РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017Справа №910/16931/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ"

до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про відшкодування збитків 67688,30 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Коноваленко Є.Л. - представник за довіреністю б/н від 10.01.17

від відповідача не з'явився

В судовому засіданні 15.11.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування збитків 67688,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.02.2017р. Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач) прийнято наказ № 76 від 09.02.2017р. про демонтаж рекламних засобів, відповідно до умов якого Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" було проведено демонтаж 8 рекламних засобів. За доводами позивача, за демонтаж та зберігання 8 рекламних засобів позивачем було сплачено КП "Київреклама" кошти у розмірі 67 688,30 грн., у зв'язку з визнання незаконним та скасування наказу № 76, позивачем понесені збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2017 порушено провадження у справі № 910/16931/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 01.11.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 суд в порядку ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 15.11.2017.

У судове засідання, яке призначене на 15.11.17, з'явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення № 310, з якого вбачається, що представник отримав ухвалу суду 06.11.2017.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву, при цьому суд виходив за наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За висновками суду, незважаючи на те, що представник відповідача в судове засідання не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 лютого 2017 року Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач) прийнято наказ № 76 «Про демонтаж рекламних засобів».

В додатку до зазначеного наказу міститься перелік рекламних засобів у кількості 617 одиниць (в тому числі рекламних засобів замовником яких є ТОВ "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ"), що підлягають демонтажу, згідно отриманої інформації в щоденних звітах від КП «Київреклама».

Відповідно до вищезазначеного наказу Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» було проведено демонтаж 8 рекламних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ", а саме за адресою:

- м. Київ, Подільський район, пл. Інтернаціональна, «Щит, що стоїть окремо» (призматрон) № 05556-04-П-3; дата демонтажу 16.05.2017;

- м. Київ, Дарницький район, вул. Тепловозна /Харківське шосе, «Щит, що стоїть окремо» (призматрон) № 05834-П-3; дата демонтажу 01-02.06.2017;

- м. Київ, Солом'янський район, бульвар Чоколівський біля буд. 22, «Щит, що стоїть окремо» (призматрон) № 25680-10-П-1; дата демонтажу 26-27.05.2017;

- м. Київ, Солом'янський район, проспект Перемоги, 34 навпроти, «Щит, що стоїть окремо» (суцільний щит) № 25684-10-П-1; дата демонтажу 11-12.05.2017;

- м. Київ, Солом'янський район, проспект Перемоги, між буд. 70 та 74, «Щит, що стоїть окремо» (суцільний щит) № 25687-10-П-1; дата демонтажу 06.03.2017;

- м. Київ, Солом'янський район, проспект Лобановського (Червонозоряний) 57, «Щит, що стоїть окремо» (призматрон) № 25689-10-П-1; дата демонтажу 26-27.05.2017;

- м. Київ, Петрозаводська, біля буд. 14/18 по вул. Урицького № 25577-10-П-1; дата демонтажу 25.05.2017;

- м. Київ, Кільцева дорога, поворот на аеропорт Жуляни в напрямку вул. Шевченка № 25576-10-П-1; дата демонтажу 12.05.2017, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії Актів про демонтаж рекламних засобів та Звітів по демонтажу.

За демонтаж вищезазначених рекламоносіїв та за їх зберігання позивачем було сплачено на рахунок КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» грошові кошти на загальну суму 67 688,30 грн. (56 014,27 грн. - сплата компенсації за демонтаж та 11 674,03 грн. - сплата за компенсацію витрат зберігання), що підтверджується відповідними рахунками, актами виконаних робіт та платіжними дорученнями, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

26 червня 2017 року Постановою окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/1305/16, яка набрала законної сили, задоволено позов ТОВ "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ" до Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), визнано протиправними та скасовано Розпорядження Виконавчого органу Київської наської ради (Київська міська державна адміністрація):

- від 23 грудня 2016 року № 1324 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» в частині пункту 17 додатку;

- від 23 грудня 2016 року № 1326 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» в частині пунктів 21-22, 25-35 додатку;

- від 23 грудня 2016 року № 1327 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» в частині пункту 14 додатку;

- від 14 лютого 2017 року № 173 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» в частині пунктів 47-49 додатку;

- від 22 лютого 2017 року № 212 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» в частині пункту 22 додатку; а також визнано незаконним та скасовано наказ Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 76 від 09.02.2017 «Про демонтаж рекламних засобів» в частині пунктів 241, 245, 530, 531, 571-581 додатку.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, судом встановлений факт незаконності прийняття відповідачем наказу № 76 від 09.02.2017 в частині демонтажу рекламних засобів, замовником яких є ТОВ "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує неправомірністю дій відповідача, що спричинили понесення позивачем збитків у розмірі витрат ТОВ "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ" на демонтаж рекламних засобів та їх зберігання на загальну суму 67688,30 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 p., кожна людина, права і свободи якої викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном передбачено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім того, згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

За таких обставин необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За встановлених фактичних обставин справи, суду доведений факт неправомірних дій відповідача, а саме прийняття наказу № 76 від 09.02.2017 на підставі якого діяло КП «Київреклама», факт сплати 67 688,30 грн. компенсації витрат за демонтаж та зберігання рекламних засобів, а також причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та сплатою позивачем зазначених коштів, у зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ" визнаються такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 49 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32, ідентифікаційний код 26345558) через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-інформаційне агентство "МЕДІА-АВЕНЮ" (03126, м. Київ, вул.. Донця, буд. 17/46, під'їзд 2, ідентифікаційний код 36629837) збитки у розмірі 67 688 (шістдесят сім тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.11.2017

Суддя Пукшин Л.Г.