накладення арешту на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження; накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках фінансових установ, що належать боржнику; було пред'явлено платіжні вимоги до банківських установ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" заборгованості, які були повернуті без виконання; було складено Акт державного виконавця, з якого вбачається, що виходом за місцем мешкання боржника майна, на яке можна звернути стягнення, за рахунок погашення боргу не виявлено; було здійснено виклик державного виконавця, яким зобов'язано керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" з'явитись до виконавця 07.03.2017 року та надати пояснення та відомості.

За наведених обставин, з огляду на надані суду докази, враховуючи положення чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем при примусовому виконанню наказу у справі №5017/3577/2012, виданого 25.02.2013 року, вчинялись заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", проте, враховуючи встановлення державним виконавцем відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, до теперішнього часу наказ залишається невиконаним.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів, ретельно дослідивши матеріали справи, враховує наведений висновок місцевого суду, між тим, окремо вважає за необхідне зазначити про наступне.

Постановою Господарського суду Одеської області від 14.03.2017 року у справі №916/3341/16 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН".

31.05.2017 року головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №5017/3577/2012, виданого 25.02.2013 року Господарським судом Одеської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" заборгованості у сумі 542 135 грн. 88 коп. у зв'язку з визнанням банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН".

У відповідності до ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відтак, право та ініціатива подати заяву про визнання кредиторських вимог у справі про банкрутство лежить на саме позивачеві.

Таким чином, у зв'язку з визнанням банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" на підставі постанови Господарського суду Одеської області від 14.03.2017 року у справі №916/3341/16, Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА" в межах справи про банкрутство повинно звернутись з відповідною заявою про включення його вимог кредитора на суму в розмірі 542 135 грн. 88 коп.

За матерілами відсутні докази того, що позивач звертався із заявою про визнання його кредиторських вимог, як і відсутня відмова у визнанні його кредиторських вимог.

Посилання скаржника на те, що він протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника не подав заяви про визнання його кредиторських вимог саме з вини державного виконавця, оскільки останній втратив наказ Господарського суду Одеської області від 25.02.2013 №5017/3577/2012 та належним чином не здійснив усіх необхідних дій для отримання дублікату виконавчого документу, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у відповідності до ст. 120 ГПК України, стягувач також наділений правом вчинити дії із звернення до господарського суду із заявою про видачу дублікату наказу.

Більше того, у позивача наявне рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2013 у справі №5071/3577/12, що набрало законної сили та є беззаперечною підставою для звернення із заявою про визнання його кредиторських вимог.

Таким чином, з огляду на все вищенаведене в сукупності, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду, про те, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України наявність всіх елементів складу правопорушення Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Відтак, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА" до Державної казначейської служби України та Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відшкодування шкоди у розмірі 542 135 грн. 88 коп. не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженої ухвали по даній справі позивачем не наведено.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини другої ст. 129 Конституції України та статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 49 ГПК України та судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК - УКРАЇНА" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 №910/8652/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8652/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

Л.В. Чорна