номер провадження справи 22/65/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 Справа № 908/1784/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук А.В.

Відомості про учасників процесу:

представник позивача ОСОБА_1, довіреність № 29-2/08/17 від 29.08.2017;

представник відповідача ОСОБА_2, довіреність № 51 від 27.01.2017;

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1784/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Укр-Агро-Пром (61020, м. Харків, пров. Метизний, б. 5)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Відрадненське (70406, Запорізька обл., Запорізький р-н, селище Відрадне, вул. Перемоги, буд. 3)

про стягнення 604724,46 грн

СУТНІСТЬ СПОРУ:

04.09.2017 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Укр-Агро-Пром до Публічного акціонерного товариства Відрадненське про стягнення 565102,41 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.09.2017 позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1784/17, якій присвоєно номер провадження 22/65/17, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 03.10.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач належним чином не виконав зобовязання щодо повної та своєчасної оплати поставленої на підставі договору поставки № 2601-ж від 26.01.2017 продукції, у звязку з чим за ПАТ «Відрадненське» утворилась заборгованість у розмірі 454500,00 грн. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також нараховані на суму боргу пеню в розмірі 70188,21 грн за період з 09.02.2017 по 29.08.2017, 3% річних в розмірі 8030,51 грн за період з 09.02.2017 по 29.08.2017 та інфляційні втрати в розмірі 32383,59 грн за період з лютого 2017 року по липень 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ Укр-Агро-Пром посилається на ст. ст. 526, 530, 549, 550, 625, 691, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 231, 265 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 2, 4, 5, 12, 32, 54 Господарського процесуального кодексу України.

03.10.2017 в судовому засіданні від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що він при поданні позовної заяви помилково вказав організаційно-правову форму відповідача, у звязку з чим вірною назвою відповідача слід вважати Публічне акціонерне товариство Відрадненське.

03.10.2017 в судовому засіданні була оголошена перерва до 17.10.2017.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.10.2017 строк розгляду справи був продовжений на 15 днів, судове засідання відкладено до 14.11.2017.

За клопотанням представників сторін судове засідання 14.11.2017 здійснювалося без застосування фіксації процесу за допомогою технічних засобів.

14.11.2017 до початку судового засідання від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач зазначає, що в процесі розгляду справи судом відповідачем сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. Окрім цього, позивачем заявлено до стягнення суми пені за період з 09.02.2017 по 13.11.2017 у розмірі 93287,18 грн, 3 % річних за періоди з 09.02.2017 по 13.11.2017 у розмірі 10754,51 грн та інфляційних втрат за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 46182,77 грн. Суд розцінив заяву позивача як заяву про збільшення розміру позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з урахуванням збільшення позовних вимог, представник відповідача проти позову з урахуванням збільшення позовних вимог не заперечив.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 14.11.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

26.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Укр-Агро-Пром та Публічним акціонерним товариством «Відрадненське» було укладено договір поставки № 2601-ж, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором постачальник зобовязується в порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупцеві макуху соєву ГОСТ 27149-95 (товар), в певній кількості, відповідної якості і за узгодженою ціною, а покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлений товар згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору кількість товару, що поставляється однією партією, його ціна і загальна вартість, якісні характеристики товару, а також строки поставки кожної партії товару визначаються згідно двосторонній узгодженій специфікації, яка є невідємною частиною цього договору і не підлягає перегляду в односторонньому порядку (типова форма специфікації передбачена додатком № 1, який є невідємною частиною цього договору).

Пунктами 2.2, 2.4 договору передбачено, що терміни поставки товару встановлюються відповідно до специфікації, яка є невідємною частиною цього договору.

Постачальник зобовязаний здійснити поставку товару виключно за узгодженою належним чином специфікацією. Постачальник не має права самостійно зменшувати або збільшувати (змінювати) кількість і асортимент товару у відповідності зі специфікацією без письмового дозволу від покупця про таке зменшення або збільшення (зміну).

У пунктах 2.7, 2.8 договору сторони погодили, що датою поставки партії товару є дата фактичної передачі покупцеві товару, зазначеного в специфікації, а також товаросупровідної документації (податкової накладної, накладної на товар та інших документів, що підтверджують якість товару).

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця при його прийманні на території покупця. Передача (приймання) кожної партії товару оформляється накладними. Накладні по кожній партії товару підписуються повноважними представниками постачальника і покупця або спрямованого ним перевізника.

Згідно з п. 5.2 договору оплата товару за цим договором здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів по факту поставки, на підставі виставлених постачальником рахунків або підписаних специфікацій. Ціна товару після передоплати змінюватись не може. За домовленістю сторін можливий інший порядок оплати, про що зазначається у специфікації.

Відповідно до п. 6.3 договору у разі порушення термінів та (або) умов оплати, встановлених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення, яка діяла в період за який нараховується (сплачується) пеня.

Пункти 8.1, 9.1 договору закріплюють, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками.

Термін дії договору встановлюється до 31 грудня 2017 року, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором. У випадку, якщо жодна з сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за один місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на один рік на кожен наступний рік.

Договір може бути розірваний достроково або змінений за згодою сторін, а також у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Доказів припинення договору сторони не надали, отже на час розгляду справи його умови є чинними.

Відповідно до умов договору, сторонами було підписано Специфікацію № 1 від 26.01.2017.

Пунктами 1, 4 Специфікації встановлено, що термін поставки даної партії товару протягом 2 (двох) робочих днів з дня підписання сторонами цієї специфікації. У разі якщо при прийманні товару буде встановлено перевищення або заниження вагових параметрів визначених цією специфікацією, остаточний розрахунок вартості поставленого товару здійснюватиметься сторонами за фактичною вагою, визначеним при його здачі прийманні, з розрахунку ціни за одну тонну, зазначеної в цій специфікації. Загальна вартість товару за специфікацією становить 472000,00 грн.

02.02.2017 сторони підписали специфікацію № 2 від 26.01.2017 на суму 514556,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Укр-Агро-Пром на виконання договору поставки № 2601-ж від 26.01.2017 та відповідно до специфікацій поставило на користь відповідача товар на загальну суму 999536,00 грн, що підтверджується наступними накладними, що підписані та скріплені печатками сторін:

- видаткова накладна № РН-0000013 від 26.01.2017 на суму 484980,00 грн та товарно-транспортна накладна № 1 від 26.01.2017 на суму 484980,00 грн;

- видаткова накладна № РН-0000017 від 02.02.2017 на суму 514556,00 грн та товарно-транспортна накладна № 2 від 02.02.2017 на суму 514556,00 грн;

Відповідач за поставлену продукцію частково розрахувався з позивачем. Так відповідачем було сплачено грошові кошти всього у розмірі 545036,00 грн відповідно до платіжних доручень:

- платіжне доручення № 133 від 01.02.2017 на суму 84980,00 грн;

- платіжне доручення № 3897 від 08.02.2017 на суму 50000,00 грн;

- платіжне доручення № 1743 від 09.02.2017 на суму 30000,00 грн;

- платіжне доручення № 3901 від 09.02.2017 на суму 20000,00 грн;

- платіжне доручення № 3913 від 10.02.2017 на суму 70000,00 грн;

- платіжне доручення № 3938 від 16.02.2017 на суму 100000,00 грн;

- платіжне доручення № 3927 від 07.03.2017 на суму 50000,00 грн;

- платіжне доручення № 3929 від 07.03.2017 на суму 30000,00 грн (оплата одержана банком та зарахована 09.03.2017);

- платіжне доручення № 168 від 10.03.2017 на суму 50000,00 грн;

- платіжне доручення № 1927 від 20.03.2017 на суму 30000,00 грн;

- платіжне доручення № 133 від 01.02.2017 на суму 84980,00 грн;

- платіжне доручення № 452 від 19.06.2017 на суму 20056,00 грн;

- платіжне доручення № 471 від 022.06.2017 на суму 10000,00 грн;

Таким чином, з урахуванням часткових оплат за ПАТ «Відрадненське» утворилась заборгованість у розмірі 454500,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 05.08.2017 позивач звернувся до ПАТ «Відрадненське» з претензією від 02.08.2017 з вимогою негайно погасити існуючу заборгованість, пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідач на претензію не відповів, залишок заборгованості не сплатив.

На прострочену заборгованість у розмірі 454500,00 грн позивач нарахував пеню в розмірі 70188,21 грн за період з 09.02.2017 по 29.08.2017, 3% річних в розмірі 8030,51 грн за період з 09.02.2017 по 29.08.2017 та інфляційні втрати в розмірі 32383,59 грн за період з лютого 2017 року по липень 2017 року.

14.11.2017 до початку судового засідання від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Так, позивачем заявлено до стягнення суми пені за період з 09.02.2017 по 13.11.2017 у розмірі 93287,18 грн, 3 % річних за періоди з 09.02.2017 по 13.11.2017 у розмірі 10754,51 грн та інфляційних втрат за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 46182,77 грн. Суд приймає вказану заяву позивача до розгляду, розцінює її як заяву про збільшення позовних вимог у звязку зі збільшенням періодів нарахування сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат. У звязку з цим предметом розгляду по даній справі є стягнення з ПАТ «Відрадненське» заборгованості за договором поставки всього у розмірі 604724,46 грн, з яких 454500,00 грн основна заборгованість, 93287,18 грн пеня, 10754,51 грн 3 % річних, 46182,77 грн інфляційні втрати.

Також судом встановлено, що в процесі розгляду справи 17.10.2017 платіжним дорученням № НОМЕР_1 ПАТ «Відрадненське» сплатило на користь позивача суму у розмірі 50000,00 грн, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 404500,00 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань підтверджено матеріалами справи. Доказів повної оплати основного боргу у розмірі відповідачем суду не надано, обґрунтованого відзиву не подано.

Враховуючи часткову оплату відповідачем під час розгляду справи суми у розмірі 50000,00 грн, в цій частині провадження підлягає припиненню відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Вимога про стягнення основної заборгованості за договором поставки в розмірі 404500,00 грн є законною та підлягає задоволенню.

Також позивачем з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 09.02.2017 по 13.11.2017 у розмірі 93287,18 грн, 3 % річних за періоди з 09.02.2017 по 13.11.2017 у розмірі 10754,51 грн та інфляційних втрат за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 46182,77 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі порушення термінів та (або) умов оплати, встановлених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення, яка діяла в період за який нараховується (сплачується) пеня.

Відповідно до ч. 2 п. 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін

Згідно з п. 5.2 договору оплата товару за цим договором здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів по факту поставки, на підставі виставлених постачальником рахунків або підписаних специфікацій.

Позивачем нараховувалась пеня на суму боргу, що виникла відповідно до накладних з урахуванням оплат відповідача в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 09.02.2017 по 13.11.2017 в сумі 93287,18 грн.

В розрахунку пені позивачем допущені помилки при визначенні дня, з якого починається прострочення. Також позивачем не враховано вимог законодавства щодо обмеження нарахування пені шестимісячним строком. У звязку з цим суд здійснив їх перерахунок.

Виходячи з умов договору та положень законодавства строк нарахування пені за накладною від 26.01.2017 починається з 10.02.2017 та мав закінчитися 10.08.2017. Враховуючи те, що заборгованість за вказаною накладною була повністю погашена 10.03.2017, а також те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, строк нарахування пені за накладною від 26.01.2017 починається 10.02.2017 та закінчується 09.03.2017. Строк нарахування пені за накладною від 02.02.2017 починається з 17.02.2017 та закінчується 17.08.2017.

Враховуючи вищевикладене, стягненню підлягає пеня у розмірі 65809,74 грн. В задоволенні 27477,44 грн пені суд відмовляє.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних заявлено позивачем обґрунтовано, однак в розрахунку 3% річних позивачем також допущені помилки при визначенні дня, з якого починається прострочення. У звязку з цим суд здійснив їх перерахунок.

За розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 10693,55 грн. У стягненні 3% річних в сумі 60,96 грн суд відмовляє.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем не враховані вищенаведені положення законодавства і допущені помилки в розрахунку інфляційних втрат щодо визначення періоду нарахування інфляційних втрат.

За розрахунком суду стягненню підлягають інфляційні втрати за період з березня 2017 року по вересень 2017 року у розмірі 39795,96 грн. У стягненні 6386,81 грн суд відмовляє.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 7812,00 грн.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивач вправі звернутися до суду із заявою про повернення йому суми судового збору у розмірі 750,00 грн.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Укр-Агро-Пром до Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» (70406, Запорізька обл., Запорізький р-н., селище Відрадне, вул. Перемоги, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укр-Агро-Пром (61020, м. Харків, пров. Метизний, б. 5, ) основну заборгованість у розмірі 404500 (чотириста чотири тисячі пятсот) грн 00 коп., пеню у розмірі 65809 (шістдесят пять тисяч вісімсот девять) грн 74 коп., 3% річних у розмірі 10693 (десять тисяч шістсот девяносто три) грн 55 коп., інфляційні втрати у розмірі 39795 (тридцять девять тисяч сімсот девяносто пять) грн 96 коп. та 7812 (сім тисяч вісімсот дванадцять) грн 00 коп. судового збору.

Провадження в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 50000,00 грн припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 20.11.2017

Суддя О.В. Ярешко