РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017Справа №910/18031/17
Суддя господарського суду міста Києва Чебикіна С.О., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до Державного агентства резерву України про стягнення 780 265,99 грн., за участю представників позивача - Омеляновської Т.В., довіреність №б/н від 31.10.2017 року, Кобко О.Л., довіреність №б/н від 26.10.2017 року, відповідача - Ващенка В.В., довіреність №3844/0/4-16 від 09.11.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 780 265,99 грн. витрат пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов оплати за договором № Л/НР-0315з/НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 11.06.2003 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 06.11.2017 року.

06.11.2017 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (далі - зберігач) та Державним комітетом з державного матеріального резерву, правонаступником якого є Державне агентство резерву України (далі - комітет) було укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № Л/НР-0315з/НЮ (далі - договір), за умовами якого комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1 (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.1. договору зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

Відповідно до п. 3.1. договору комітет зобов'язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Згідно п. 4.4. договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до п. 4.3. цього договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Пунктом 4.5. договору встановлено, що оплата робіт із закладення поставки цінностей до мобілізаційного резерву проводиться після отримання комітетом акта форми №1.

Пунктом 7.3. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання матеріальних цінностей

Згідно кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на складах та у резервуарах відповідального сторонами було погоджено розмір коштів на відшкодування витрат зберігача за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2017 рік.

Поясненнями позивача, частково відповідача, а також відповідними щоквартальними звітами про фактичні витрати за зберігання та актами на відшкодування витрат, що були направлені відповідачу листами № Н-10/1439 від 14.04.2017 року - за І квартал ( в сумі 411 010,94 грн.), № во.Н-10/4675 від 17.07.2017 року - за II квартал ( в сумі 369 255,05 грн.) для підписання та які містяться в матеріалах справи та повністю відповідають затвердженим відповідачем кошторисам, підтверджується факт направлення позивачем відповідачу усіх передбачених п. 4.3. договору документів необхідних для відшкодування витрат із зберігання.

Доказів надання мотивованої відмови від підписання актів на відшкодування витрат, що були направлені відповідачу листами № Н-10/1439 від 14.04.2017 року - за І квартал ( в сумі 411 010,94 грн.), № во.Н-10/4675 від 17.07.2017 року - за II квартал ( в сумі 369 255,05 грн.) відповідачем суду не надано.

За таких обставин, вищевказані акти вважаються прийнятими відповідачем.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання зі зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву відповідно до умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а відповідач не відшкодував позивачу вартість витрат на зберігання та має перед останнім заборгованість у розмірі 780 265,99 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № Н-10/5255 від 31.08.2017 року з вимогою погашення заборгованості по відшкодуванню витрат зберігача за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у розмірі 780 265,99 грн.

Доказів оплати зазначеної заборгованості відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України ) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 780 265,99 грн. витрат, пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву згідно умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом було надано належну оцінку доводам відповідача, що викладені у відзиві, проте, доводи відповідача про те, що акти на відшкодування витрат є не підписаними відповідачем тому у позові слід відмовити, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що ці акти у відповідності до умов п. 4.3. були направлені відповідачу для підписання та доказів надання мотивованої відмови від їх підписання відповідачем суду не надано.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28; код 37472392) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (79000, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1; код 40081195) 780 265 (сімсот вісімдесят тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 99 коп. витрат пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також 11 703 (одинадцять тисяч сімсот три) грн. 99 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.11.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна