ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017 р. Справа №917/2079/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60

до 1.Публічного акціонерного товариства "Ужгородський турбогаз", 088010, Закарпатська область, м.Ужгород. вул. Болгарська, 3

2. Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", 39631, Полтавська область, м. Кременчук, вул.Київська, 62

про стягнення 136 617 039,23 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 3-243110/805 від 13.02.2017 р.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: ОСОБА_2, довіреність № 6 від 04.01.2017 р.

Суть спору: розглядається позовна заява про солідарне стягнення з Публічного акціонерного товариства "Ужгородський турбогаз" та Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" заборгованості за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1199м-01-07 від 28.09.2007 р. у розмірі 136 617 039,23 грн.

Позивач на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви та письмових пояснень.

22.02.2017р. від відповідача-1 надійшло клопотання про застосування строків позовної давності. З огляду на визначені сторонами договору строки виконання зобов"язань, суд відхилив клопотання, оскільки відповідачем не доведено факт спливу позивачем на час звернення до суду строку позовної давності.

Відповідач-1 позовні вимоги не визнає та 22.02.2017 року заявив клопотання про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що враховуючи тривалість правовідносин між Позивачем та Відповідачем, що виникли з Кредитного договору, та велику кількість змін, що були внесені сторонами, неможливо переконатися в правильності розрахунку заборгованості за Кредитним договором. Крім того, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо нарахування та відображення в бухгалтерському обліку Банку нарахування суми пені, від суми несвоєчасно виконаного зобов»язання по поверненню кредиту та сплати процентів.

Відповідач 2 - ПАТ "АвтоКрАЗ" у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що він є поручителем за договором поруки №925 від 28.09.2017р., без згоди поручителя неодноразово вносилися зміни до кредитного договору в частині підвищення розміру процентів за користування кредитом, продовження строку повернення кредиту, як наслідок - збільшення періоду нарахування процентів; зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, що є підставою для припинення договору поруки згідно ст. 559 ЦК України

Ухвалою суду від 14.03.2017р. клопотання відповідача 1 задоволено та призначено по справі судову-економічну експертизу. Матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції Украни.

28.03.2017р. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України у зв"язку з надмірною завантаженістю матеріали справи повернуті до господарського суду Полтавської області.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.03.2017р. скасовано.

20 вересня 2017 року Вищим господарським судом України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 залишено без змін.

Відповідач 1 ПАТ «Ужгородський Турбогаз» 17 жовтня 2017р. року подав відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що Позивачем було неправильно застосовано норми матеріального права, що стосуються можливості нарахування відсотків та штрафних санкцій після відкладення банківської ліцензії. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 №898 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" прийнято рішення про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит". Оскільки в жодному нормативно-правовому акті не передбачено, що відсотки та штрафні санкції за наданими кредитами продовжують нараховуватися і після відкликання банківської ліцензії, їх нарахування є незаконним, а позовні вимоги в цій частині мають бути відхилені.

Суд зазначає, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, бере до уваги прецедентну практику суду щодо того, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

21 липня 2008р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі-Банк, Кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Ужгородський турбогаз" (далі Позичальник, Боржник), був укладений Договір про невідновлювану кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007р. зі змінами та доповненнями, далі - Кредитний договір.

Згідно п.1.1 Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 12 818 000,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути грошові кошти згідно Графіку погашення кредиту (Додаток №1 до цього Договору) до 27.09.2010р. і сплатити за користування кредитом проценти в розмірі 16% річних (а за користування кредитом з моменту, указаного в підпункті «б», «в» п.3.1. цього Договору, виплатити проценти в підвищеному розмірі).

На підставі Додаткової угоди від 20.08.2008р. було змінено назву Кредитного договору №1257v-08 від 21 липня 2008 р. на Договір про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007р. та викладено договір в новій редакції.

Надалі, умови Кредитного договору було змінено шляхом підписання додаткових угод до Договору про відновлювальну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007р., які є невід'ємною частиною Кредитного договору № 1250-08, а саме:

- Додаткову угоду від 23.04.2008 року, відповідно до якої змінено назву Договору та викладено в наступній редакції: "Договір про мультивалютну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007р " та внесено зміни:

Банк надає Позичальнику кредитні кошти в сумі 12 818000,00 грн. окремими частинами, за письмовими заявками Позичальника в термін з 28 вересня 2007 року по 31 березня 2009 року.

Позичальник зобов»язується повернути кредитні кошти по кожному траншу відповідно до Графіку зниження ліміту з кінцевим терміном погашення до 27.09.2010 року

Відповідно до пункту 3.1, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними, виходячи з наступних процентних ставок :

- по кредиту в Національній валюті України гривні 16 % річних;

- по кредиту в доларах США 14% річних.

У випадку порушення Позичальником термінів погашення:

- по кредиту в Національній валюті України гривні 32% річних;

- по кредиту в доларах США 28% річних;

- по кредиту в Національній валюті України, гриві - 32 % за період з 28.09.2010р. до дня фактичної заборгованості;

- по кредиту в доларах США 28 річних за період з 28.09.2010р. до дня фактичного погашення заборгованості.

Розрахунок процентів проводиться за період користування кожним траншем окремо з моменту списання кредитних коштів з рахунку позичальника, до моменту повернення коштів на рахунок Позичальника. Нарахування та виплата процентів за користування кредитними коштами проводиться щомісячно. Виплата процентів проводиться в строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця.

Додатковим угодами укладеними за 2008-2015 роки були змінені порядок видачі та повернення кредиту, нарахування та сплату процентних ставок, річних від суми невиконаного зобов»язання по кредиту, періоди нарахування, тарифи на банківські послуги, відповідальність у випадку порушення Позичальником термінів повернення кредиту.

Відповідно до Додаткової угоди від 01 вересня 2015 року :

"Нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно).

Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані по 25 березня 2015 року включно, за наступним графіком погашення:

- до 08 травня 2015 р. включно - у сумі 28 000,00 грн.;

- до 15 травня 2015 р. включно - у сумі 22 000,00 грн.;

- до 31 травня 2015 р. включно - у сумі 100 000,00 грн.;

- до 30 грудня 2015 р. включно - залишок несплачених процентів за зазначений вище період їх нарахування.

Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами нараховані з 26 березня 2015 року по 25 серпня 2015р. включно в термін до 30 вересня 2015 року включно.

Позичальник сплачує проценти за останній звітній період (тобто звітний період якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту що вказаний в п.2.5 цього Договору.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання з повернення кредиту по вищезазначеному Кредитному договору 28 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством "АвтоКрАЗ" (далі - Поручитель), Позичальником та Банком було укладено Договір поруки №925 (далі - Договір поруки, том справи І, а.с. 156-157), відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати в повному об'ємі за своєчасне та повне виконання Боржником (позичальником) зобов'язань за Кредитними договорами.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати у межах відповідальності, передбаченої п.3.1 цього Договору, за своєчасне і повне виконання зобов'язань Боржника (Позичальника) за Договором про невідновлювальну кредитну лінію №1199-01-07 від 28 вересня 2007 року в розмірі 12 818 000,00 гривень (п.1.1. Договору поруки);

- у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитними договорами, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні Боржники (п. 2.1 Договору поруки);

- Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж об'ємі, що й Боржник, в тому числі по основному боргу, оплаті щомісячних та/або щоквартальних процентів та підвищених процентів, оплаті комісійних оплат, оплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по поверненню усіх збитків (п. 2.2 Договору поруки);

- у випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за Кредитними договорами у встановлені Договором строки, Поручитель зобов'язується не пізніше 1-го банківського дня з моменту повідомлення його Кредитором (письмового чи телетрансмісійного) про невиконання Боржником прийнятих на себе зобов'язань погасити Кредитору грошову суму, шляхом її перерахування на рахунок Кредитора будь-яким шляхом, вказаним в Договорах (п. 3.1 Договору поруки).

На виконання умов Кредитного договору (з урахуванням додаткових угод) позичальник отримав від позивача кредитні кошти. Дана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями меморіальних ордерів та банківською випискою по рахунку відповідача (том справи № І, а.с. 158-175 та а.с. 176-226) та свідчить про повне виконання позивачем умов вищезазначеного Кредитного Договору. Викладене не заперечується відповідачами.

Проте відповідач-1 свої зобов"язання по договорам виконував неналежним чином, у зв'язку з чим позивач письмово звертався до відповідачів (у т.ч. відповідача-2 як поручителя) з вимогами щодо сплати кредитної заборгованості.

За даними позивача, на момент звернення з даним позовом до суду його вимоги задоволені не були.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно 1 36 617 039,23 грн. заборгованості за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1199м-01-07 від 28.09.2007 р., з урахуванням договору поруки № 925 від 28.09.2007 р..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов до висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини, що виникають з кредитного договору.

При цьому судом враховано приписи постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", в якій зазначено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, наступне :

- позивач мав всі необхідні документи для здійснення банківської діяльності, в т.ч. проведення валютних операцій (копії ліцензій наявні у матеріалах справи);

- позивач, надавши відповідачу кредитні кошти, належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеними Кредитним договором. Дана обставина відповідачем не спростована.

- кінцевий строк повернення кредитних коштів, виданих позивачем на виконання умов Кредитного договору (з урахуванням подальших змін та доповнень внесених сторонами у додаткових угодах) настав 26.12.2016 року

Проте, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаними Кредитними договорами (з урахуванням договорів про внесення змін) та приписів ст. 1049 Цивільного кодексу України відповідач кредитні кошти у повному обсязі не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 136 617 039,23 грн., з яких :

- 391 157,68 євро сума строкової заборгованості по кредиту (євро), еквівалент по курсу НБУ 10 913 172,54 грн.)

- 84 217 787,00 грн. сума строкової заборгованості по кредиту (грн);

- 500 000,00 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту (грн);

- 3 495,97 євро сума строкової заборгованості по відсоткам (євро), еквівалент по курсу НБУ 97 536,43 грн.)

- 1 437 482,79 грн., сума строкової заборгованості по відсоткам (грн..);

- 18 430,97 дол. США сума простроченої заборгованості по відсоткам (дол США), (еквівалент по курсу НБУ 470 594,03 грн.);

- 48 731,65 євро сума простроченої заборгованості по відсоткам (євро), (еквівалент по курсу НБУ 1 359 597,25 грн.);

- 32 513 824,84 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам (грн.) (розрахунки том ІІ а.с.1-9)

підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Посилання відповідача-1 на те, що з поданого розрахунку неможливо встановити дійсний розмір заборгованості за кредитними договорами, судом оцінюються критично, оскільки для суду розрахунок суми позову сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності боргу та його розміру. Суд, розглядаючи та вирішуючи спір по суті, дослідив наявні у матеріалах справи кредитні договори та додаткові угоди до них, якими встановлені ліміти надання кредитних коштів, строки їх повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами у певні періоди часу і т.д. Крім того, позивачем надано суду виписки по рахунку відповідача-1 за період, що охоплюється позовними вимогами та меморіальні ордери на підтвердження видачі кредитних ресурсів відповідачу-1.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У п. 7.1 Кредитних договорів сторони узгодили, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або погашення процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня оплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених пп.. 2.4, 2.5, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 цими Договорами, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цими Договорами. Погашення пені на звільняє Позичальника від зобов'язання погасити відсотки за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 5 107 044,36 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами за період з 28.04.2016 р. по 28.10.2016 р. з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та періоду, за який заявлено позивачем стягнення пені та моменту виникнення зобов'язання по сплаті процентів, на які нараховується пеня, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Судом відхиляється клопотання відповідача 1 про застосування строку позовної давності з наступних підстав.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257, 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обгрунтовуючи заяву про застосування строків позовної давності відповідач посилається на приписи частини шостої статті 232 ГК України, не врахувавши, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня.

З огляду на визначені сторонами договору строки виконання зобов"язань, оскільки відповідачем не доведено факт спливу позивачем на час звернення до суду строку позовної давності, у суду відсутні підстави для відмови в позові у зв'язку із закінченням строку давності.

Що стосується позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" суд зазначає наступне:

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до п.2.2. Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж об'ємі, що й Боржник, в тому числі по основному боргу, оплаті щомісячних та/або щоквартальних процентів та підвищених процентів (визначені пп. «б», «в» п. З.1. Кредитного договору), оплаті комісійної винагороди, оплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по компенсації усіх витрат.

Відповідно до п.4.4. Договору поруки № 925 від 28 вересня 2007 року - внесення змін і доповнень в Кредитний договір, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, тобто ПАТ «АвтоКрАЗ», не допускається без згоди останнього.

Відповідно до умов Кредитного договору про не відновлювальну кредитну лінію №1199-01-07 від 28 вересня 2007 року, а саме п.2.4., Боржник зобов'язується повернути кредитні кошти Банку згідно Графіка погашення кредитної лінії (Додаток № 1 до Договору) з кінцевим строком погашення до « 27» вересня 2010 року включно, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок, вказаний в п. 1.1. Кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Додатковою угодою від 09 липня 2008 року до Договору про мультивалютну кредитну лінію № 1199-01-07 було змінено розмір процентної ставки по кредиту в національній валюті з 16 % (яка мала діяти до 8 липня 2008 року) на 18% (яка діяла з 9 липня 2008 року).

Додатковою угодою від 29 серпня 2008 року до Договору про мультивалютну кредитну лінію № 1199-01-07 було змінено розмір процентної ставки по кредиту в національній валюті з 18% до 20% (діяла з 29 серпня 2008 року).

Додатковими угодами передбачалося кредитування ПАТ «Ужгородський турбогаз» і в іноземній валюті - доларах США, а також збільшувався розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.

19 січня 2010 року Додатковою угодою до Договору про мультивалютну кредитну лінію № 1199-01-07 було змінено п.2.2. Договору, внаслідок чого кінцевий строк погашення по Кредитному договору було перенесено з 27 вересня 2010 року на 27 грудня 2013 року.

Як зазначається в Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12: «Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру .процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо».

ПАТ «АвтоКрАЗ», шляхом укладення додаткової угоди до Договору поруки №925 від 28 вересня 2007 року, не надавало своєї згоди на зміни Основного договору - про невідновлювальну кредитну лінію № 1199-01-07 від 28 вересня 2007 року.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13 «підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін».

За вказаних обстави суд відмовляє Публічну акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" в стягненні з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" заборгованості за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1199м-01-07 від 28.09.2007 р.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ужгородський турбогаз" (088010, Закарпатська область, м. Ужгород. вул. Болгарська, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60, ) заборгованість в розмірі 136 617 039,23 грн., а також 206 700,00 витрати на сплату судового збору.

3. В частині стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39631, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 62, ) - в позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.11.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.