РІШЕННЯ

09 листопада 2017 року Справа № 913/781/17

Провадження №33/913/781/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Автоспецгрупп, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, м.Сєвєронецьк, Луганська область

про стягнення 333018 грн 00 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю від 04.10.2017;

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю №РА234/17 від 03.01.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Автоспецгрупп звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит про стягнення на підставі договору №25-РА-АБ від 26.12.2016 грошових коштів у сумі 333 018 грн 00 коп., з яких:

- 296 749 грн 87 коп.- сума основної заборгованості;

- 27 988 грн 17 коп.- сума нарахованої пені;

- 3 349 грн 42 коп.- 3 % річних;

- 4 930 грн 54 коп.- інфляційні нарахування.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що заборгованість в сумі 296 749 грн 87 коп. виникла через неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором в частині проведення своєчасного та повного розрахунку за виконані роботи в період з січня по березень 2017 року, та залишається непогашеною відповідачем на час розгляду спору. У звязку із допущеним простроченням виконання грошового зобовязання, позивач також просив стягнути з відповідача нараховані на підставі п.6.2 договору та ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати та пеню.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.10.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.10.2017.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 24.10.2017 відкладено розгляд справи на 09.11.2017 у звязку з неявкою представника відповідача, ненаданням необхідних для розгляду справи документів та письмових пояснень.

В судове засідання 09.11.2017 прибули представники обох сторін.

Представник позивача позов підтримав повністю.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву б/н від 09.11.2017, заперечення якого підтримав в судовому засіданні, просив відмовити в позові повністю. У відзиві відповідач послався на те, що позивачем не доведено факт здійснення господарських операцій за договором №25-РА-АБ від 26.12.2016, зокрема не надано заявок на роботи у відповідності до п.1.3 договору. Крім того, відповідач вважає, що акти здачі-приймання виконаних робіт за період з січня по березень 2017 року підписано неповноважними особами, а тому ці акти не можуть вважатися належними доказами підтвердження факту виконання відповідних робіт/надання послуг позивачем за вказаний період відповідачу. У звязку з тим, що відповідач фактично знаходиться на тимчасово окупованій території, у останнього відсутній доступ до всіх документів та немає можливості перевірити наявність заявок по договору та наявність повноважень у осіб, які підписали вказані акти.

У судовому засіданні 09.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Автоспецгрупп (далі позивач/підрядник), та Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (далі відповідач/замовник) укладено договір №25-РА-АБ від 26.12.2016 (а.с.11-19).

Згідно предмету договору замовник доручає, а підрядник зобовязується виконати роботи: завантаження відвантаження вугілля марки АМ та АС, АРШ, породи, щебеню, піску та інших видів вантажів, переміщення та складування по вугільним складам вугілля марки АМ, АС, по майданчиках АРШ (надалі-роботи), навантажувачами на колісному ході (2 та більше, згідно наданих заявок) з обємом ковшу 3-3,5 м 3, а замовник зобовязується прийняти виконану підрядником роботу та оплатити її в порядку та розмірах, передбаченому договором (п.1.1 договору).

В п.2.1 договору сторони погодили, що сума договору складає 2 353 760 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 20% - 392 293 грн 40 коп., кінцева сума договору може бути змінена в залежності від фактичного часу роботи спецтехніки.

Відповідно до п.2.4 договору оплата за договором здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 5 робочих днів з 90-го календарного дня з моменту підписання акта виконаних робіт.

Для реалізації виконання цього договору сторони призначають уповноважених представників. Представники сторін будуть уповноважені приймати всі повідомлення і від відповідної сторони, приймати всі міри, давати необхідні вказівки і затверджувати рішення, передбачені цим договором, від імені і по дорученню відповідної сторони в рамках, наданих в письмовому вигляді повноважень, в тому числі і підписання актів прийому-передачі виконаних робіт (п. 3.3 договору).

Приймання наданих транспортних послуг за цим договором підтверджується три рази в місяць (останній день не пізніше 1 числа місяця, наступного за звітним ) актами приймання-передачі виконаних робіт (з підтвердженими обєктами виконаних робіт відповідальними особами підрозділів замовника, на яких здійснювались роботи) (п.5.1 договору).

Згідно з п.6.2 договору за несвоєчасне здійснення оплати замовник виплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період порушень умов оплати, від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Сторона яка не може виконати обовязки за цим договором в умовах, передбачених п.7.1, зобовязана в строк не більше пяти днів письмово повідомити іншу сторону (лист, телекс, телеграф), в подальшому обовязково направити підтвердження, видане торгово-промисловою палатою або інший підтверджуючий документ компетентного органа (п.7.4 договору).

В п.8.1 договору сторони погодили, що договір вступає в силу з 01.01.2017 і діє по 31.12.2017, в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

На виконання вказаних умов договору, позивачем були надані відповідачу в період з січня по березень 2017 року послуги (роботи) навантажувача. Отримані послуги (роботи) відповідач не оплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 296 749 грн 87 коп., за стягненням якої та, нарахованих у звязку із допущенням простроченням, 3% річних та інфляційних втрат та пені, звернувся позивач до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір №25-РА-АБ від 26.12.2016 є змішаним договором, що поєднує в собі елементи договорів підряду та надання послуг, до якого застосовуються положення глав 61, 63 Цивільного кодексу України "Підряд", "Послуги," глав 19-22 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За правилами статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Факт належного виконання позивачем як підрядником зобовязань за договором №25-РА-АБ від 26.12.2016, зокрема виконання робіт/надання послуг протягом січня березня 2017 року підтверджується наявними матеріалами справи.

Зокрема, копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг): №4 від 11.01.2017 на суму 43 242 грн 42 коп.; №5 від 20.01.2017 на суму 43 242 грн 24 коп.; №13 від 31.01.2017 на суму 43 242 грн 24 коп.; №17 від 10.02.2017 на суму 43 242 грн 24 коп., №18 від 20.02.2017 на суму 50 809 грн 63 коп.; №22 від 28.02.2017 на суму 37 836 грн 96 коп.; №28 від 10.03.2017 на суму 21 621 грн 12 коп.; №34 від 15.03.2017 на суму 13 513 грн 20 коп. (а.с.20-27).

Вказані акти були підписані представниками обох сторін без зауважень, підписи яких скріплені печатками підприємств.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо підписання актів здачі-приймання виконаних робіт за спірний період неповноважними особами, які, за твердженням відповідача, не можуть вважатися належними доказами підтвердження факту виконання позивачем відповідних робіт/надання послуг відповідачу.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору, в п.5.1. розділу «Порядок здачі-приймання виконаних робіт» сторонами було погоджено, що приймання послуг здійснюється на підставі актів прийманняпередачі виконаних робіт з підтвердженням обсягів виконаних робіт відповідальними особами відокремлених підрозділів ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», на яких виконувалися роботи.

Наразі акти від імені відповідача були підписані представником замовника керівником ТКП ОСОБА_3, зроблено відмітку про погодження прийнятих обсягів виконаних робіт/послуг, затверджено підписом директора ОП «Автобаза» ОСОБА_4, підпис якого скріплено печаткою - відповідача ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», що відповідає умовам п.5.1. договору підписання актів, підтвердженням обсягів виконаних робіт відповідальними особами відокремлених підрозділів ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», на яких безпосередньо виконувалися роботи.

Також на підтвердження господарських операцій виконання відповідних робіт/надання послуг відповідачу у вказаний період та в зазначених обсягах, позивачем долучено податкові накладні, які надавалися відповідачу.

За таких обставин суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо не доведення позивачем факту здійснення господарських операцій з огляду на не надання останнім заявок на вказані роботи.

Судом враховується, що в п.1.3. договору сторони погодили, що роботи виконуються на підставі наданих замовником заявок із зазначенням обсягу робіт, які направляються на електрону адресу позивача, а не зберігаються в документарній формі.

Крім того, суд звертає увагу також на те, що в п.5.3 договору сторони погодили, що у випадку виявлення недоліків в виконаних роботах, сторони складають двосторонній акт з фіксацією факту наявності недоліків, причин їх виникнення і строків усунення. Сторони за договором підписують про порушення договірних зобовязань підрядником. Одностороння відмова підрядника від підписання акту не звільняє його від зобовязання усунення наслідків порушеного зобовязання і відшкодування збитків замовнику.

Наразі з матеріалів справи вбачається, що акти були підписані представниками відповідача без будь-яких зауважень. Докази того, що були виявлені недоліки у виконаних позивачем роботах та у відповідності до умов п.5.3. договору сторонами складалися відповідні акти, в матеріалах справи також відсутні.

Натомість відповідачем, як замовником, зобовязання виконувалися не належним чином. В порушення умов п.2.4 договору, розрахунок з позивачем за виконані роботи відповідачем взагалі не був проведений. В матеріалах справи також відсутні докази здійснення погашення боргу відповідачем під час розгляду спору.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості у відповідача в сумі 296 749 грн 87 коп. за виконані позивачем роботи/надані послуги протягом січня березня 2017 року, строк виконання зобовязань з оплати по яким, враховуючи умови п.2.4 договору (оплата за договором здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 5 робочих днів з 90-го календарного дня з моменту підписання акта виконаних робіт) на час звернення до суду настав.

Оскільки відповідачем зазначених обставин не спростовано, доказів погашення боргу під час розгляду спору не надано, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача заявлену про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 296 749 грн 87 коп.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних в сумі 3349 грн 42 коп за загальний період з 18.04.2017 по 30.09.2017, інфляційних втрат в сумі 4930 грн 54 коп. за загальний період квітень-вересень 2017 року, у звязку із допущеним простроченням, господарський суд зазначає наступне.

В п.2.4 договору сторони погодили строки проведення розрахунків, зокрема оплата за договором здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 5 робочих днів з 90-го календарного дня з моменту підписання акта виконаних робіт.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем (а.с.6) та встановлено наявність в ньому помилок (позивачем по окремим зобовязанням неправильно визначено дату виникнення прострочення, яка визначалася останнім без врахування вимог ст.254 Цивільного кодексу України, що вплинуло на правильність визначення періоду нарахування 3%, кількості днів прострочення).

За таких обставин, судом здійснено правильний розрахунок 3% річних за допомогою правової програми «Законодавство» за зобовязаннями січня-березня 2017 року:

№/дата актуСума боргуПеріод простроченняКількість днів прострочення3% річних грн
№4 11.01.201743 242, 2420.04.2017- 30.09.,88
№5 20.01.201743 242, 2428.04.2017-30.09.,45
№13 31.01.201743 242, 2412.05.2017-30.09.,69
№17 10.02.201743 242, 2418.05.2017-30.09.,37
№18 20.02.201750 809, 6327.05.2017-30.09.,37
№22 28.02.201737 836, 9607.06.2017-30.09.,75
№28 10.03.201721 621,1216.06.2017-30.09.,15
№34 15.03.201713 513, 2021.06.2017-30.09.,29
Всього: 3 319, 95

Враховуючи вищевикладене, обґрунтовано підлягають стягненню з відповідача 3% річних в загальній сумі 3 319 грн 95 коп., розраховані за зобовязаннями січня-березня 2017 року.

Відносно заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

За приписами п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (а.с.7), господарський суд зауважує про наявність в ньому відповідних неточностей та помилок.

Зокрема, позивачем заявлені інфляційні втрати в сумі 4930 грн 54 коп., розраховані за загальний період зазначений позивачем квітень-вересень 2017 року.

Судом зясовано, що хоча в розрахунку позивач зазначає вересень 2017 року, однак індекс інфляції цього місяця взагалі в розрахунку не застосовує, тобто період нарахування інфляції закінчує показниками серпня 2017 року. Крім того, позивачем помилково застосовані індекси інфляції місяців, в яких сума боргу не існувала повний місяць.

За таких обставин, суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок інфляційних втрат, здійснений за допомогою правової програми «Законодавство»:

№/дата актуСума боргуПеріод нарахуванняСукупний індекс інфляціїІнфляційні втрати грн
№4 11.01.201743 242, 24травень- серпень 2017103,0231307,43
№5 20.01.201743 242, 24травень- серпень 2017103,0231307,43
№13 31.01.201743 242, 24червень -серпень 2017101,701735,72
№17 10.02.201743 242, 24червень -серпень 2017101,701735,72
№18 20.02.201750 809, 63червень -серпень 2017101,701864,47
№22 28.02.201737 836, 96липень- серпень 2017100,09937,76
№28 10.03.201721 621,12липень- серпень 2017100,09921,57
№34 15.03.201713 513, 20липень- серпень 2017100,09913,49
Всього: 5023,59

Однак, оскільки за правильним розрахунком суду загальна сума нарахованих інфляційних втрат складає 5023 грн 59 коп., що є більшою сумою, ніж заявлено позивачем до стягнення, суд, враховуючи принцип диспозитивності, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, вважає за можливе задовольнити позов в частині стягнення інфляційних втрат саме в сумі визначеній позивачем 4 930 грн 54 коп.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені на підставі п.6.2. договору за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на загальну суму 27 988 грн 17 коп., яка розрахована позивачем за загальний період з 19.04.2017 по 30.09.2017, з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ (а.с.5).

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно положень ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як вбачається, в п.6.2 договору сторонами було погоджено, що за несвоєчасне здійснення оплати замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період порушень умов оплати, від суми заборгованості за кожен день прострочки

Судом було перевірено розрахунок пені, наведений позивачем у позові (а.с.5) за допомогою інформаційно-правової програми Законодавство, та встановлено, що розрахунок позивача містить помилки (позивачем по окремим зобовязанням також неправильно визначено дату виникнення прострочення, яка визначалася останнім без врахування вимог ст.254 Цивільного кодексу України, що вплинуло на правильність визначення періоду нарахування пені, кількості днів).

Враховуючи зазначене, судом наводиться правильний розрахунок штрафної санкції:

№/дата актуСума боргуПеріод простроченняКількість днів простроченняСума пені грн
№4 11.01.201743 242, 2420.04.2017- 30.09.0
№5 20.01.201743 242, 2428.04.2017-30.09.3,58
№13 31.01.201743 242, 2412.05.2017-30.09.2,34
№17 10.02.201743 242, 2418.05.2017-30.09.7,52
№18 20.02.201750 809, 6327.05.2017-30.09.20171274 419,74
№22 28.02.201737 836, 9607.06.2017-30.09.6,22
№28 10.03.201721 621,1216.06.2017-30.09.4,56
№34 15.03.201713 513, 2021.06.2017-30.09., 07
Всього: 27 768, 03

За таких обставин, суд визнає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 27 768 грн 03 коп.

Встановлені за матеріалами справи обставини та доводи позивача відповідач під час розгляду спору не спростував, докази здійснення погашення боргу в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, позов визнається обґрунтованим, підлягає задоволенню частково. З відповідача на користь позивача слід стягнути основний борг в сумі 296 749 грн 87 коп., 3% річних в сумі 3 319 грн 95 коп., інфляційні втрати в сумі 4 930 грн 54 коп., пеню в сумі 27 768 грн 03 коп. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 4 991 грн 53 коп. слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, просп. Гвардійський, буд.30/1, м.Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 37713861, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Автоспецгрупп, вул.Івана Кудрі, буд.5, м.Київ, 01042, ідентифікаційний код 38472131, основний борг в сумі 296 749 грн 87 коп., 3% річних в сумі 3 319 грн 95 коп., інфляційні втрати в сумі 4 930 грн 54 коп., пеню в сумі 27 768 грн 03 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 4 991 грн 53 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 14.11.2017.

Суддя О.В. Драгнєвіч