ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" листопада 2017 р.Справа № 15-23/9-10-54

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді В.С. Петрова

суддів О.Ю. Оборотової

С.П. Желєзної

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача (стягувача-скаржника) - Кучеренко О.О.,

від відповідача (боржника) - не з'явився,

від ДВС - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" на дії (бездіяльність) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх. № 2-4801/17 від 12.09.2017 р.) в порядку ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України по справі № 15-23/9-10-54 за позовом Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в особі відділення „Одеська регіональна дирекція" Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог на суму 72748875,78 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року Відкрите акціонерне товариство ВТБ Банк в особі відділення „Одеська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.02.2010 р. (суддя Степанова Л.В.) порушено провадження у справі № 23/9-10-54 та справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2010 р. справу № 15-23/9-10-54 прийнято до провадження колегією суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого судді -Петрова В.С., суддів - Смелянець Г.Є. та Аленіна О.Ю. та справу призначено до розгляду в засіданні.

Під час розгляду справи в засіданні суду представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу посвідченим Криворотенко Л.І. 19.06.2008 р. за реєстровим номером 4803, а саме на:

- комплекс будівель та споруд бази відпочинку „Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6013578, заставна вартість - 1368825,00 грн.;

- базу відпочинку „Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6012303, заставна вартість - 39069103,00 грн.;

- земельну ділянку, загальною площею 0,4451 га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока міста Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, цільове призначення земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку „Сонячна", заставна вартість - 7 382 132,00 грн.,

що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю „Вадіта" шляхом продажу на публічних торгах з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в особі Відділення „Одеська регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" за кредитним договором № 13.83-41/08-СК від 09.06.2008 р. в сумі 9178626,50 доларів США, що еквівалентно 72748875,78 грн. за курсом гривні до долару США, встановленому НБУ на 20.04.2010 р., та складається з наступних сум: 6750000 доларів США - сума кредиту, яка підлягає поверненню за кредитним договором, 1741397,92 доларів США - сума процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору, 255281,41 доларів США - сума інфляційних нарахувань, що за курсом Національного Банку України станом на 20.04.2010 р. еквівалентно 2023334,94 грн., 431947,17 доларів США - сума пені, що за курсом Національного Банку України станам на 20.04.2010 р. еквівалентно 3 423 570,07 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.08.2010 р. у справі № 15-23/9-10-54 за клопотанням представника позивача було здійснено заміну позивача - ВАТ ВТБ Банк в особі відділення „Одеська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк на його правонаступника -Публічне акціонерне товариство „ВТБ Банк" в особі відділення „Одеська регіональна дирекція" Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк".

Також ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2010 р. до участі у справі № 15-23/9-10-54 залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є поручителями ОСОБА_3 за кредитним договором № 13.83-41/08-СК від 09.06.2008 р., за яким виникла спірна заборгованість.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.09.2010 р. у справі № 15-23/9-10-54 позов ПАТ "ВТБ Банк" в особі відділення „Одеська регіональна дирекція" було задоволено повністю: звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором посвідченим Криворотенко Л.І., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.06.2008 р. за реєстровим номером 4803, а саме: комплекс будівель та споруд бази відпочинку „Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6013578, заставна вартість - 1368825,00 грн.; базу відпочинку „Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6012303, заставна вартість - 39069103,00 грн.; земельну ділянку, загальною площею 0,4451га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока міста Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, цільове призначення земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку „Сонячна", заставна вартість - 7382132,00 грн., що належать на праві власності ТОВ „Вадіта", шляхом продажу на публічних торгах з метою задоволення вимог Банку за кредитним договором № 13.83-41/08СК від 09.06.2008 р. в сумі 72748875,78 грн., що еквівалентно 9178626,50 дол. США, з яких 6750000 дол. США - сума кредиту, яка підлягає поверненню за кредитним договором, 1741397,92 дол. США - сума процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору, 255 281,41 дол. США - сума інфляційних нарахувань, що еквівалентно 2023334,94 грн., 431947,17 дол. США - сума пені, що еквівалентно 3423570,07 грн.; також стягнуто з ТОВ „Вадіта" на користь ПАТ "ВТБ Банк" в особі відділення „Одеська регіональна дирекція" витрати по сплаті державного мита в розмірі 25500,00 грн., витрати по сплаті послуг на ІТЗ судового процесу в розмірі 236,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.12.2010 р. вказане рішення господарського суду Одеської області від 27.09.2010 р. у справі № 15-23/9-10-54 залишено без змін.

22.12.2010 р. на виконання вказаного рішення суду від 27.09.2010 р. господарським судом Одеської області видано відповідний наказ.

12.09.2017 р. до господарського суду Одеської області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх. № 2-4801/17) в порядку ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на невчинення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень дій щодо зняття арешту з нерухомого майна, накладеного в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 22.12.2010 р. у справі № 15-23/9-10-54.

Зокрема, у поданій скарзі ПАТ „ВТБ Банк" вказує, що рішенням господарського суду Одеської області від 27.09.2010 р. по справі № 15-23/9-10-54 позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «Вадіта» задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.06.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. 09.06.2008 р. за реєстровим номером 4803, а саме на: комплекс будівель та споруд бази відпочинку "Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород - Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 9; базу відпочинку "Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"); земельну ділянку загальною площею 0,4451 га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока міста Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, цільове призначення земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку „Сонячна", що належать на праві власності ТОВ „Вадіта" шляхом продажу на публічних торгах з метою задоволення вимог ПАТ „ВТБ Банк". На виконання вказаного рішення господарським судом Одеської області 22.12.2010 р. видано відповідний наказ.

Як вказує скаржник, на виконання вищезазначеного наказу відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 06.01.2011 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 23638991. В межах виконавчого провадження № 23638991 на вищевказане нерухоме майно постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2015 р. накладено арешт. В подальшому постановою від 02.06.2016 р. на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII), тобто через відсутність у боржника визначеного виконавчим документом майна, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майна, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ, а саме: наказ господарського суду Одеської області по справі № 15-23/9-10-54, виданий 22.12.2010 р., повернуто ПАТ «ВТБ Банк». Однак, за ствердженням скаржника, арешт з майна боржника не знімався.

Так, 28.02.2017 р. ПАТ «ВТБ Банк» на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було направлено заяву про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 23638991, виданої 13.05.2015 р. та звільнення з під арешту вказаного майна. Проте, як зазначає скаржник, на вищезазначену заяву ПАТ «ВТБ Банк» отримано відповідь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України № 6222-0-33-17/20-1 від 03.04.2017 р., якою у знятті арештів відмовлено.

Між тим ПАТ «ВТБ Банк» вважає, що зазначена бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України у вигляді незняття арештів з нерухомого майна не відповідає вимогам діючого законодавства України. Також скаржник вказує, що станом на сьогоднішній день заборгованість боржниками за кредитними договорами перед ПАТ «ВТБ Банк» не погашена. Наразі скаржник зазначає, що, враховуючи наявність непогашеної кредитної заборгованості, ПАТ «ВТБ Банк» було прийнято рішення про задоволення своїх грошових вимог за рахунок предмету іпотеки.

Таким чином, за ствердженнями скаржника, ПАТ «ВТБ Банк» згідно з положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» скористалось своїм правом та зареєстрував право власності на предмет іпотеки, а саме: базу відпочинку «Сонячна», розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський. смт. Затока (район Центральний): комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Сонячна-1», розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська; комплекс будівель та споруд № 9; земельну ділянку кадастровий номер :02:028:004, розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, про що 15.01.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено записи №№8463922, 8464996, 8464200.

Проте, як стало відомо ПАТ «ВТБ Банк» з Інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо суб'єкта зазначено номер запису обтяження 9706712 (актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень), дата, час державної реєстрації: 18.05.2015 р. 19:42:24; номер запису обтяження 9706646 (актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень), дата, час державної реєстрації: 18.05.2015 р. 19:30:30; номер запису обтяження 9706742 (актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень), дата, час державної реєстрації: 18.05.2015 р 20:00:07, підстава зазначених обтяжень: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 23638991, виданий 13.05.2015 р., видавник: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. При цьому скаржник вважає, що державний виконавець наділений правом накладати арешт на виявлене ним майно в процедурі виконавчого провадження лише у тому випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику. Однак, за ствердженнями скаржника, в порушення встановлених вимог державний виконавець наклав арешт постановою від 13.05.2015 р. на нерухоме майно, яке з 15.01.2015 р. перебувало у власності ПАТ «ВТБ Банк», що свідчить про те, що державний виконавець не вжив всіх заходів по встановленню факту перебування майна у власності боржника, чим порушив права банку як власника. Таким чином, на думку скаржника, державним виконавцем фактично було накладено арешт на невиявлене ним майно.

Також скаржник вказує, що згідно інформації про виконавче провадження, отриманої з Автоматичної системи виконавчого провадження, виконавча дія щодо арешту майна боржника скасована без затвердження як помилкова. Отже, за ствердженнями скаржника, станом на поточну дату виконавцем не вчинено жодних дій щодо виключення арештів на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Відтак, скаржник просить суд:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 23638991, виданий 13.05.2015 року, видавник: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та звільнити з-під арешту майно, яке перебуває у власності ПАТ «ВТБ Банк, а саме: базу відпочинку «Сонячна», розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока (район Центральний); комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Сонячна-1», розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 9; земельну ділянку кадастровий номер :02:028:0047, розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока;

- зобов'язати органи Державної виконавчої служби, органи реєстраційної служби Міністерства юстиції України та нотаріусів вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про арешт майна № 9706646 від 18.05.2015 р., № 9706712 від 18.05.2015 р., №9706742 від 18.05.2015 р.

Разом зі скаргою ПАТ „ВТБ Банк" подано клопотання про поновлення строків на подання скарги (а.с. 50-52 т. 6), в якому скаржник просить поновити ПАТ „ВТБ Банк" строк на подання скарги на бездіяльність державного виконавця в межах справи №15-23/9-10-54. В клопотанні скаржник вказує, що в даному випадку йдеться про помилкове та безпідставне накладення державним виконавцем арешту на нерухоме майно, а саме: базу відпочинку «Сонячна», розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока (район Центральний); комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Сонячна-1», розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №9; земельну ділянку кадастровий номер :02:028:0047, розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження" зазначено про зняття арештів при виявленні порушення порядку його накладення, але даною статтею чітких строків для виявлення такого порушення не встановлено. Таким чином, на думку скаржника, накладення арешту на вищезазначене майно, незняття даного арешту з майна та невнесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є порушеннями, що тривають у часі. Враховуючи викладене, скаржник вважає, що незняття зазначених арештів перешкоджає ПАТ «ВТБ БАНК» як власнику майна належним чином користуватися та розпоряджатися майном яке перебуває в його власності, у зв'язку з чим вимоги про скасування постанови державного виконавця та звільнення з-під арешту майна є цілком законними та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з перебуванням члена колегії - судді Смелянець Г.Є. у відпустці з 18.09.2017 р. та відрахування зі штату судді Аленіна О.Ю. згідно з розпорядженням керівника апарату суду № 858 від 18.09.2017 р. було проведено повторний автоматичний розподіл вказаної скарги ПАТ „ВТБ Банк" по справі № 15-23/9-10-54, за наслідками якого для розгляду останньої визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Петров В.С., судді - Оборотова О.Ю. та Желєзна С.П.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.09.2017 р. по справі № 15-23/9-10-54 скаргу ПАТ „ВТБ Банк" прийнято до провадження та розгляд скарги призначено в засіданні суду.

Відповідач (боржник) відзив на скаргу не надав, також представник відповідача (боржника) у судові засідання не з'явився, хоча про дату і час розгляду скарги повідомлявся судом належним чином, у зв'язку з чим з'ясувати думки стосовно поданої скарги не уявляється можливим.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на скаргу (а.с. 73-74 т. 6) не погоджується з поданою скаргою. Так, ДВС вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції) у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 06.01.2011 р. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу суду по справі №15-23/9-10-54 та надано боржнику ТОВ «Вадіта» семиденний строк для самостійного виконання виконавчого документа. У зв'язку з невиконанням боржником у наданий строк рішення суду відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Відділу винесено постанову від 13.05.2015 р.№ 23638991 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7274887,58 грн. При цьому сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору становить 80023763,36 грн. Наразі ДВС вказує, що, враховуючи вимоги ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», з метою примусового виконання рішення суду виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, що належить боржнику у розмірі суми боргу за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору. Як вказує ДВС, керуючись ст.ст. 28, 57 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Відділу було законно винесено постанову від 13.05.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. За таких обставин, ДВС просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників скаржника та ДВС, господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

В силу приписів ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній з 01.01.2011 р., на момент відкриття ВП 23638991) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається з наявних в справі матеріалів виконавчого провадження ВП 23638991, з метою виконання рішення суду у даній справі ПАТ „ВТБ Банк" в особі відділення „Одеська регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" було подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву від 23.12.2010 р. № 1911/2300-04-2 про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Одеської області у справі № 15-23/9-10-54 від 22.12.2010 р. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.06.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. 19.06.2008 р. за реєстровим номером 4803, а саме:

- комплекс будівель та споруд бази відпочинку „Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6013578;

- базу відпочинку „Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6012303;

- земельну ділянку, загальною площею 0,4451 га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока міста Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, цільове призначення земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку „Солнечная",

що належать на праві власності ТОВ „Вадіта", шляхом продажу на публічних торгах з метою задоволення вимог Банку за кредитним договором № 13.83-41/08СК від 09.06.2008 р. в сумі 9178626,50 дол. США, що еквівалентно 72748875,78 грн. за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на 24.04.2010 р.

Також у вказаній заяві ПАТ „ВТБ Банк" просив ДВС згідно ч. 6 ст. 24 та ст. 55 Закону України „Про виконавче провадження" з метою забезпечення виконання рішення суду постановою про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на вищезазначене майно.

06.01.2011 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за вказаною заявою ПАТ „ВТБ Банк" була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 23638991 з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області у справі № 15-23/9-10-54 від 22.12.2010 р. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.06.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. 19.06.2008 р. за реєстровим номером 4803, а саме: комплекс будівель та споруд бази відпочинку „Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6013578, заставна вартість - 1368825,00 грн.; базу відпочинку „Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6012303, заставна вартість - 39069103,00 грн.; земельну ділянку, загальною площею 0,4451 га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, цільове призначення земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку „Сонячна", заставна вартість - 7382132,00 грн., що належать на праві власності ТОВ „Вадіта", шляхом продажу на публічних торгах з метою задоволення вимог Банку за кредитним договором № 13.83-41/08СК від 09.06.2008 р. в сумі 72748875,78 грн., що еквівалентно 9178626,50 дол. США, з яких 6750000 дол. США - сума кредиту, яка підлягає поверненню за кредитним договором, 1741397,92 дол. США - сума процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору, 255 281,41 дол. США - сума інфляційних нарахувань, що еквівалентно 2023334,94 грн., 431947,17 дол. США - сума пені, що еквівалентно 3423570,07 грн. При цьому в п. 2 вказаної постанови органом ДВС було надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду, а саме 7 днів з моменту отримання цієї постанови. Згідно п. 3 зазначеної постанови боржника попереджено, що при невиконанні рішенні в наданий для добровільного виконання строк державний виконавець виконує його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Згідно ст. 24 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надана відстрочка виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення терміну відстрочки в межах строку, встановленого для пред'явлення цього виконавчого документа. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Наразі, як вбачається з наданих до суду органом ДВС копій матеріалів виконавчого провадження, копію постанови про відкриття виконавчого провадження було надіслано стягувачу (скаржнику) та боржнику супровідним листом від 13.01.2011 р. № 23598-0-33-10-25/1.

Боржником - ТОВ „Вадіта" рішення суду в строк, наданий державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 24 ЗУ „Про виконавче провадження" не виконано.

Постановою про утворення виконавчої групи від 04.04.2011 р., винесеною заступником Міністра юстиції України - директором Департаменту державної виконавчої служби Стадніка Г.В., при відділі утворено виконавчу групу, до складу якої включено державних виконавців підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, для проведення виконавчих дій на території Одеської області.

20.04.2011 р. державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області були складені акти опису й арешту майна боржника № 216/1, № 216/1/1, № 216/1/2 при примусовому виконанні наказу господарського суду Одеської області у справі № 15-23/9-10-54 від 22.12.2010 р. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.06.2008 р.

16.05.2011 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ТОВ „Українська експертна група" для участі у виконавчому провадженні з метою визначення ринкової вартості арештованого майна.

18.08.2011 р. та 02.09.2011 р. проведені експертні оцінки описаного й арештованого майна боржника.

09.01.2014 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження № 23638991 у зв'язку з порушенням господарським судом Одеської області провадження у справі про банкрутство ТОВ „Вадіта".

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 15.08.2014 р. виконавче провадження № 23638991 було поновлено з підстав припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ „Вадіта".

У зв'язку з закінченням строку дії звіту про оцінку майна постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21.08.2014 р. повторно призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ТОВ „Українська експертна група" для участі у виконавчому провадженні.

У зв'язку з невиконанням боржником у наданий строк рішення суду головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено від 13.05.2015 р. № 23638991 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 7274887,58 грн.

Також 13.05.2015 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на нерухоме майно, що належить боржнику - ТОВ „Вадіта", а саме: комплекс будівель та споруд бази відпочинку „Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6013578; базу відпочинку „Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6012303; земельну ділянку загальною площею 0,4451 га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, цільове призначення земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку „Сонячна". При цьому вказаною постановою заборонено здійснювати відчуження вищевказаного майна, яке належить боржнику - ТОВ „Вадіта" лише в межах суми боргу.

В подальшому під час виконавчого провадження державним виконавцем було з'ясовано, що згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 22.01.2015 р. та 29.01.2015 р., виданих реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській зазначене у виконавчому документі нерухоме майно, а саме: комплекс будівель та споруд бази відпочинку „Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6013578; база відпочинку „Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6012303; земельна ділянка загальною площею 0,4451 га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, зареєстровані на праві власності за стягувачем - ПАТ „ВТБ Банк". Враховуючи викладене, 09.12.2015 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 6. ч. 1 ст. 47 ст. 47 ЗУ „Про виконавче провадження", оскільки у боржника - ТОВ „Вадіта" відсутнє визначене виконавчим документом майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості.

Так, ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 28.02.2017 року про скасування постанови про накладення арешту на майно та зняття арешту з майна, що перебуває в іпотеці. У вказаній заяві Банк просив скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 23638991, видану 13.05.2015 року, та звільнити вказане майно з-під арешту, а також вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна записи про арешт майна № 9706646 від 18.05.2015 р., № 9706712 від 18.05.2015 р., №9706742 від 18.05.2015 р.

В свою чергу Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України своїм листом № 6222-0-33-17/20-1 від 03.04.2017 року у відповідь на вказану заяву Банку повідомив, що державним виконавцем на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII) 09.12.2015 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, внаслідок чого виконавчий документ (наказ господарського суду Одеської області № 15-23/9-10-54 від 22.12.2010 року) повернуто ПАТ «ВТБ Банк». Також Відділ примусового виконання рішень зазначив, що арешт з майна боржника не знімався з урахуванням положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII). При цьому Відділ примусового виконання рішень зауважив, що питання про зняття арешту з майна боржника може бути вирішено в судовому порядку.

ПАТ «ВТБ Банк» вважає, що зазначена бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України у вигляді незняття арештів з нерухомого майна не відповідає вимогам діючого законодавства України, у зв'язку з чим звернувся до господарського суду Одеської області з поданою скаргою про:

- скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 23638991, видану 13.05.2015 року, видавник: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, та звільнення з-під арешту майна, яке перебуває у власності ПАТ «ВТБ Банк", а саме: бази відпочинку «Сонячна», розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока (район Центральний); комплексу будівель та споруд бази відпочинку «Сонячна-1», розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 9; земельної ділянки кадастровий номер :02:028:0047, розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока;

- зобов'язання органів Державної виконавчої служби, органів реєстраційної служби Міністерства юстиції України та нотаріусів вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про арешт майна № 9706646 від 18.05.2015 р., № 9706712 від 18.05.2015 р., №9706742 від 18.05.2015 р.

За приписами ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Згідно ч. 1, 5 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження" (в діючій редакції) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Так, вищенаведені положення законодавства передбачають оскарження стороною виконавчого провадження як дій (рішень), так і бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Виходячи зі змісту скарги та заявлених скаржником вимог, у поданій скарзі мова йде саме про оскарження як дій державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2015 р., так і бездіяльності державного виконавця, яка полягає у незнятті арешту з нерухомого майна.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно пункту 4.2 розділу IV Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. N 512/5, після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт.

Згідно ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вказує скаржник, в порушення встановлених вимог державний виконавець наклав арешт постановою від 13.05.2015 року на нерухоме майно, яке з 15.01.2015 року перебувало у власності ПАТ «ВТБ Банк", що свідчить про те, що державний виконавець не вжив всіх заходів по встановленню факту перебування майна у власності боржника, чим порушив права Банку як власника. При цьому скаржник зазначив, що державним виконавцем фактично було накладено арешт на невиявлене ним майно. За змістом положень Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець наділений правом накладати арешт на виявлене ним майно в процедурі виконавчого провадження лише у тому випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику. Враховуючи наявність непогашеної кредитної заборгованості, ПАТ «ВТБ Банк" було прийнято рішення про задоволення своїх грошових вимог за рахунок предмету іпотеки, зокрема, ПАТ «ВТБ БАНК» згідно з положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» скористалось своїм правом та зареєструвало право власності на предмет іпотеки, а саме: базу відпочинку «Сонячна», розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський. смт. Затока (район Центральний): комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Сонячна-1», розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада. Шабівська, комплекс будівель та споруд №9; земельну ділянку кадастровий номер :02:028:0047, розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, про що 15.01.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено записи №№8463922, 8464996, 8464200. Саме через відсутність у боржника визначеного виконавчим документом майна, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майна, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), постановою від 09.12.2015 року державний виконавець на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII) повернув ПАТ «ВТБ Банк» виконавчий документ - наказ господарського суду Одеської області №15-23/9-10-54 від 22.12.2010 року.

Згідно ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна) копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, ст. 26, ч. 4 ст. 57 Закону N 606-XIV, ст. 121-2 ГПК), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами ст. 248-22 ЦПК. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 85, 89 ЦПК, залишається без розгляду. Відповідно до ст. 53 ГПК у разі відмови у відновленні пропущеного строку постановлюється ухвала. пропущеного строку постановлюється ухвала.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, у разі незгоди з винесеною державним виконавцем постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження стягувач мав право оскаржити її у 10-денний термін з дня її прийняття, адже скаржник як сторона виконавчого провадження мав доступ до інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень є основною інформаційною базою про здійснені виконавчі дії згідно п. 1.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. N 512/5 (в редакції, чинній до 05.10.2016 р.). Відомості вносяться до Єдиного реєстру державним виконавцем одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія (п. 1.12.1 Інструкції ).

За положеннями п. 1.12.4 зазначеної Інструкції ведення Єдиного реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації здійснюються відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 р. N 43/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21.05.2003 за N 388/7709 (із змінами). При цьому з метою забезпечення доступу до інформації Єдиного реєстру у постанові про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження роз'яснюється право доступу до зазначеної інформації, указуються адреса відповідного веб-сайту в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання (п. 1.12.5 Інструкції).

Згідно з п. 5.2. Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень право доступу до виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження мають сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь.

Відтак, з огляду на викладене, суд вважає, що скаржник як стягувач у виконавчому провадженні мав доступ до інформації про виконавче провадження № 23638991 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження, а тому мав можливість бути обізнаним з оскаржуваною постановою. Більш того, під час звернення ПАТ „ВТБ Банк" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 23.12.2010 р. № 1911/2300-04-2 про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Одеської області у справі № 15-23/9-10-54 від 22.12.2010 р. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.06.2008 р. заявник просив ДВС згідно ч. 6 ст. 24 та ст. 55 Закону України „Про виконавче провадження" з метою забезпечення виконання рішення суду постановою про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на вищезазначене майно. Так, саме за вказаною заявою стягувача державним виконавцем після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження було проведено опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному законом, про що були складені відповідні акти опису й арешту майна від 20.04.2011 р.

Враховуючи викладене та те, що оскаржувана постанова про арешт майна прийнята 13.05.2015 р., а скаргу про скасування вказаної постанови заявлено скаржником 18.09.2017 р., суд доходить до висновку про те, що скаржник пропустив встановлений ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України та Законом України "Про виконавче провадження" 10-денний строк для оскарження вказаної постанови.

Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Виходячи зі змісту вказаних положень ГПК, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Разом зі скаргою ПАТ „ВТБ Банк" подано клопотання про поновлення строків на подання скарги (а.с. 50-52 т. 6), в якому скаржник просить поновити ПАТ „ВТБ Банк" строк на подання скарги саме на бездіяльність державного виконавця в межах справи №15-23/9-10-54. В клопотанні скаржник вказує, що в даному випадку йдеться про помилкове та безпідставне накладення державним виконавцем арешту на нерухоме майно, а саме: базу відпочинку «Сонячна», розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока (район Центральний); комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Сонячна-1», розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №9; земельну ділянку кадастровий номер :02:028:0047, розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження" зазначено про зняття арештів при виявленні порушення порядку його накладення, але даною статтею чітких строків для виявлення такого порушення не встановлено. Таким чином, на думку скаржника, накладення арешту на вищезазначене майно, незняття даного арешту з майна та невнесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є порушеннями, що тривають у часі. Враховуючи викладене, скаржник вважає, що незняття зазначених арештів перешкоджає ПАТ «ВТБ БАНК» як власнику майна належним чином користуватися та розпоряджатися майном яке перебуває в його власності, у зв'язку з чим вимоги про скасування постанови державного виконавця та звільнення з-під арешту майна є цілком законними та такими, що підлягають задоволенню. Водночас скаржник зазначає, що законом не встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду на бездіяльність державного виконавця, який ухиляється від виконання певних виконавчих дій без достатніх підстав. У такому разі, якщо строк в законі зазначений, але по закінченню цього строку дію, яку державний виконавець зобов'язаний був здійснити, він не здійснив, то таку поведінку державного виконавця слід розцінювати як відмову у-здійсненні дії і відповідно до ст. 53, ч. 1 ст. 121-2 ГПК України обчислювати десятиденний строк оскарження і початок його перебігу з наступного дня, коли дія мала бути вчинена. Якщо ж обов'язок державного виконавця вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то в такому випадку його бездіяльність може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі. Про такий порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду на бездіяльність державного виконавця роз'яснено також у пп. 9.7 п. 9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Виходячи зі змісту клопотання про поновлення строків, в ньому мова йде про оскарження саме бездіяльності державного виконавця, що полягає у незнятті арешту, будь-яких обставин про пропущення строку на оскарження дій державного виконавця по винесенню постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2015 р. в клопотанні не зазначається.

Наразі судом не встановлено та скаржником не доведено наявність поважних причин пропуску встановленого законом строку на оскарження постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2015 р.

За таких обставин, господарський суд не вбачає підстав для відновлення пропущеного встановленого строку на звернення зі скаргою в частині оскарження дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2015 р.

Як зазначено в абз. 1 п. 9.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із змін. і доповн.), встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала.

Такі ж саме наслідки вказані в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 р. № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження".

Таким чином, приймаючи до уваги те, що скаржником пропущено встановлений законом строк для подачі скарги на оскарження дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 23638991 з винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2015 р. по виконанню судового рішення у даній справі, зокрема, щодо заявлення вимог про скасування вказаної постанови, суд вважає, що подана ПАТ „ВТБ Банк" скарга у вказаній частині підлягає залишенню без розгляду.

Стосовно решти доводів скаржника в частині оскарження бездіяльності органу ДВС, що полягає у незнятті арешту з майна, що належить скаржнику, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 3 п. 9.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із змін. і доповн.), якщо ж обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Так, відмова органу ДВС у знятті арешту з майна вказує саме на бездіяльність. При цьому слід зауважити, що скаржником не було пропущено встановлений ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для оскарження бездіяльності органу ДВС у вигляді незняття арешту з майна, адже таке порушення прав і охоронюваних законом інтересів скаржника у зв'язку з цією бездіяльністю триває.

Разом з тим суд зазначає, що положення ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження", на які зроблені посилання в листі Відділу примусового виконання рішень, передбачають можливість зняття арешту внаслідок завершення виконавчого провадження. Зокрема, за приписами вказаної статті Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Також в ч. 2. ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно (ч. 3 ст. 50 Закону).

Закон України „Про виконавче провадження" не визначає такої підстави для закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, виходячи з системного аналізу положень статей 26, 49 Закону України "Про виконавче провадження", у перелічених в ст. 49 Закону випадках виключається можливість повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за приписами частини 1 ст. 50 Закону завершене виконавче провадження з наведених підстав не може бути розпочате знову. Натомість ч. 5 статті 47 названого Закону встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Так, вказані положення Закону про зняття арешту можуть застосовуватися виключно у випадку повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не стягувачу.

До того ж згідно ч. 5 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції, діючій на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), крім випадків зняття арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч. 3 ст. 60), або за постановою державного виконавця (ч. 4 ст. 60), у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч. 4, 5 ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. (в редакції, діючій на момент звернення скаржника до ДВС із заявою про зняття арешту) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Поряд з цим слід зазначити, що судом встановлено факт набуття скаржником права власності на іпотечне майно, на яке звернуто стягнення за рішенням суду по даній справі. В свою чергу вказані обставини свідчать про неможливість повторного пред'явлення виконавчого документу суду по даній справі до виконання у зв'язку з відсутністю цього майна у боржника. За таких обставин, відпала й необхідність у всіх вжитих заходах з виконання наказу суду від 22.12.2010 р. по справі № 15-23/9-10-54 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.06.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. 19.06.2008 р. за реєстровим номером 4803, а саме на: комплекс будівель та споруд бази відпочинку „Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6013578, заставна вартість - 1368825,00 грн.; базу відпочинку „Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6012303, заставна вартість - 39069103,00 грн.; земельну ділянку, загальною площею 0,4451га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока міста Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, цільове призначення земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку „Сонячна", заставна вартість - 7382132,00 грн., що належать на праві власності ТОВ „Вадіта", шляхом продажу на публічних торгах з метою задоволення вимог Банку за кредитним договором № 13.83-41/08СК від 09.06.2008 р. в сумі 72748875,78 грн., що еквівалентно 9178626,50 дол. США.

З огляду на вищевикладене, господарський суд доходить до висновку про правомірність доводів скаржника щодо неправомірної відмови органу ДВС у знятті арешту з майна, яке належить скаржнику. Між тим хоча скаржником у поданій скарзі вказується про неправомірну відмову у знятті арешту, однак останнім заявлені вимоги про скасування постанови про арешт майна боржника і звільнення майна з-під арешту, а також зобов'язання органів Державної виконавчої служби, органів реєстраційної служби Міністерства юстиції України та нотаріусів вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про арешт майна № 9706646 від 18.05.2015 р., № 9706712 від 18.05.2015 р., №9706742 від 18.05.2015 р., які не охоплюються вказаними доводами.

У відповідності з п. 9.1, 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Так, вимога про скасування постанови про арешт майна боржника може пред'являтися саме внаслідок неправомірного проведення арешту та безпідставного винесення такої постанови, але така вимога не може бути наслідком відмови у знятті арешту зі спірного майна.

Також вимога про звільнення майна з-під арешту може заявлятись в порядку позовного провадження, а не на стадії виконання рішення суду. Як зазначено в ч. 1 ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р., особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Щодо вимог про зобов'язання органів реєстраційної служби Міністерства юстиції України та нотаріусів вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про арешт майна № 9706646 від 18.05.2015 р., № 9706712 від 18.05.2015 р., №9706742 від 18.05.2015 р., то вказані вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку ст. 121-2 ГПК України, у зв'язку з чим такі вимоги є необґрунтованими і безпідставними. При цьому вимоги про зобов'язання органів Державної виконавчої служби вилучити вказані записи про арешт майна не можуть бути задоволені, оскільки обов'язок по скасуванню цих записів може виникнути у органу ДВС у разі зняття арешту з відповідного майна. Але вимоги з боку ПАТ „ВТБ Банк" про зобов'язання органу ДВС зняти арешт з майна, що належить стягувачу не заявлялись. Наразі суд не може виходити за межі заявлених вимог, як це зазначено в п. 2 ст. 83 ГПК України, що може застосовуватися у даному випадку, оскільки регулює аналогічні питання (п. 9.9 Постанови Пленуму ВГСУ № 9 від 17.10.2012 р.). Так, в процесі розгляду скарги вимоги в цій частині скаржником не уточнювались та не змінювались, також клопотання про застосування п. 2 ст. 83 ГПК скаржником не заявлялось.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ПАТ „ВТБ Банк" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з огляду на необґрунтованість заявлених вимог.

Керуючись ст. 53, 1212, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в частині вимог про скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2015 р. залишити без розгляду.

2. У задоволенні решти вимог по скарзі Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" відносно бездіяльності відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 15-23/9-10-54 відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено у 5-денний строк з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 14 листопада 2017 р.

Головуючий суддя В.С. Петров

Суддя О.Ю. Оборотова

Суддя С.П. Желєзна

О.Ю. Оборотова

С.П. Желєзна