РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017Справа №910/17614/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/17614/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Технова";

до державного підприємство "Енергоринок";

про визнання дій протиправними.

Представники сторін:

від позивача: Алексеєнко Т.О., довіреність № 27 від 30.03.2017р.;

від відповідача: Стилик О.Ю., довіреність №01/44-949Д від 21.12.2016р.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Технова" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до державного підприємство "Енергоринок" (надалі - відповідач) про визнання дій відповідача протиправними щодо невиконання зобов'язань по договору №312/01 від 01.02.2001 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017р. порушено провадження у справі № 910/17614/17 та призначено розгляд справи на 02.11.2017р.

27.10.2017р. через загальний відділ діловодства від відповідача надійшов відзив на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2017р. розгляд справи відкладено на 16.11.2017р., у зв'язку з задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, неявкою представника позивача та невиконанням ним вимог ухвали суду від 11.10.2017р.

16.11.2017р. через загальний відділ господарського суду від позивача до початку розгляду справи надійшли витребувані судом докази.

Присутній у судовому засіданні 16.11.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2001р. між товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Технова" (надалі - позивач) та державним підприємством "Енергоринок" (надалі - відповідач) було укладено Договір №312/01 від 01.02.2001 року, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язується продавати, а відповідач зобов'язується купувати електроенергію, вироблену позивачем, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, платежі за отриману відповідачем у позивача електроенергію здійснюються кожного банківського дня з поточного рахунку із спеціальним режимом використання відповідача відповідно до алгоритму ОРЕ, який затверджується НКРЕКП.

Відповідно до п. 1.7 Алгоритму розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 30 грудня 2015 року N3247, відповідач до 15 числа (включно) розрахункового місяця зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок з виробниками електричної енергії (крім виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, енергопостачальників, що здійснюють продаж закупленої відповідно до розпорядження № 1188-р електричної енергії оптовому постачальнику електричної енергії, виробників електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, визначених центральним органом виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, відповідно до постанови № 263), НЕК "Укренерго" відповідно до їх фактичної товарної продукції попереднього розрахункового періоду, забезпечивши їм рівний відсоток оплати товарної продукції попереднього розрахункового періоду з урахуванням коштів, що перераховували згідно з окремими рішеннями Уряду, постановами НКРЕ, НКРЕКП за електричну енергію відповідного розрахункового періоду.

Як зазначає позивач у позові, за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. у відповідача виникла заборгованість за отриману у позивача електроенергію.

Також позивач вказує, що відповідач визнав наявність заборгованості за Договором перед позивачем, підписавши акти звірки розрахунків за придбану ОРЕ електроенергію. Так, відповідно до акту звірки розрахунків №07/524-656 від 19.01.2017 року заборгованість за придбану ОРЕ електричну енергію за спірним договором за зазначений період з врахуванням часткової оплати становить 202 352 683,99 грн.

З огляду на вищевикладені обставини, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання дій відповідача протиправними щодо невиконання зобов'язань по договору №312/01 від 01.02.2001 року.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що ДП «Енергоринок» жодним чином не може впливати, ні на перерахування коштів та їх обсяг, ні на встановлення алгоритму, оскільки перерахування коштів здійснюється виключно на підставі алгоритму, яким визначається частка коштів, наявних на поточному рахунку із спеціальним режимом використання. ДП «Енергоринок» в своїй діяльності не має права підміняти уповноважений державний орган (НКРЕКП) та приймати на власний розсуд рішення щодо розпорядження спірними коштами, оскільки такі дії виходять за межі відведених йому законодавством функцій (повноважень), не відповідають його статутним цілям та умовам ліцензії.

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до акту звірки розрахунків ДП «Енергоринок» з позивачем за куповану ОРЕ електричну енергію станом на кінець дня 31.08.2017р., заборгованість відповідача перед позивачем за період 2014-2016 p.p. складає 202 352 683,99 грн., при цьому ДП «Енергоринок» перерахувало позивачу авансових платежів за 2017 та 2018 роки у сумах 97 379 000,00 грн. та 80 000 000,00 грн. відповідно.

При цьому, ДП «Енергоринок» не оспорює заборгованість перед позивачем, однак, наголошує, що її погашення можливо виключно на підставах та в межах законодавчо встановленого механізму, який ДП «Енергоринок» жодного разу не порушило, натомість позивачем не доведено допущення порушення відповідачем порядку здійснення розрахунків, з урахуванням розподілу коштів в обсягах, які визначаються відповідно до алгоритму.

Водночас відповідач вказує на невірно обраний спосіб захисту позивачем своїх порушених прав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України визначено спосіб захисту порушеного права; викладені у вказаних статтях способи захисту порушеного права не є вичерпними, зі змісту вище зазначених статей вбачається, що порушене право та законний інтерес можуть бути захищені також іншими способами, встановленими договором або законом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналогічний припис містить ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України про те, що права суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, законодавець визначив, що цивільне право або охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом не будь-яким способом, а тільки тим, що передбачений договором чи законом, натомість, предмет позову про визнання дій щодо невиконання зобов'язань по договору протиправними - не передбачений як спосіб захисту чинним законодавством, що позбавляє суд можливості захистити права позивача.

Позивач мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами, обґрунтовуючи, що відповідач вчиняє дії, що порушують права позивача, та просити припинити такі дії.

Крім того, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача за спірним договором, у разі порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Всі інші підстави, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у позовній заяві, не приймаються судом до уваги як такі, що не спростовують викладених вище судом висновків.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.11.2017р.

Суддя А.І. Привалов