РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017Справа №910/15089/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг»
до проПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця» стягнення збитків у розмірі 34 681 грн. 09 коп.
Представники:

від Позивача: Угольков Є.О. (представник за довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі також - «Відповідач») про стягнення збитків у розмірі 34 681,09 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснювало перевезення належних Позивачу вагонів. Під час курсування вагонів №№ 95215901, 95215851, 95220315, 95215844, 95242426, 95329215, 95216016 на залізничних станціях було виявлено їх розукомплектування, зокрема, головної частини повітрярозділювача, за наслідками чого вказані вагони були направлені на технічне обслуговування, що підтверджується повідомленнями на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М, складеними відповідними експлуатаційними вагонними депо. Як зазначає Позивач, у зв'язку з незабезпеченням збереженості його майна - вагонів під час перевезення Відповідач зобов'язаний відшкодувати Позивачу суму збитків, понесених останнім у зв'язку із заміною розукомплектованих деталей. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» збитки, які виникли у зв'язку із незбереженням майна при перевезенні у розмірі 34 681,09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року порушено провадження у справі № 910/15089/17, судове засідання призначено на 25.09.2017 року.

21.09.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 07.09.2017 року.

25.09.2017 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 07.09.2017 року не виконав, а в судовому засіданні подав клопотання про направлення матеріалів справи за підсудністю до господарського суду Одеської області.

Суд відклав розгляд клопотання представника відповідача про направлення матеріалів справи за підсудністю до встановлення фактичних обставин по справі. Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо відсутності актів загальної форми, комерційних актів або актів про пошкодження вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 року відкладено розгляд справи на 12.10.2017 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

09.10.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

10.10.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на клопотання Відповідача про направлення матеріалів справи за підсудністю до господарського суду Одеської області.

12.10.2017 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Щодо клопотання Відповідача про направлення матеріалів справи за підсудністю до Господарського суду Одеської області, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю.

Клопотання Відповідача вмотивовано тим, що спір у даній справі випливає із діяльності відособленого підрозділу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - Регіональної філії "Одеська залізниця", та враховуючи те, що Регіональній філії "Одеська залізниця" надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Відповідач, здійснюючи перевезення вагонів за заявкою Позивача, не забезпечив збереження їх цілісності, у зв'язку із чим Позивачем були понесені збитки.

Відповідно до п. 131 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Згідно залізничних накладних №43439587 від 06.07.2017 року, №33794876 від 08.07.2017 року, №33775024 від 07.07.2017 року, відповідний вантаж мав бути доставлений до станції Чорноморськ-порт-Експорт в Одеській області. Згідно залізничної накладної №42940379 від 10.07.2017 року відповідний вантаж мав бути доставлений до станції Біловоди в Сумській області, залізничної накладної №42947093 від 10.07.2017 року до станції Балин в Хмельницькій області, а залізничної накладної №40053118 від 13.07.2017 року до станції Ганнівка в Полтавській області.

Таким чином, спір у даній справі виник з діяльності різних відокремлених підрозділів Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

За приписами ч. 4 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої - третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Як зазначено в п.20.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", територіальна підсудність справи за участю відособленого підрозділу юридичної особи визначається відповідно до вимог статті 15 ГПК за місцем знаходження відособленого підрозділу, якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи. Господарським судам слід також враховувати, що, оскільки відособлений підрозділ юридичної особи діє у межах наданих йому повноважень, то подання позову за місцем знаходження цього підрозділу правомірне лише тоді, коли спір випливає саме з його діяльності.

Оскільки, спір у даній справі випливає із діяльності різних відокремлених підрозділів Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Відповідача про направлення матеріалів справи за підсудністю до господарського суду Одеської області.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 08.11.2017 у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 08.11.2017 представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник Відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 25.10.2017.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 08.11.2017, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснило відправлення вантажних вагонів, власником яких являлося Приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг», а саме:

1) вагону № 95215901 зі станції Веселий Поділ на станцію Чорноморськ-Порт-експорт, що підтверджується залізничною накладною № 43439587 від 06.07.2017;

2) вагону № 95215851 зі станції Веселий Поділ на станцію Чорноморськ-Порт-експорт, що підтверджується залізничною накладною № 43439587 від 06.07.2017;

3) вагону № 95220315 зі станції Бобровиці на станцію Чорноморськ-Порт-експорт, що підтверджується залізничною накладною № 337794876 від 08.07.2017;

4) вагону № 95215844 зі станції Бобровиці на станцію Чорноморськ-Порт-експорт, що підтверджується залізничною накладною № 33775024 від 07.07.2017;

5) вагону № 95242426 зі станції Ксенієве на станцію Біловоди, що підтверджується залізничною накладною № 42940379 від 10.07.2017;

6) вагону № 95329215 зі станції Ксенієве на станцію Балин, що підтверджується залізничною накладною № 42947093 від 10.07.2017;

7) вагону № 95216016 зі станції Чорноморськ-Порт на станцію Ганівка, що підтверджується залізничною накладною № 40053118 від 13.07.2017.

01.07.2017 під час технічного обслуговування поїзда № 3115 на станції Чорноморськ-Порт у вагоні № 95216016 було виявлено розукомплектування головної частини повітророздільника, у вагоні № 95220315 - обрив підвідної трубки, розукомплектування головної частини повітророздільника.

07.07.2017 під час технічного обслуговування поїзда № 2911 на станції Одеса-Застава 1 у вагонах № 95242426 та № 95329215 було виявлено розукомплектування головної частини повітророздільника.

10.07.2017 під час технічного обслуговування поїзда № 3117 на станції Чорноморськ-Порт у вагонах № 95215901 та № 95215951 було виявлено розукомплектування головної частини повітророздільника.

11.07.2017 під час технічного обслуговування поїзда № 2107 на станції Чорноморськ-Порт у вагоні № 95215844 було виявлено розукомплектування головної частини повітророздільника.

Виробничим підрозділом служби вагонного господарства Експлуатаційним вагонним депо Одеса-Застава 1 складено повідомлення на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М, а саме: № 9389 від 11.07.2017, № 9391 від 11.07.2017, № 9388 від 11.07.2017, № 9390 від 11.07.2017, № 378 від 11.07.2017, № 379 від 11.07.2017, № 9416 від 13.07.2017.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що у зв'язку з незабезпеченням збереженості його майна - вагонів під час перевезення Відповідач зобов'язаний відшкодувати Позивачу суму збитків, понесених останнім у зв'язку із заміною розукомплектованих деталей. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» збитки, які виникли у зв'язку із незбереженням майна при перевезенні у розмірі 34 681,09 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під'їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснило відправлення вантажних вагонів, власником яких являлося Приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг», а саме:

1) вагону № 95215901 зі станції Веселий Поділ на станцію Чорноморськ-Порт-експорт, що підтверджується залізничною накладною № 43439587 від 06.07.2017;

2) вагону № 95215851 зі станції Веселий Поділ на станцію Чорноморськ-Порт-експорт, що підтверджується залізничною накладною № 43439587 від 06.07.2017;

3) вагону № 95220315 зі станції Бобровиці на станцію Чорноморськ-Порт-експорт, що підтверджується залізничною накладною № 337794876 від 08.07.2017;

4) вагону № 95215844 зі станції Бобровиці на станцію Чорноморськ-Порт-експорт, що підтверджується залізничною накладною № 33775024 від 07.07.2017;

5) вагону № 95242426 зі станції Ксенієве на станцію Біловоди, що підтверджується залізничною накладною № 42940379 від 10.07.2017;

6) вагону № 95329215 зі станції Ксенієве на станцію Балин, що підтверджується залізничною накладною № 42947093 від 10.07.2017;

7) вагону № 95216016 зі станції Чорноморськ-Порт на станцію Ганівка, що підтверджується залізничною накладною № 40053118 від 13.07.2017.

У ст. 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Згідно з п. 3.4 Правил, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд вказує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів № 95215901, № 95215851, № 95220315, № 95215844, № 95242426, № 95329215, № 95216016 при прийнятті їх Відповідачем до перевезення.

Обставини допуску перерахованих вагонів до руху залізничними коліями у технічно справному стані не спростовується також самим Відповідачем.

Як встановлено Судом, 01.07.2017 під час технічного обслуговування поїзда № 3115 на станції Чорноморськ-Порт у вагоні № 95216016 було виявлено розукомплектування головної частини повітророздільника, у вагоні № 95220315 - обрив підвідної трубки, розукомплектування головної частини повітророздільника.

07.07.2017 під час технічного обслуговування поїзда № 2911 на станції Одеса-Застава 1 у вагонах № 95242426 та № 95329215 було виявлено розукомплектування головної частини повітророздільника.

10.07.2017 під час технічного обслуговування поїзда № 3117 на станції Чорноморськ-Порт у вагонах № 95215901 та № 95215951 було виявлено розукомплектування головної частини повітророздільника.

11.07.2017 під час технічного обслуговування поїзда № 2107 на станції Чорноморськ-Порт у вагоні № 95215844 було виявлено розукомплектування головної частини повітророздільника.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених положень Правил, у зв'язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до Виробничого підрозділу служби вагонного господарства Експлуатаційного вагонного депо Одеса-Застава 1 для проведення ремонтних робіт, про що останнім складено відповідні повідомлення на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 р. № 114-Ц, а саме: № 9389 від 11.07.2017, № 9391 від 11.07.2017, № 9388 від 11.07.2017, № 9390 від 11.07.2017, № 378 від 11.07.2017, № 379 від 11.07.2017, № 9416 від 13.07.2017, а також дефектні відомості форми ВУ-22, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 № 114-Ц.

Приватним акціонерним товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» було надано Експлуатаційному вагонному депо Одеса-Застава 1 головні частини повітророздільників, необхідні для ремонту пошкоджених вагонів, та здійснено оплату за цей ремонт, що підтверджується актами виконаних робіт № А95 від 28.07.2017 на суму 3 157,91 грн, № А112 від 31.07.2017 на суму 4 992,46 грн, № А141 від 31.07.2017 на суму 1 330,72 грн.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, 22, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

На підставі викладеного Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків в загальному розмірі 37 681,09 грн., що складаються з такого:

- вартості пошкоджених деталей (повітророздільників), в розмірі 25 200,00 грн, що підтверджується специфікаціями на поставку продукції, рахунками-фактурами та платіжними дорученнями на оплату запчастин № 01507 від 20.07.2017, № 01492 від 19.07.2017;

- вартості технічного обслуговування пошкоджених вагонів, що підтверджується актами виконаних робіт № А95 від 28.07.2017 на суму 3 157,91 грн, № А112 від 31.07.2017 на суму 4 992,46 грн, № А141 від 31.07.2017 на суму 1 330,72 грн.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на Позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Відповідач вказує на відсутність належних доказів, які б могли бути для підставою матеріальної відповідальності залізниці а саме, акту форми ВУ-25 та акту загальної форми.

Як встановлено у п. 19 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, підставою для пред'явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під'їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855.

За приписами п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Суд вказує, що акти про пошкодження вагонів № 95215901, № 95215851, № 95220315, № 95215844, № 95242426, № 95329215, № 95216016 не складалися, проте, в матеріалах справи наявні неодноразові запити Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг», направлені Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» та Регіональній філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогою про повідомлення причин пошкодження (розукомплектування) вагонів та надання актів про їх пошкодження, актів загальної форми (запит № 10/08/17/01 від 10.08.2017, №10/08/17/02 від 10.08.2017, № 22/08/17/01 від 22.08.2017), а також звернення щодо надання документів (№ УТЛ-504/09/17 від 01.09.2017, (№ УТЛ-505/09/17 від 01.09.2017).

У листі від 17.08.2017 № ЦЦМ-12/747 Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», останнє запропонувало Позивачу по кожному конкретному випадку розукомплектування вагонів звертатися до правоохоронних органів для порушення кримінального провадження.

Як вбачається з наданої Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» відповіді на запит від 10.08.2017 № 10/08/17/01, факт розукомплектування вагонів № 95215901, № 95215851, № 95220315, № 95215844, № 95242426, № 95329215, № 95216016 під час курсування залізничними шляхами Відповідачем спростовано не було, натомість, акт про пошкодження вагонів скласти неможливо, оскільки винних у розукомплектуванні вагонів не встановлено.

Факт розукомплектування вагонів № 95215901, № 95215851, № 95220315, № 95215844, № 95242426, № 95329215, № 95216016 під час курсування залізничними шляхами також не був заперечений Регіональною філією «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у листах від 28.08.2017 № В-07/364, від 05.09.2017 № В-07/371.

Отже, розглянувши заперечення Відповідача щодо відсутності складених в порядку наведених Правил актів як підстави для покладення на нього відповідальності, Суд зазначає, що відсутність цих документів не обмежує та не позбавляє Суд можливості встановити обставини протиправності дій/бездіяльності Відповідача у завданні збитків на підставі інших доказів у їх сукупності. Натомість, підстави для відмови Відповідача у складанні актів свідчать про заперечення ним своєї вини у пошкодженні вагонів, яка підлягає встановленню у межах даної справи навіть за відсутності відповідних актів.

Як зазначено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 №904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт», підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності Відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного Позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому Відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини Відповідача.

Таким чином, оскільки при перевезенні належних Позивачу вагонів № 95215901, № 95215851, № 95220315, № 95215844, № 95242426, № 95329215, № 95216016 залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження, у зв'язку з чим Позивачем понесено витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей суму 34 681,09 грн, Суд дійшов висновку, що покладення відповідальності на Відповідача за заподіяні Позивачу збитки є правомірним та справедливим, тому позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг» до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 34 681,09 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (01133, м. Київ, вул. Є.Коновальця, буд. 32-Г, оф. 8, Ідентифікаційний код юридичної особи 30674235) збитки у розмірі 34 681 (тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят одна) грн. 09 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13 листопада 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин