РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017Справа №910/23976/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ"

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про розірвання договору

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Ільїнова І.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Горпиченко Л.В. (представник за довіреністю);

від третьої особи - Заплішна О.Д. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Банк "Контракт" звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ" про розірвання договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 30.09.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 920; зобов'язання ТОВ ГК "УКРГАЗ" повернути на користь ПАТ Банк «Контракт» нежилі приміщення в літері А з № 1 по № 17 (групи приміщень № 1), з № 1 по № 24 (групи приміщень № 4), з № 1 по № 14 (групи приміщень № 7), з № 1 по № 18 (групи приміщень № 10), з № 1 по № 18 (групи приміщень № 11), з № 1 по № 16 (групи приміщень № 13), № 1 (групи приміщень № 15), № 1 (групи приміщень № 16), загальною площею 1169,3 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 58, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 30.09.2015 № 11408434 про право власності ТОВ ГК "УКРГАЗ" на ці нежилі приміщення та визнання за ПАТ Банк "Контракт" права власності на згадані нежилі приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі № 910/23976/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017, позов задоволено частково, а саме: розірвано договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 30.09.2015, зобов'язано ТОВ ГК "УКРГАЗ" повернути на користь ПАТ Банк "Контракт" нежилі приміщення в літері А з №1 по №17 (групи приміщень № 1), з №1 по №24 (групи приміщень №4), з №1 по №14 (групи приміщень №7), з №1 по №18 (групи приміщень №10), з №1 по №18 (групи приміщень №11), з №1 по №16 (групи приміщень №13), №1 (групи приміщень №15), №1 (групи приміщень №16), загальною площею 1169,3 кв. м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 58, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0. Присуджено до стягнення з ТОВ ГК "УКРГАЗ" на користь ПАТ Банк "Контракт" 208078,00 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.06.2017 у справі № 910/23976/16 вищезазначені судові рішення скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дана постанова мотивована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми ч. 2 ст. 695 Цивільного кодексу України, не з'ясовано, якими правовими нормами обумовлено вимоги позивача щодо повернення йому нежитлових приміщень, переданих ним відповідачу за договором від 30.09.2015; не вирішено питання про те, яким чином, за умови розірвання договору купівлі-продажу майна має захищатися речове право на майно, яке було предметом договору, а також у яких обсягах чи у якій частині майно може бути повернуто у власність продавцю, з урахуванням тієї обставини, що відповідач частково розрахувався за це майно, та чи є можливість виокремити неоплачену частину нежитлових приміщень і повернути їх продавцю шляхом визнання права власності на них або спільної часткової власності, або, у разі неможливості виокремлення - вирішення питання про відшкодування вартості такого майна.

При новому розгляді справи позивач позовні вимоги підтримав та зауважив, що порушення відповідачем обов'язку з оплати фактично переданого товару в строк є істотним порушенням Договору, та відповідно до ч. 2 ст. 695 ЦК України в позивача наявне право відмовитися від Договору та вимагати повернення проданого товару.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, пославшись у відзиві зокрема на те, що ним сплачено більшу частину вартості майна, проте через поважні причини у відповідача була відсутня можливість сплатити решту грошових коштів, у зв'язку з чим у його діях відсутнє істотне порушення Договору. Крім того, в позивача відсутнє право на повернення спірного майна внаслідок розірвання Договору, оскільки такі правові наслідки не передбачені ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України. До того ж, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ч. 2 ст. 695 ЦК України, оскільки сторонами не погоджено умови виникнення в продавця права застави на проданий ним товар.

На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Третя особа в письмових поясненнях по справі зауважила на тому, що Договір передбачав оплату майна з розстроченням платежу, а відтак до даного Договору підлягає застосуванню ч. 2 ст. 695 ЦК України, на підставі якої, у зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов Договору, позивач має право повернути продане ним майно.

У судовому засіданні представник третьої особи надав усні пояснення по справі.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін та учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.09.2015 між сторонами укладено Договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 30.09.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 920 (далі - Договір), за умовами якого позивач передав (продав), а відповідач прийняв у власність (купив) нежилі приміщення в літері А з № 1 по № 17 (групи приміщень № 1), з № 1 по № 24 (групи приміщень № 4), з № 1 по № 14 (групи приміщень № 7), з № 1 по № 18 (групи приміщень № 10). з № 1 по № 18 (групи приміщень № 11), з № 1 по № 16 (групи приміщень № 13), № 1 (групи приміщень № 15), № 1 (групи приміщень № 16) (далі - нежилі приміщення), загальною площею 1169,3 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 58 (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. даного правочину продаж за домовленістю сторін нежитлових приміщень вчинено за 45400000,00 грн., у тому числі ПДВ 7566666,67 грн., які відповідач перераховує на рахунок позивача № 373990005, відкритий у ПАТ Банк "Контракт", МФО 322465 у такому порядку: 22200000,00 грн., у тому числі ПДВ 3700000,00 грн., відповідач перераховує позивачу в день укладення Договору; 23200000,00 грн., у тому числі ПДВ 3866666,67 грн., відповідач перераховує позивачу не пізніше 05.10.2015.

Згідно з п. 3.1. Договору відповідач набуває право власності на нежилі приміщення після нотаріального посвідчення цього Договору та реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та підписання акту прийому-передачі вказаних нежилих приміщень. Сторони дійшли згоди, що право власності буде зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім'я відповідача в день підписання цього Договору.

На виконання умов Договору 30.09.2015 позивачем передано, а відповідачем прийнято нежитлові приміщення, що підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передачі приміщень (копія акту міститься в матеріалах справи).

Право власності на нежитлові приміщення зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується витягом від 30.09.2015 № 44852474 (державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Л.Д.).

У рахунок оплати вартості нежитлових приміщень відповідачем сплачено наступні грошові кошти: 22200000,00 грн. сплачено 01.10.2015; 6269000,00 грн. сплачено 02.10.2015; 599994,00 грн. сплачено 06.10.2015.

Таким чином, станом на 20.10.2015 у рахунок оплати за Договором відповідачем сплачено грошові кошти в загальній сумі 29068994,00 грн., у зв'язку з чим заборгованість перед позивачем становить 16331006,00 грн., тобто, з урахуванням набуття відповідачем права власності на нежилі приміщення ще 30.09.2015, фактичне відчуження відбулося за ціною 29068994,00 грн. (зазначений факт встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 у справі № 910/28686/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2016, що залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016).

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно зі ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 у справі № 910/28686/15, що набрало законної сили, станом на 20.10.2015 у рахунок оплати за Договором відповідачем сплачено грошові кошти в загальній сумі 29068994,00 грн., у зв'язку з чим заборгованість перед позивачем становить 16331006,00 грн. Докази погашення вказаної суми боргу в матеріалах справи відсутні.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відтак, відповідач не виконав належним чином зобов'язання оплатити придбане нерухоме майно у порушення передбаченого Договором строку, що є істотним порушенням договору, оскільки внаслідок несплати відповідачем грошових коштів позивач позбавлений того, на що він розраховував при укладенні вказаного Договору, а саме права отримати грошові кошти у вигляді доходу від продажу нерухомого майна, яке належало йому на праві власності у повному розмірі, визначеному умовами договору, а несплата за нерухоме майно з кінця 2015 року позбавляє позивача можливості отримати результат, на який останній розраховував при укладанні договору купівлі-продажу, а саме отримання коштів від продажу власного майна.

Одночасно, посилання відповідача на поважність причин несплати всієї вартості майна через віднесення 06.10.2015 ПАТ Банк «Контракт» до категорії неплатоспроможних, подання позивачем позову про застосування наслідків недійсного правочину - Договору, та наявність у відповідача бажання сплатити заборгованість, яке через відсутність рахунку неможливо було реалізувати, судом визнаються необґрунтованими, оскільки сплата другої частини вартості майна за Договором мала бути здійснена не пізніше 05.10.2015, тобто ще до настання обставин, які унеможливили, на думку відповідача, погасити заборгованість. Водночас, жодних пояснень щодо причин нездійснення оплати в установлений Договором строк - до 05.10.2015, відповідачем надано не було. Також, відповідач не надав доказів наявності в нього наразі можливості виконати свій обов'язок щодо повної оплати товару.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про істотне порушення відповідачем умов Договору через довгострокову відсутність оплати, без поважних причин, а також недоведеність можливості усунути наразі таке допущене порушення, що позбавило позивача на отримання грошових коштів від продажу його майна, як основної мети договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим заявлена позовна вимога про розірвання Договору визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною 4 ст. 653 ЦК України передбачено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із умов Договору, в останньому відсутні відповідні умови, що надавали би можливість повернути передане за ним майно. Також, дана можливість не передбачена і законом.

Одночасно, посилання позивача на ч. 2 ст. 695 ЦК України, як на правову підставу для повернення нерухомого майна, судом вважає безпідставним, з огляду на неможливість її застосування до спірних правовідносин.

Приписами ст. 694, 695 ЦК України визначено положення щодо продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар. Зазначеними статтями також передбачено, що якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Із умов укладеного між сторонами Договору вбачається, що продаж нерухомого майна позивачем здійснювався за ціною в розмірі 45400000,00 грн., які мали бути перераховані відповідачем двома частинами, а саме: 22200000,00 грн. - у день укладення Договору, та 23200000,00 грн. - не пізніше 05.10.2015.

Поряд із цим, положеннями вказаного Договору не передбачено надання позивачу права застави на спірне майно, а погодження сторонами згідно зі ст. 6, 627 ЦК України здійснення оплати за майно двома частинами є визначенням умов договору на власний розсуд та не свідчить про продаж його в кредит (або в комерційний кредит), враховуючи відсутність положень щодо надання відповідачу кредитних коштів на здійснення оплати та встановлення процентів за користування ними чи за прострочення оплати однієї з двох частин платежу.

Ураховуючи викладене, оскільки розірвання договору купівлі-продажу на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України не передбачає повернення позивачу, як продавцю, проданого майна, та до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ч. 2 ст. 695 ЦК України, що передбачає таке право на повернення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для повернення позивачу проданого за Договором майна.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на спірне майно, то суд дійшов висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З аналізу наведеної норми законодавства слідує, що право захисту в передбаченому нею порядку має власник майна, однак з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.09.2015 та інформаційної довідки зі згаданого реєстру станом на 26.12.2016 вбачається, що власником спірного майна є відповідач. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки позивач не є власником спірного майна, права якого на це майно оспорюються або не визнаються відповідачем, у суду відсутні підстави для визнання права власності на це майно за позивачем на підставі ст. 392 ЦК України, що зумовлює суд у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Водночас, можливість виокремлення неоплаченої частини нежитлових приміщень і повернення їх шляхом визнання права власності - спільної чи часткової, чи відшкодування вартості такого майна може бути предметом окремого позову. Поряд із цим, у межах даного позову відповідні позовні вимоги не заявлялись.

Також, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленої позивачем вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 30.09.2015 № 11408434 з огляду на її похідний характер від вимоги про визнання права власності на майно за позивачем, у задоволенні якої судом відмовлено.

За ч. 1 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати Договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 30.09.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстрований у реєстрі за № 920, що укладений між Публічним акціонерним товариством Банк "Контракт" (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 58; ідентифікаційний код 19361746) та Товариством з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, поверх 11; ідентифікаційний код 39320386).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, поверх 11; ідентифікаційний код 39320386) на користь Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 58; ідентифікаційний код 19361746) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 14.11.2017.

Суддя Я.В. Маринченко