РІШЕННЯ

13 листопада 2017 рокуСправа № 921/588/17-г/13
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопник С.Г.

Розглянув матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА", вул. Обсерваторна, 17а, м. Київ, 04053

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МВ Стеллар", вул. Гріга, 3, м.Тернопіль, 46020

про стягнення 45 113,75 грн відшкодування матеріальної шкоди

За участю представників:

позивача: не з'явився

відповідача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 20.08.2017 року

Учасникам судового процесу розяснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалася за відсутності відповідного клопотання.

В судовому засіданні 13.11.2017 року відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА", м. Київ, звернулося з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МВ Стеллар", м. Тернопіль, про стягнення 45113,75 грн, як відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 13.10.2017 року порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд на 10:00 год. 30.10.2017 року.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувались перерви до 10:00 год. 06.11.2017 року та до 11 год. 30 хв. 13.11.2017 року для надання можливості позивачу ознайомитися із поданим відзивом на позовну заяву та подати додаткові обгрунтування позовних вимог.

В судовому засіданні 06.11.2017 року суд перейшов до розгляду спору по суті.

Представник позивача в судове засідання 13.11.2017 року не з'явився, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні 06.11.2017 представник позивача позовні вимоги повністю підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. В обгрунтування заявленого позову посилається на те, що відповідач, як страхувальник, не повідомив страхову компанію в установлені строки про настання дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з чим, згідно вимог підпункту "ґ" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", до АСК "ОМЕГА" перейшло право отримання сплаченого страхового відшкодування в сумі 45113,75 грн в порядку регресу.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві (вх.№19368 від 30.10.2017). Зокрема, вказує про те, що підпунктом "ґ" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика подати регресний позов, якщо страхувальник не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 ст.33 цього Закону. Водночас, згідно пп.33.1.2 пункту 33.1 ст.33 Закону передбачено обовязок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Просить суд врахувати, що ТОВ "МВ Стеллар" було вжито заходів, які передбачені у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону щодо запобігання чи зменшення шкоди: водій не покинув місце ДТП, на місце події були викликані працівники поліції, працівником ТОВ "МВ Стеллар" було повідомлено про ДТП на гарячу лінію за номером телефону, вказаному в договорі (полюсі) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9906173 від 21.07.2016 року. А тому вважає, що у ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" відсутні підстави для звернення з регресним позовом. Крім того, відповідач вказує на те, що після ДТП, яке трапилося 20.02.2017 року, і яке стало підставою для звернення із даним регресним позовом, водій ОСОБА_2 практично постійно перебував у довготермінових відрядженнях, в підтвердження чого долучив до матеріалів справи копії відповідних наказів та товарно-транспортних накладних/міжнародних товарно-транспортних накладних. Дані обставини не дали можливості ТОВ "МВ Стеллар" у визначений пп. 31.1.4 п.31.1 ст.31 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 3-денний строк письмово надати страховику повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, оскільки для цього було необхідно отримати від водія чіткі відомості про місце ДТП, обставини, за яких сталось ДТП, отримані пошкодження обох транспортних засобів, в який орган було заявлено про подію, дані іншого учасника ДТП. Таким чином, стверджує, що такий строк пропущено з поважних причин. Крім того, вказує, що в даному випадку необгрунтованих витрат у страхової компанії немає, а тому просить суд врахувати правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 березня 2016 року у справі №6-186цс16 та від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15, і відмовити в задоволенні позову.

10.11.2017 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по суті відзиву (вх.20113 від 10.11.2017), у яких останній зазначає про те, що надані копії наказів про відрядження та товарно-транспортних накладних не можуть слугувати доказом поважності причин неповідомлення страхової компанії про ДТП з боку водія транспортного засобу. Так, водій ОСОБА_2, навіть перебуваючи у службовому відрядженні, з'явився у судове засідання Кіровського районного суду м. Дніпропетровська і обставини ДТП підтвердив. Наведене свідчить про те, що останній мав можливість здійснювати комунікації зі страховиком так само, як він їх проводив з судом з приводу ДТП, яка сталася 20.02.2017 року. Щодо посилання відповідача на рішення Верховного Суду України, то просить суд врахувати, що підпункт "ґ" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містить жодних обмежень для застосування права зворотної вимоги при наявності порушення строку письмового повідомлення без поважних причин. Дана норма закріплює санкцію за невиконання страхувальником чи водієм обовязку щодо письмового повідомлення про ДТП за відсутності поважних причин у наданні такого повідомлення чи порушення строку повідомлення.

Враховуючи, що: позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; участь представників сторін не визнавалася судом обовязковою; брати участь в судовому засіданні, є правом сторони, передбаченим ст.22 ГПК України; поданих доказів є достатньо для вирішення спору по суті, а тому суд визнає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи представників сторін, господарський суд встановив:

- відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

- 21.07.2016 року між ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" (Страховик) та ТОВ "МВ Стеллар" (Страхувальник) укладено договір (поліс) №АЕ/9906173 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 23.07.2016 року до 22.07.2017 року, щодо транспортного засобу марки "VolvoFM13.400", номерний знак НОМЕР_1 (забезпечений транспортний засіб).

У відповідності до ст.355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п.1.8. ст.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон), страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком (згідно полісу №АЕ/9906173) є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Страхова сума (ліміт відповідальності), визначена полісом №АЕ/9906173 на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 200 000 грн; за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн. Розмір франшизи 0 грн.

Як свідчать матеріали справи, 20.02.2016 року, о 9 годині 40 хвилин в м. Дніпрі, на перехресті вулиць ОСОБА_3 ОСОБА_4 та Столярова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "VOLVO", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, працюючого в ТОВ "МВ Стеллар", що призвело до механічних пошкоджень іншого учасника ДТП - автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2017 року, у справі №203/825/17, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу.

При цьому, у постанові Кіровського районного суду м. Дніпропетровська зазначено, що ОСОБА_2 в судове засідання з'явився, обставини справи підтвердив.

На виконання договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9906173 та на підставі заяви потерпілої особи ОСОБА_5, страхового акту №5501-ЦВ від 05.05.2017, розрахунку суми страхового відшкодування, звіту №23-02-17Р про оцінку шкоди завданої транспортному засобу "Опель" АЕ2031ІВ, ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" виплачено на користь потерпілого 45113,75 грн страхового відшкодування (платіжне доручення №548 від 10.05.2017 року).

Фактично здійснені позивачем витрати по виплаті потерпілому страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, належним чином підтверджуються матеріалами справи та сторонами під сумнів не ставляться.

В подальшому, керуючись ст.1172 ЦК України, ст.ст.33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та посилаючись на невиконання страхувальником чи водієм обовязку, передбаченого підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, зокрема, щодо обовязкового письмового повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка не пізніше трьох робочих днів з дня настання такої, позивач звернувся до ТОВ "МВ Стеллар", як роботодавця особи, винної у настанні ДТП ОСОБА_2, із досудовою вимогою №1881 від 05.07.2017 року про відшкодування в семиденний строк виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Оскільки коштів в досудовому порядку отримано не було, наведене стало підставою для звернення із даним позовом.

Суд, на підставі ст.43 ГПК України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Правовідносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 ст.22 вказаного Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Так, згідно з пп."ґ" п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Водночас, підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

З цього приводу слід зазначити, що із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону №1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами, було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову (наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі №6-1цс14, яка прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах).

Згідно з приписами статті 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень та всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, заперечення відповідача щодо виконання водієм зобовязань, передбачених пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 вищевказаного Закону (вжито заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди), та відсутність у звязку із цим у позивача права на звернення із даним регресним позовом на підставі абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону, судом відхиляються.

Щодо тверджень відповідача про те, що строк, встановлений у підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", водієм транспортного засобу пропущено з поважних причин, то такі суд визнає необґрунтованими з наступних підстав.

Як вже зазначалось вище, дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "VOLVO", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, працюючого в ТОВ "МВ Стеллар", сталася 20.02.2017 року. Отже, відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону, водій був зобовязаний не пізніше трьох робочих днів (тобто не пізніше 23.02.2017 року) письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Проте, письмові пояснення від ТОВ "МВ Стеллар" щодо дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.02.2017 року на перехресті вулиць ОСОБА_4 та Столярова в м.Дніпро, надійшли на адресу страхової компанії, згідно відмітки позивача, лише 14.07.2017 року (вх.№6812), хоча і датовані 21.02.2017 року. До того ж, такі пояснення підписані не водієм транспортного засобу ОСОБА_2, а іншою особою (як стверджує представник відповідача, уповноваженою підприємством).

Долучені до матеріалів справи копії наказів свідчать про те, що водій ОСОБА_2 перебував у відрядженні з 03.02.2017 по 22.02.2017, 23.02.2017, з 28.02.2017 по 19.03.2017, з 20.03.2017 по 24.03.2017, з 14.04.2017 по 01.05.2017, з 02.05.2017 по 11.05.2017, з 14.05.2017 по 04.06.2017, з 06.06.2017 по 21.06.2017, з 21.06.2017 по 30.06.2017, з 30.06.2017 по 23.07.2017 року. Відповідно, у період з 24.02.2017 по 27.02.2017, з 25.03.2017 по 13.04.2017 року водій у відрядженнях не перебував, про наявність інших поважних причин в ці періоди, які б перешкоджали водієві подати страховій компанії письмове повідомлення про ДТП не вказується. Крім того, матеріали справи свідчать про те, що в період перебування у відрядженні водій взяв участь в судовому засіданні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по розгляду справи №203/825/17, що відбулося 13.03.2017 року, та підтвердити обставини ДТП.

Враховуючи викладене, зазначені відповідачем обставини не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку, визначеного пп.33.1.4. п.33.1 ст.33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Разом з тим, як вказується у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" до Особа-1 про стягнення в порядку регресу витрат зі сплати страхового відшкодування, обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, встановлений підпунктом 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з метою надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам; сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

В даному випадку, факт настання страхового випадку належним чином оформлено і такий ніким не оспорюється; винну у дорожньо-транспортній пригоді особу притягнуто до адміністративної відповідальності; розмір завданої майнової шкоди визначено належним чином (представниками сторін під сумнів не ставиться); страховиком у встановленому порядку виплачено страхове відшкодування потерпілій особі; будь-яких необґрунтованих виплат у звязку із несвоєчасним повідомленням про ДТП (неадекватних розміру пошкоджень, неспіврозмірних, коригування виплаченого розміру понесених збитків) позивачем не понесено (в матеріалах справи відсутні посилання на такі).

Наведене свідчить про відсутність причинного зв'язку між протиправними діями (бездіяльністю), а саме - несвоєчасним повідомленням про настання ДТП, та сумою виплаченого страховою компанією відшкодування на відновлення транспортного засобу, пошкодженого при ДТП.

Відтак, враховуючи фактичні обставини справи, а також правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16.09.2015 у справі №6-284цс15, в даному випадку, сам по собі факт неповідомлення чи несвоєчасного повідомлення позивача (страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) про настання страхового випадку, за умови належного оформлення страхового випадку та відсутності його оспорення будь-якими заінтересованими особами, визначення належним чином розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП та проведення у встановленому порядку виплати страхового відшкодування потерпілій особі, вчинення потерпілим та страховиком всіх інших дій, встановлених положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкових для прийняття страховиком рішення про здійснення відшкодування виплаченого страхового відшкодування та добровільного проведення його виплати, за відсутності понесених страховою компанією необґрунтованих виплат, не може бути підставою для задоволення відповідного регресного позову (до страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу), так як вказане, на переконання суду, не відповідає суті та меті здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено та підписано "17" листопада 2017 року.

Суддя С.Г. Стопник