КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. Справа№ 911/2311/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта: Горбайчук Л.В. ( дов. 01-09/1від 01.09.2017);

Білозерова С.В. ( дов. № 22-08/17 від 22.08.2017);

від прокуратури Київської області: Бургела В.В.(посв. № 023513 від 11.12.2013);

від ТОВ "Інтеграл-П": Поліщук Р.М. (дов. б/н від 12.01.2017);

від Житлово-будівельного кооперативу "Нектарний": Зінченко С.В. (виписка з ЄДРПОУ);

від інших учасників судового процесу: не з'явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер"

на ухвалу господарського суду Київської області від 07.09.2017

у справі № 911/2311/13 (Суддя Антонова В.М.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН-ІНВЕСТ"

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2017 у справі № 911/2311/13 задоволено заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" про визнання недійсними Договорів № 01-04-13/01 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, № 01-04-13/03-Н купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, укладених між банкрутом та ТОВ "Компанія з правління активами "Стокмастер"; визнано недійсним договір № 01-04-13/01 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, укладений між банкрутом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з правління активами "Стокмастер"; визнано недійсним договір № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, укладений між банкрутом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з правління активами "Стокмастер"; визнано недійсним договір № 01-04-13/03-Н купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, укладений між банкрутом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з правління активами "Стокмастер"; визнано недійсним договір № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з правління активами "Стокмастер"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з правління активами "Стокмастер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" 3200 (три тисячі двісті гривень) 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 07.09.2017 у справі № 911/2311/13 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" про визнання недійсними Договорів № 01-04-13/01 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, № 01-04-13/03-Н купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 року, укладених між банкрутом та ТОВ "Компанія з правління активами "Стокмастер".

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер" на ухвалу господарського суду Київської області від 07.09.2017 у справі № 911/2311/13 та призначено її розгляд на 25.10.2017.

23.10.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора надійшов відзив на апеляційну скаргу.

25.10.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ "Інтеграл-П" надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи.

У судовому засіданні 25.10.2017 представник Житлово-будівельного кооперативу "НЕКТАРНИЙ" надав клопотання про продовження терміну розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 продовжено строк розгляду спору у справі № 911/2311/13 та відкладено розгляд апеляційної скарги на 08.11.2017.

30.10.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про витребування доказів, в якому останній просить суд витребувати у Житлово-будівельного кооператива "Нектарний":

- копію Декларації про початок виконання будівельних робіт з метою будівництва об'єкту за адресою: Київська область, м. Обухів, 174-А від 17.12.2014, поданої ЖБК "Нектарний" до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області;

- копію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації "Будівництво багатоквартирного житлового будинку, секції № 2, 3 із вбудованими приміщеннями громадського призначення (перша черга); Київська область, м. Обухів, 174- Б", яку зареєстровано 21.01.2015 за № КС 0;

- усі документи, що стосуються здійснення перенумерації та перепланування квартир (у тому числі, і технічну документацію - технічні паспорти на квартири, складені за результатами технічної інвентаризації);

- документи, на підставі яких виконавчим комітетом Обухівської міської ради прийнято рішення про присвоєння адреси багатоквартирному житловому будинку: місто Обухів, вул. Київська, 174-Б;

- список осіб, яким ЖБК "Нектарний" видав документи для оформлення та державної реєстрації права власності на квартири, із зазначенням номерів квартир до та після перенумерації;

- список квартир, право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 у даній справі суд задовольнив клопотання апелянта про продовження строку розгляду спору, відхилив клопотання апелянта про витребування доказів, продовжив строк розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України та оголосив перерву у судовому засіданні до 15.11.2017.

15.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшли письмові пояснення з додатковими доказами, а саме: Договір № К-02/04 купівлі-продажу права вимоги від 02.04.2013, відповідно до умов якого Покупець (ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал») мав сплатити Продавцю (ТОВ «КУА «Стокмастер») вартість права вимоги до Боржника (ТОВ «Київщина-Інвест») в сумі 45 199 100 грн. в термін до 15.04.2013; Договір поруки від 04.04.2013 № 51/08-13, відповідно до умов якого Поручитель (ТОВ «КУА «Стокмастер») відповідає перед Кредитором (ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал») за виконання Позичальником (ТОВ «Перша українська індустріально-інвестиційна компанія») Кредитного договору від 28.07.2008 № 51/08 частково на суму в розмірі 24 863 000 грн.; Договір поруки від 04.04.2013 № 68/07-13 відповідно до умов якого Поручитель (ТОВ «КУА «Стокмастер») відповідає перед Кредитором (ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал») за виконання Позичальником (ТОВ «Перша українська індустріально-інвестиційна компанія») Кредитного договору від 29.08.2007 № 68/07 частково на суму в розмірі 20 336 100 грн.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 15.11.2017 судовою колегією було встановлено, що зазначені вище додаткові докази є новими в даній справі та до суду першої інстанції вони були подані. Судова колегія дійшла висновку, що зазначені вище докази, які подані апелянтом до суду апеляційної інстанції, не можуть бути прийняті судом до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Згідно з п.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011№7 відповідно до частини першої статті 101 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються апеляційним господарським судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Представником апелянта зазначені нові докази були подані без будь-якого обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції. Поважність причин їх неподання в судове засідання також не було доведено. Представник ТОВ "Інтеграл-П" заперечив щодо прийняття цих доказів, посилаючись на вищевказане, що взято судом до уваги.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 15.11.2017 представники апелянта апеляційну скаргу підтримали повністю та просили суд її задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу. Прокуратур Київської області, представник ТОВ "Інтеграл-П", Житлово-будівельного кооперативу "Нектарний" заперечили проти апеляційної скарги та просили суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явилися. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі статтями 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Київської області від 11.07.2013 порушено провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН-ІВЕСТ" у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія".

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.07.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія".

Постановою господарського суду Київської області від 22.09.2016 припинено процедуру розпорядження майном Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" та припинено повноваження арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича, як розпорядника майна Боржника; визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича.

01.02.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від ліквідатора ТОВ "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" арбітражного керуючого Вершиніна А.О. надійшла заява №1 від 24.01.2017 (вх. №2403/17) про визнання правочину недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2017 залучено до участі у розгляді заяви ліквідатора про визнання правочину недійсним - Житлово-будівельний кооператив "Нектарний".

Судовою колегією встановлено, що в матеріалах справи наявна заява ліквідатора № 1 від 24.01.2017 (вх. № 2405/17), подана з урахуванням доповнень від 03.07.2017, з якої вбачається наступне:

- Арбітражний керуючий ТОВ "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" у заяві від 24.01.2017 № 1 (вх. № 2405/17) просив суд визнати недійсним договір від 01.04.2013 № 01-04-13/02, укладений між Банкрутом та ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер";

- у подальшому, 03.08.2017, арбітражний керуючий звернувся із заявою вих. № 1 від 02.08.2017 року про доповнення вищевказаної заяви новими обставинами та вимогами про визнання правочину недійсним (в порядку ст. 20 Закону), якою просив суд вважати вірною прохальну частину заяви ліквідатора у наступній редакції:

- визнати недійсними Договори № 01-04-13/01 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/03-Н купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/02, купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, укладені між банкрутом та ТОВ "Компанія з правління активами "Стокмастер".

Зазначене було прийнято судом першої інстанції до уваги та розгляду.

Таким чином, предметом розгляду в першій інстанції була заява ліквідатора про визнання недійсними вищевказаних Договорів № 01-04-13/01, № 01-04-13/02, № 01-04-13/03-Н, № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу від 01.04.2013.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції задовольнив заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" про визнання недійсними зазначених вище Договорів в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суд першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Звертаючись із заявою в межах справи про банкрутство ТОВ "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія", ліквідатор боржника послався на положення ст. 20 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав, зокрема: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У Інформаційному листі Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI)" № 01-06/606/2013 від 28.03.2013, у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 4212-VI від 22.12.2011, яким викладено в новій редакції Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", звернуто увагу, що важливою новелою нової редакції Закону є норма про визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство (ст. 20 Закону). Під майновими діями боржника слід розуміти виконання боржником зобов'язань за вже укладеним до початку відповідного року правочином (договором) на шкоду власним інтересам або інтересам інших кредиторів. Наведене стосується, зокрема виконання зобов'язання раніше встановленого строку (терміну), відмови від власних майнових вимог, сплати коштів кредитору або прийняття майна в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна тощо. Що ж до визнання недійсними правочинів (договорів), то воно може мати місце у випадках відчуження боржником безоплатно майна, прийняття боржником на себе зобов'язань без необхідних дій майнового характеру іншої сторони, прийняття на себе заставних зобов'язань на забезпечення виконання грошових вимог.

Виходячи з аналізу ст. 20 Закону, норма вказаної статті регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені у певний період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Статтею 20 Закону встановлено спеціальні підстави, за наявності яких можливе визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника у межах провадження у справі про банкрутство.

Звернення ліквідатора із заявою в порядку ст. 20 Закону про банкрутство, зумовлює необхідність встановлення судом наявності чи відсутності підстав, які передбачені саме даною статтею для вирішення питання щодо визнання недійсним правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.07.2015 у справі № 911/2311/13 затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія" (надалі Банкрут), до якого включено вимоги:

ТОВ "Інтеграл-П" у сумі 27 601 842,00 грн. (четверта черга);

ТОВ "ФК "Київщина-Капітал" у сумі 1 147,00 грн. (перша черга);

Окремо включено до реєстру вимог кредиторів Банкрута вимоги, зокрема Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Київщина-Капітал" у сумі основного боргу 38 502 651,01 грн. та у сумі 1 209 058,93 грн. неустойки (штраф, пеня), як такі, що забезпечені заставою майна банкрута.

Між боржником - ТОВ "Перша Українська індустріально-інвестиційна компанія та ПАТ "АКБ Київ" було укладено кредитний договір від 29.08.2007 №68/07, кредитний договір від 29.08.2008 №51/08.

У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами було укладено іпотечні договори від 13.09.2007 та від 31.07.2008.

У подальшому, ПАТ "АКБ "Київ" відступило право вимоги за вищевказаними кредитними договорами на користь ТОВ "Фінансова компанія "Киівщина-Капітал", уклавши договір від 13.08.2009 про відступлення права вимоги.

Відповідні дані про заставне майно містяться в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження заставного майна (копії долучені до матеріалів справи).

Доказів відчуження предмету іпотеки третім особам до матеріалів справи не надано.

Таким чином, за ухвалою суду від 25.07.2015 встановлено, що вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Киівщина-Капітал" є такими, що забезпечені іпотекою Банкрута, отже вказані вимоги у розмірі 39 711 709, 94 грн. окремо включаються до реєстру вимог кредиторів, забезпечені, а 1147,00 грн. підлягають включенню до першої черги.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 у справі № 911/2311/13 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансові компанія "Київщина-Капітал" на ухвалу господарського суду Київської області 23.07.2015 року у справі № 911/2311/13 залишено без задоволення, а вказану ухвалу - без змін, ухвала набрала чинності.

Матеріалами справи № 911/2311/13 підтверджено, що відповідне майно банкрута, є предметом забезпечення кредитора ТОВ „Фінансова-компанія „Київщина-Капітал", нікому не відчужувалось, належить Банкруту на праві приватної власності, а тому підлягає реалізації в порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" через аукціон.

У поданій ТОВ „Фінансова компанія „Київщина-Капітал" апеляційній скарзі на ухвалу господарського суду Київської області від 23.07.2015 у справі № 911/2311/13, було зазначено, що ТОВ „Фінансова компанія „Київщина-Капітал" відмовилось від забезпечення (копія апеляційної скарги додається), при цьому жодного відчуження заставного майна на користь третіх осіб не відбулось, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Жодних доказів надходження грошових коштів ТОВ „Фінансова компанія „Київщина-Капітал" від реалізації заставного майна не надходило, про що свідчить як мотивувальна, так і резолютивна частина ухвали господарського суду Київської області від 23.07.2015 у справі № 911/2311/13 в частині затвердження вимог ТОВ „Фінансова компанія „Київщина- Капітал".

У забезпечення виконання кредитного договору від 28.07.2008 № 51/08 Банкрут передав в іпотеку (іпотечний договір за реєстровим № 4181, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Косенко Л. А. з відповідними договорами про внесення змін до нього) належні йому майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, зокрема, і майнові права на 88 квартир, загальною площею 6 793, 35 кв.м. у житловому будинку, який знаходиться за адресою: м. Обухів, вул. Київська, номер 174а, загальна вартість якого становить 43 073 442, 00 грн.

Ліквідатор у своїй заяві зазначає, що у січні 2017 йому стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа № 810/2586/16, під час розгляду якої Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер" було подано 09.12.2016 клопотання про залучення останнього до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, як власника майнових прав на відповідні квартири. Разом з тим, до даного клопотання було додано Договір № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, укладений між Банкрутом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер", додаток 1 до Договору № 01-04-13/02 щодо вищезазначених майнових прав на 88 квартир, загальною площею 6 793,35 кв. м.

Також, ліквідатор зазначив, що ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер" та ТОВ "Фінансова компанія "Київщина-Капітал" зареєстровані за однією адресою: 01033 м. Київ, вул. Саксаганського 67-6 та те, що ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер" є засновником (учасником) ТОВ "Фінансова компанія "Київщина-Капітал". Апелянт не спростував вказаних доводів ліквідатора.

З матеріалів справи вбачається, що договір № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 надано до матеріалів справи після того, як судовим рішенням затверджено реєстр вимог кредиторів банкрута і встановлено, що 88 квартир, загальною площею 6 793,35 кв. м. належать на праві приватної власності Банкруту і є предметом забезпечення ТОВ "Фінансова компанія "Київщина-Капітал" (судове рішення набрало законної сили, є чинним).

Суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що ухвалою господарського суду Київської області від 18.02.2015 у справі № 911/2311/13 відсторонено керівника Банкрута ОСОБА_11 від займаної ним посади та покладено обов'язки керівника Банкрута на розпорядника майна Банкурта арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича. Зобов'язано ОСОБА_11 у п'ятиденний термін передати розпоряднику майна Банкрута арбітражному керуючому Вершиніну Андрію Олександровичу печатку, штампи, бухгалтерську та податкову звітність, фінансово-господарську документацію, цінні папери, матеріальні та інші цінності. Керівник був відсторонений у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків, у тому числі щодо непередання відповідних документів щодо вказаних активів божника розпоряднику майна.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних дій з передачі даних документів попереднім керівником Банкрута ОСОБА_11 (який і підписав договір № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013) не вчинено, про що зазначено в ухвалі від 23.07.2015 у даній справі. Жодних дій щодо вказаного не вчинено і після прийняття постанови про визнання боржника Банкрутом та про перехід до ліквідаційної процедури, на що і посилається ліквідатор.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, яким зазначено, що описані вище обставини свідчать про те, що керівником боржника було порушено норми ст. 22 Закону щодо фактичного перешкоджанням керівником боржника законним діям розпорядника майна, що на думку суду може завдати шкоди його кредиторам та самому підприємству боржника.

Ліквідатор у своїй заяві зазначив, що викладені вище обставини свідчать про неправомірність укладених договорів, а тому є підстави для визнання недійсними Договорів № 01-04-13/01 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/03-Н купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, укладених між Банкрутом та ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер" відповідно до ст. 20 Закону.

Так, банкрут прийняв на себе зобов'язання з відчуження майнових прав на вищезазначені квартири без вчинення відповідних майнових дій ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер", про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Також, судовою колегією встановлено факт того, що загальна вартість майнових прав на 88 квартир, загальною площею 6 79335 кв. м. в житловому будинку, який будується за адресою: м. Обухів, вул. Київська, номер 174а, які є предметом іпотеки, згідно Іпотечного договору становить 43 073 442.00 гри. При цьому ціна за спірними Договорами купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013 становить - 17 256 968,00 грн..

Отже, банкрут прийняв за спірними правочинами на себе зобов'язання відчужити майнові права за ціною, що на 25 816 474,00 грн. дешевше, ніж вартість цих майнових прав, що встановлена сторонами за Іпотечним договором. Вказане негативно вплинуло на можливість виконання Банкрутом своїх грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

При цьому, до реєстру вимог кредиторів включено вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Київщина-Капітал" на суму основного боргу 38 502 651,01 грн. та на суму 1 209 058,93 грн.- неустойки (а це менше за 43 073 442,00 грн. - вартості заставного майна, визначеної сторонами у Договорі іпотеки).

Тобто, судовою колегією встановлено, що ціна спірного майна в оспорюваних правочинах є заниженою у порівнянні із заставною вартістю даного майна згідно з Іпотечним договором, що є неприпустимим, з огляду на те, що через три місяці після підписання спірних договорів, було подано заяву про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Перша Українська індустріально-інвестиційна компанія".

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, яким зазначено, що Угода № 2 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.04.2013, яка була залучена ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер" до матеріалів справи не є належним та допустимим доказом у даній справі з огляду на те, що матеріалами справи не доведено, що ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер" станом на 18.04.2013 було кредитором Боржника за кредитним договором від 28.07.2008 № 51/08 та кредитним договором від 29.08.2007 № 68/07, як це зазначено у п. 1.2. Угоди № 2 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.04.2013. Таким кредитором, як встановлено ухвалою попереднього засідання у справі, є ТОВ "Фінансова компанія "Київщина-Капітал".

Крім того, як було зазначено вище, грошові вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Київщина-Капітал" не погашені станом на дату розгляду даної заяви у суді першої інстанції.

Беручи до уваги викладені вище обставини, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, яка встановила наявність підстав, передбачених ст. 20 Закону, для визнання недійсними вказаних правочинів щодо відчуження майна Боржника, у зв'язку з чим заява ліквідатора ТОВ "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" про визнання недійсними Договорів № 01-04-13/01 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/03-Н купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, укладених між банкрутом та ТОВ "Компанія з правління активами "Стокмастер", підлягає задоволенню.

Разом з тим, в запереченнях проти заяви про визнання правочинів недійсними ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер" було заявлено про застосування строку позовної давності.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що ліквідатором було пропущено строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсними Договорів № 01-04-13/01 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/03-Н купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, укладених між банкрутом та ТОВ "Компанія з правління активами "Стокмастер".

У відповідності до частин 1, 2 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Так, до спірних правовідносин у відповідності до статті 111-28 ГПК України підлягає застосуванню висновок Верховного Суду України у справі № 922/5094/14 від 13.01.2016 (на чому наполягав апелянт), згідно з яким для юридичної особи (сторони правочину) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину. Також Верховний Суд України вказав, що спеціальним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, дійсній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - спеціальний Закон) спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними угод боржника) не встановлено.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вже зазначалося вище, в матеріалах даної справи наявна заява про застосування позовної давності. Проте, суд дійшов помилкового висновку про те, що заява ліквідатором подана в межах встановленого Законом трирічного строку позовної давності з обґрунтуванням прав останнього у відповідності до ст. 20 спеціального Закону. Викладене суперечить вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду України.

Натомість, судовою колегією встановлено, що поважність причин пропущення строку позовної давності ліквідатор обґрунтовує наступним.

Заяву, в порядку ст. 20 Закону, подано саме арбітражним керуючим, а не боржником, який в особі колишнього директора ОСОБА_11 уклав оспорюванні правочини.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.02.2015 у справі № 911/2311/13 встановлено обставини щодо фктичного перешкоджання керівником боржника законним діям розпорядника майна, тому в силу ст. 35 ГПК України зазначені обставини не потребують доказування.

Так, ухвалою господарського суду Київської області від 18.02.2015 у справі № 911/2311/13 відсторонено керівника Банкрута ОСОБА_11 від займаної ним посади та покладено обов'язки керівника Банкрута на розпорядника майна Банкурта арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича. Зобов'язано ОСОБА_11 у п'ятиденний термін передати розпоряднику майна Банкрута арбітражному керуючому Вершиніну Андрію Олександровичу печатку, штампи, бухгалтерську та податкову звітність, фінансово-господарську документацію, цінні папери, матеріальні та інші цінності.

Проте, жодних дій з передачі документації та печатки підприємства боржника попереднім керівником Банкрута ОСОБА_11, яким підписано спірні договори, ліквідатору так і не вчинено.

Натомість, у січні 2017 року ліквідатором Банкрута з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що у рамках справи № 810/2586/16, яка перебуває у провадженні Київського окружного адміністративного суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер" подано 09.12.2016 клопотання про залучення останнього до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, обґрунтовуючи, що останній є власником майнових прав на відповідні квартири. При цьому, до даного клопотання додано оспорюваний Договір № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, укладений між Боржником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер".

Таким чином, арбітражному керуючому стало відомо про відповідний правочин, саме з січня 2017 року. В подальшому, при розгляді заяви ліквідатора від 02.08.2017 № 1, після витребування судом у ТОВ "Компанія з управління активами "Стокмастер" договорів, ліквідатору стало відомо про наявність ще трьох договорів № 01-04-13/03-Н, № 01-04-13/04-Р, № 01-04-13/02 від 01.04.2013. Враховуючи вищезазначені дії (бездіяльність) бувшого керівника боржника, в останнього, як у повноважного представника боржника, яким були підписані вказані спірні договори, намірів оскаржити дійсність цих договорів не існувало.

Відповідно до частин 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку підлягає до застосування ч. 5 ст. 267 ЦК України, та причини пропущення позовної давності - слід визнати поважними. Так, ліквідатором зазначений строк було пропущено з поважних причин (через несвоєчасну передачу йому колишнім директором ОСОБА_11 всіх документів боржника, у тому числі оспорюваних правочинів, саме цим директором, ОСОБА_11, спірні правочини були підписані за умов порушення вищевказаних вимог чинного законодавства). Ліквідатор в даному випадку звертається з вказаною заявою в інтересах не лише боржника, а й в інтересах кредиторів за для повернення майна боржника до ліквідаційної маси відповідно до ст. 20 Закону.

Помилка, допущена судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, не призвела до прийняття неправомірного рішення. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, задовольнивши заяву ліквідатора ТОВ "Перша українська індустріально-інвестиційна компанія" про визнання недійсними Договорів № 01-04-13/01 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/03-Н купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/04-Р купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, № 01-04-13/02 купівлі-продажу майнових прав від 01.04.2013, укладених між банкрутом та ТОВ "Компанія з правління активами "Стокмастер" та визнавши їх недійсними.

Частина 1 статті 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер", зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції від 07.09.2017 у справі № 911/2311/13. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування вказаної постанови у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 35, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Стокмастер" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Київської області від 07.09.2017 у справі № 911/2311/13 - без змін.

2. Справу № 911/2311/13 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 20.11.2017.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков