УХВАЛА

08.11.2017Справа № 910/3972/16

За скаргою Міністерства оборони України

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №910/3972/16

за позовом Міністерство оборони України та Київського квартирно-експлуатаційне управління до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1,

про зобов'язання повернути житлове приміщення.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивачів - Мехреньгіна А.Б. (представник за довіреністю);

від відповідача, третьої особи та ДВС - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом міста Києва у порядку ст. 121-2 ГПК України прийнято до розгляду указану скаргу, у якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС) в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2016 № 52797389;

- визнати недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2016 № 52797389.

Скарга мотивована тим, що всупереч вимогам закону, державним виконавцем не було вчинено всіх дій згідно наданих йому законом прав та покладених обов'язків по виконанню наказу, що призвело до безпідставного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідач, третя особа та ДВС у судове засідання 08.11.2017 представників не направили. Судом враховано, що відповідно до ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Судом встановлено, що у провадженні ДВС перебувало виконавче провадження №52797389 з виконання наказу від 02.09.2016 у справі № 910/3972/16 про зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України повернути Міністерству оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління рівнозначне за площею, технічним станом та санітарними умовами житлове приміщення (квартиру) в новозбудованому будинку в місті Києві, а саме: 2-кімнатну квартиру, загальною площею 73,10 м2, жилою площею 31,50 м2.

Постановою ДВС від 15.12.2016 у виконавчому провадженні №52797389 вищевказаний наказ від 02.09.2016 у справі № 910/3972/16 було повернуто стягувачу без виконання з посиланням на п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону), яка вказує, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною 3 статті 63 Закону - якщо у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стягувач зазначає, що ДВС не було вжито всіх заходів, для виконання рішення, а саме усупереч п.п. 14, 16, 18 ч. 3 ст. 18 Закону державний виконавець не скористався правом:

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні;

- накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Також, стягувач зазначає, що ДВС не здійснив інші повноваження, та зокрема, всупереч ст. 33 Закону не скористався правом звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Дослідивши вищеописаний наказ від 02.09.2016 у справі № 910/3972/16, суд встановив, що за своєю правовою природою даний наказ містить зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України вчинити певну дію, тому при його виконанні належить до застосування ст. 63 Закону, яка визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що у межах виконавчого провадження №52797389 державним виконавцем було направлено Відповідачу вимогу про виконання рішення, та при здійсненні перевірки виконання вимоги - перевірки виконання рішення боржником, державним виконавцем було отриманого від боржника письмові пояснення № 2432-02/957 щодо неможливості виконання рішення з довідкою про відсутність у боржника на обліку будь-яких житлових приміщень узагалі.

Згідно з ч. 2 ст. 63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Встановивши невиконання рішення, державним виконавцем у межах виконавчого провадження №52797389 на підставі ст. 63 Закону постановою від 29.11.2016 було накладено на боржника штраф, висунуто вимогу про виконання рішення протягом 10 робочих днів (оскільки рішення не містить вказівки, що підлягає негайному виконанню) та попереджено боржника про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

При здійсненні повторної перевірки виконання рішення боржником, державним виконавцем було отриманого від боржника друге письмове пояснення №2432-03/1031 щодо неможливості виконання рішення з платіжним дорученням про добровільну сплату штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Суд погоджується з доводами ДВС, що наказ від 02.09.2016 у справі № 910/3972/16 не може бути виконано без участі боржника, оскільки згідно з даним наказом саме боржника зобов'язано повернути стягувачу певне майно, тобто наказ вимагає вчинення саме боржником певної дії.

Відтак, державний виконавець, при здійсненні повторної перевірки виконання рішення боржником та встановивши обставину його невиконання, обгрунтвоано виніс постанову від 15.12.2016 про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі.

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону, у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що у межах виконавчого провадження №52797389 державним виконавцем було направлено до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 15.12.2016 № 775/20.1/10 та винесено постанову від 15.12.2016 про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем було вжито всіх передбачених Законом заходів до примусового виконання рішення з урахуванням особливостей виконання даного типу рішень, встановлених ст. 63 Закону, яка визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

При цьому, усупереч посиланням скаржника державним виконавцем виносилися постанови про накладення штрафів на боржника, надсилалися боржнику вимоги про виконання рішення та було отримано від посадових осіб боржника у відповідь пояснення з питання виконання рішення, що описано вище.

Щодо виклику посадових осіб боржника до державного виконавця, то суд погоджується з ДВС про відсутність підстав для здійснення такого виклику, так як цими ж посадовими особами вже було особисто (за власним підписом) надано державному виконавцю письмові пояснення з питання виконання рішення, що також описано вище.

Щодо посилань стягувача, що ДВС всупереч ст. 33 Закону не скористався правом звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, то суд зазначає, що право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, надано державному виконавцю лише у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». А щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення - то скаржник перед судом не обґрунтував, які існували обставини, що ускладнювали виконання рішення або робили його неможливим, але державний виконавець їх не врахував, хоча був повинен.

З огляду на наведене, суд не визнає обґрунтованими та не задовольняє вимоги скарги.

Інші доводи скарги судом розглянуті, проте не враховуються, оскільки на результат розгляду скарги - відмову у задоволенні вимог скарги з наведених вище підстав, впливу не мають. Керуючись ст. 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні вимог скарги відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків