ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" листопада 2017 р.Справа № 924/310/17

Господарський суд Хмельницької області у складі колегії під головуванням судді Гладія С.В., суддів Смаровоза М.В., Виноградової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія "Хмельницькобленерго", м. Хмельницький

до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, м. Старокостянтинів

про стягнення 113484,00 грн.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №190 від 26.12.2016р.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача про стягнення 113484,00 грн., з яких 8611,43 грн. 3% річних, 46101,15 грн. нарахувань інфляції, 58771,42 грн. пені.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам субєктам підприємницької діяльності № 4 від 05.03.2007р. Зазначає, що на виконання умов договору постачальник постачав споживачу (відповідачу) електроенергію в повній мірі, що підтверджується наданими копіями рапортів на відпуск електроенергії та виставлених рахунків. Заборгованість відповідача перед позивачем за активну електричну енергію погашена.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 113484,00 грн., з яких 8611,43 грн. 3% річних, 46101,15 грн. нарахувань інфляції, 58771,42 грн. пені.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позову заперечує. Посилаються на те, що нарахування пені здійснено з пропуском строку позовної давності, щодо стягнення інфляційних витрат, вважають, що інфляційні витрати нараховані з порушенням чинного законодавства, а саме позивачем інфляційні нарахування здійснено на суми заборгованості за періоди, що становлять менше одного місяця, тоді як відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період складає місяць. Враховуючи що заборгованість, на яку позивачем здійснювалось нарахування інфляційних витрат тривала менше місяця, підстави для нарахування інфляційних витрат відсутні. . . , . .

Щодо стягнення 3% річних вважає, що нарахування є неправильні згідно з п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється відповідні нарахування (п. 1.9 вищевказаної постанови).

Тобто, сума заборгованості зменшується у день її часткової сплати і нарахування 3% річних проводиться уже на зменшену суму боргу. В свою чергу позивач нараховував заборгованість за всі дні.

Крім того, просить зменшити розмір пені в звязку з тим, що відповідач знаходиться в важкому фінансовому становищі та у звязку з тим, що у відповідності до постанови про арешт коштів від 31.07.2017р. на відповідача в звязку з заборгованістю в сумі 2327453,18 грн. накладено арешт на усі рахунки і підприємство знаходиться на межі виживання. При цьому відповідач є єдиним постачальником тепла та гарячої води.

Суд, оцінивши подані сторонами по справі докази вважає за можливе прийняти рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

05.03.2007р. між публічним акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" в особі Старокостянтинівського району електричних мереж (постачальник) та комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (споживач) укладено договір № 4 про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам - субєктам підприємницької діяльності, відповідно до п. 1 якого постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 955,54 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, та додатками до договору, що є його невідємними частинами. Точка продажу електричної енергії: згідно додатка № 5.

Постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток № 1 „Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок (ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 5 „Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності 955,54 кВт, визначеної додатком № 7 „Величина приєднаної та дозволеної до використання потужності (п. 2.2.2 договору).

Згідно з п.п. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 2.3.4. договору споживач зобовязується виконувати умови цього договору. Дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановки. Оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №№ 10, 3 „Порядок розрахунків та „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії. Здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 4 „Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії.

Як передбачено п. 3.1.1. договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором.

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3. 2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. Споживач на вимогу постачальника відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Згідно з п. 9.1. договору додатки до цього договору: 1, 2, 3, 5, 7, 10, 11, а також повідомлення про встановлення договірних величин споживання електричної потужності є невід'ємними частинами цього договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.4. договору).

Договір підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Сторонами підписано додаток № 1 до договору № 4 від 05.03.2007р. "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу на 2017р.", відповідно до якого на І квартал 2017р. планувалося поставити відповідачу 1200 тис. кВт.год., з яких: у січні - 400 тис. кВт.год., у лютому - 400 тис. кВт.год., у березні 400 тис. кВт.год.; на ІІ квартал 2017р. планувалося поставити відповідачу 500 тис. кВт.год., з яких: у квітні - 300 тис. кВт.год., у травні - 100 тис. кВт.год., у червні - 100 тис. кВт.год.; на ІІІ квартал 2017р. планувалося поставити відповідачу 300 тис. кВт.год., з яких: у липні - 100 тис. кВт.год., у серпні - 100 тис. кВт.год., у вересні - 100 тис. кВт.год.; на ІV квартал 2017р. планувалося поставити відповідачу 1100 тис. кВт.год., з яких: у жовтні - 300 тис. кВт.год., у листопаді - 400 тис. кВт.год., у грудні - 400 тис. кВт.год. Всього за рік 3100 тис. кВт.год.

Сторонами підписано додаток № 2 до договору № 4 від 05.03.2007р., яким затвердили перелік місць установки розрахункових засобів обліку.

Також сторонами підписано додаток № 3 до договору № 4 від 05.03.2007р. "Графік зняття та передачі показів лічильників постачальнику в 2017р.

05.03.2007р. сторонами підписано додаток № 10 до договору № 4 від 05.03.2007р. „Порядок розрахунків, відповідно до якого розрахунковий період споживання та оплати за електроенергію визначається календарним місяцем. Споживач самостійно здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії, згідно додатку № 1 з врахуванням очікуваного споживання електроенергії за розрахунковий період у відповідності до 5 числа розрахункового періоду 40% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду, до 15 числа розрахункового періоду 30% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду, до 25 числа розрахункового періоду 30% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду.

27.03.2008р. відповідач звернувся до позивача з пропозицією про зміну умов договору №4 від 05.03.2007р., згідно якої пропонує частину першу п.1 додатку №10 до даного договору викласти в наступній редакції: „Споживач самостійно здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії, згідно додатку №1 з врахуванням очікуваного споживання електроенергії за розрахунковий період з 20 числа розрахункового періоду до закінчення розрахункового періоду 100% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду. Всі інші умови договору залишаються без змін. Дана пропозиція в разі підписання постачальником є невідємною частиною договору №4 від 05.03.2007р.

Сторонами підписано додаток № 10 до договору № 4 від 05.03.2007р. „Порядок розрахунків, відповідно до якого сторони у цьому договорі вважають розрахунковим періодом період часу, що дорівнює календарному місяцю, в якому Споживач використовує електричну енергію, за який визначається обсяг спожитої та/або переданої електричної енергії, величина потужності та здійснюється відповідні розрахунки. Споживач самостійно оплачує вартість заявленого згідно додатку №1 обсягу активної електричної енергії в слідую чому порядку: плановими платежами, при умові порушення графіка оплати не більше трьох разів на рік: до 25 числа розрахункового періоду 100% від вартості заявленого обсягу споживання активної електроенергії на розрахунковий період.

Позивач на виконання своїх зобовязань по договору №4 від 05.03.2007р. у період вересня 2014р. по січень 2017р. поставив відповідачу активну електричну енергію на загальну суму 55731769,33 грн., що підтверджується рахунками-фактурами №4 від 19.09.2014р. на суму 34268,10 грн., від 21.10.2014р. на суму 45738,18 грн., від 18.11.2014р. на суму 304154,45 грн., від 19.12.2014р. на суму 34558,75 грн., від 22.01.2015р. на суму 39643,49 грн., від 20.02.2015р. на суму 40737,70 грн., від 20.03.2015р. на суму 32337,50 грн., від 20.04.2015р. на суму 25495,62 грн., від 28.05.2015р. на суму 123524,63 грн., від 19.06.2015р. на суму 7616,56 грн., від 20.07.2015р. на суму 8783,10 грн., від 27.08.2015р. на суму 180939,33 грн., від 21.09.2015р. на суму 56042,03 грн., від 20.10.2015р. на суму 216591,73 грн., від 20.11.2015р. на суму 467299,25 грн., від 22.12.2015р. на суму 614265,10 грн., від 21.01.2016р. на суму 569994,43 грн., від 22.02.2016р. на суму 460653,90 грн., від 21.03.2016р. на суму 521152,80 грн., від 20.04.2016р. на суму 274547,24 грн., від 20.05.2016р. на суму 76903,69 грн., від 22.06.2016р. на суму 93134,39 грн., від 20.07.2016р. на суму 107272,36 грн., від 22.08.2016р. на суму 142282,22 грн., від 20.09.2016р. на суму 149861,02 грн., від 28.10.2016р. на суму 515557,49 грн., від 22.11.2016р. на суму 46669,01 грн., від 20.12.2016р. на суму 287603,83 грн., №7263 від 23.01.2017р. на суму 95548,43 грн.

Відповідачем у період з серпня 2014р. по січень 2017р. проводились проплати за використану електричну енергію в т.ч. на суму 5472348,63 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 8 від 28.08.2014р. на суму 35530,00 грн., № 3 від 28.08.2014р. на суму 24502,80 грн., № 8 від 28.08.2014р. на суму 1033,21 грн., № 8 від 28.08.2014р. на суму 101,25 грн., № 8 від 28.08.2014р. на суму 1875,22 грн., № 0 від 29.08.2014р. на суму 104,80 грн., № 6 від 18.09.2014р. на суму 168,07 грн., № 6 від 18.09.2014р. на суму 10028,20 грн., № 5 від 30.09.2014р. на суму 34268,10 грн., № 8 від 30.09.2014р. на суму 354,56 грн., № 8 від 30.09.2014р. на суму 460,07грн., № 4 від 28.10.2014р. на суму 31400,00 грн., № 6 від 28.10.2014р. на суму 1070,90 грн., № 1 від 29.10.2014р. на суму 12000,00 грн., № 3 від 30.10.2014р. на суму 2338,18 грн., № 6 від 13.11.2014р. на суму 100000,00 грн., № 0 від 21.11.2014р. на суму 28000,00 грн., № 7 від 24.11.2014р. на суму 22000,00 грн., № 8 від 25.11.2014р. на суму 135358,85 грн., № 8 від 25.11.2014р. на суму 3739,89 грн., № 8 від 25.11.2014р. на суму 4956,95 грн., № 8 від 25.11.2014р. на суму 13767,33 грн., № 4 від 25.11.2014р. на суму 13535,85 грн., № 4 від 25.11.2014р. на суму 464,15 грн., № 8 від 27.11.2014р. на суму 3275,72 грн., № 8 від 27.11.2014р. на суму 4956,95 грн., № 8 від 27.11.2014р. на суму 50062,61 грн., № 8 від 27.11.2014р. на суму 45859,17 грн., № 0 від 27.11.2014р. на суму 7247,84 грн., № 7 від 30.12.2014р. на суму 9249,73 грн., № 7 від 22.01.2015р. на суму 15181,81 грн., № 4 від 26.02.2015р. на суму 14889,04 грн., № 0 від 27.03.2015р. на суму 11749,64 грн., № 9 від 24.04.2015р. на суму 9616,53 грн., № 2 від 21.05.2015р. на суму 3548,76 грн., № 5 від 24.06.2015р. на суму 7616,56 грн., № 8 від 24.06.2015р. на суму 117,09 грн., № 1 від 27.07.2015р. на суму 385,81 грн., № 1 від 27.07.2015р. на суму 8397,29 грн., № 5 від 27.07.2015р. на суму 244,85 грн., № 2 від 01.09.2015р. на суму 6666,63 грн., № 8 від 02.09.2015р. на суму 6666,63 грн., № 8 від 02.09.2015р. на суму 649,51 грн., № 0 від 01.10.2015р. на суму 2478,43 грн., № 8 від 27.10.2015р. на суму 8098,18 грн., коригування боргу 1 від 30.10.2015р. на суму 43149,69 грн., коригування боргу 1 від 30.10.2015р. на суму 137789,64 грн., № 1 від 30.11.2015р. на суму 15810,76 грн., коригування боргу 2 від 30.11.2015р. на суму 31167,56 грн., коригування боргу 2 від 30.11.2015р. на суму 1729,78 грн., коригування боргу 2 від 30.11.2015р. на суму 56042,03 грн., коригування боргу НОМЕР_1 2 від 30.11.2015р. на суму 183694,39 грн., № 4 від 09.12.2015р. на суму 275,98 грн., № 0 від 25.12.2015р. на суму 20921,48 грн., коригування боргу 3 від 31.12.2015р. на суму 32897,34 грн., коригування боргу 3 від 31.12.2015р. на суму 434401,91 грн., № 0 від 19.01.2016р. на суму 248,50 грн., № 8 від 27.01.2016р. на суму 18133,29 грн., коригування боргу 3 від 29.01.2016р. на суму 43149,69 грн., коригування боргу 3 від 29.01.2016р. на суму 168957,20 грн., коригування боргу 3 від 29.01.2016р. на суму 1729,78 грн., коригування боргу 3 від 29.01.2016р. на суму 56042,03 грн., коригування боргу 3 від 29.01.2016р. на суму 216591,73 грн., коригування боргу 3 від 29.01.2016р. на суму 127794,67 грн., платіжне доручення № НОМЕР_2 від 23.02.2016р. на суму 401,32 грн., платіжне доручення № НОМЕР_3 від 24.02.2016р. на суму 14021,68 грн., коригування боргу 4 від 29.02.2016р. на суму 339504,58 грн., коригування боргу 4 від 29.02.2016р. на суму 230489,85 грн., платіжне доручення № НОМЕР_4 від 28.03.2016р. на суму 17146,04 грн., коригування боргу 5 від 31.03.2016р. на суму 383775,25 грн., коригування боргу 5 від 31.03.2016р. на суму 76878,65 грн., коригування боргу 6 від 29.04.2016р. на суму 493115,78 грн., коригування боргу 6 від 29.04.2016р. на суму 28037,02 грн., платіжне доручення № 3 від 24.05.2016р. на суму 2961,29 грн., платіжне доручення № 3 від 31.05.2016р. на суму 8751,72 грн., коригування боргу 7 від 31.05.2016р. на суму 274547,24 грн., платіжне доручення № 2 від 22.06.2016р. на суму 3462,47 грн., коригування боргу 8 від 30.06.2016р. на суму 76903,69 грн., платіжне доручення № 7 від 04.07.2016р. на суму 6666,63 грн., платіжне доручення № 7 від 04.07.2016р. на суму 43799,20 грн., платіжне доручення № 7 від 04.07.2016р. на суму 30825,48 платіжне доручення № 9 від 21.07.2016р. на суму 107272,36 грн., грн., платіжне доручення № 4 від 21.07.2016р. на суму 3843,88 грн., коригування боргу 9 від 29.07.2016р. на суму 11843,08 грн., платіжне доручення № 6 від 09.08.2016р. на суму 267,56 грн., платіжне доручення № 9 від 23.08.2016р. на суму 4638,97 грн., платіжне доручення № 7 від 09.09.2016р. на суму 30859,36 грн., платіжне доручення № 7 від 09.09.2016р. на суму 1729,78 грн., платіжне доручення № 7 від 09.09.2016р. на суму 52840,15 грн., платіжне доручення № 7 від 28.09.2016р. на суму 1060,59 грн., платіжне доручення № 7 від 28.09.2016р. на суму 3854,44 грн., платіжне доручення № 7 від 11.10.2016р. на суму 86000,00 грн., платіжне доручення № 2 від 26.10.2016р. на суму 10538,45 грн., коригування боргу 12 від 31.10.2016р. на суму 17999,99 грн., коригування боргу 12 від 31.10.2016р. на суму 6814,79 грн., коригування боргу 12 від 31.10.2016р. на суму 2801,74 грн., коригування боргу 2 від 31.10.2016р. на суму 7316,14 грн., коригування боргу 2 від 31.10.2016р. на суму 85920,17 грн., платіжне доручення № 5 від 23.11.2016р. на суму 7536,96 грн., коригування боргу 3 від 30.11.2016р. на суму 515418,61 грн., платіжне доручення № 3 від 23.12.2016р. на суму 10463,03 грн., платіжне доручення № 3 від 23.12.2016р. на суму 6814,79 грн., платіжне доручення № 3 від 23.12.2016р. на суму 645,36 грн., платіжне доручення № 7 від 18.01.2017р. на суму 2156,38 грн., платіжне доручення № 7 від 18.01.2017р. на суму 7316,14 грн., платіжне доручення № 7 від 18.01.2017р. на суму 11454,03 грн., коригування боргу 1 від 31.01.2017р. на суму 11454,03 грн., коригування боргу 1 від 31.01.2017р. на суму 276149,80 грн.

Відповідачем умови договору належним чином виконані не були, оплату вчасно та у повному обсязі не проведено, внаслідок чого за спожиту у період вересня 2015р. січень 2017р. електричну енергію за договором №4 від 05.03.2007р., позивачем заявлено до стягнення на підставі п. 4.2.1. договору, 58771,42 грн. пені, нарахованої за період з 01.03.2016р. по 23.01.2017р. та на підставі ст. 625 ЦК України 46101,15 грн. інфляційних втрат, 8611,43 грн. 3% річних.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, судом береться до уваги таке:

Правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам - субєктам підприємницької діяльності № 4 від 05.03.2007р. за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" та Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. № 28, договір на користування електричною енергією є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до п. 1.2. Правил користування електричною енергію, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28 (у редакції Постанови НКРЕ від 17.10.2005р. № 910) договором про постачання електричної енергії є домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України.

Пунктами 8.1 та 10.2 Правил передбачено, що постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право: 1) на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України; 2) на всі види забезпечення виконання зобовязань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України; 3) на відшкодування у передбаченому законодавством України порядку несплаченої споживачем частини вартості електричної енергії, що постачається йому на рівні екологічної броні електропостачання. Споживач електричної енергії зобов'язаний: 1) користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); 2) оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про електроенергетику постачанням електричної енергії є надання електричної енергії споживачу за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам - субєктам підприємницької діяльності № 4 від 05.03.2007р. позивачем здійснювалось постачання електричної енергії відповідачу. На оплату за активної електроенергії позивачем виписано рахунки-фактур (копії рахунків-фактур надано до матеріалів справи).

Дослідивши зібрані у справі докази та надавши їм правову оцінку в сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що відповідачем здійснювалася оплата електричної енергії з порушенням строків, встановлених договором, відтак, на час звернення з позовом до суду у відповідача існувала заборгованість за спожиту активну енергію.

Позивачем нараховано пеню в сумі 58771,42 грн., розраховану за період з 01.03.2016р. по 23.01.2017р.

Пунктом п. 4.2.1 договору №4 від 05.03.2007р. сторони передбачили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3. 2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При обрахунку судом заявленої до стягнення суми пені, останнім враховано, що з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань господарським судам Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" надано роз'яснення. Зокрема у п. 1.9 зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року).

У п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2014 року розяснено, що до стягнення пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судом у системі „Законодавство здійснено власний перерахунок заявлених до стягнення сум: за період з 01.03.2016р. по 24.03.2016р. на суму 460653,90 грн. = 13291,00 грн.; за період з 01.04.2016р. по 21.04.2016р. на суму 521152,80 грн. = 13071,54 грн., за період з 22.04.2016р. по 26.04.2016р. на суму 521152,80 грн. =2705,44 грн., за період з 01.05.2016р. по 26.05.2016р. на суму 274547,24 грн. = 7396,27 грн., за період з 27.05.2016р. по 29.05.2016р. на суму 274547,24 грн. = 810,14 грн., за період з 01.06.2016р. о 23.06.2016р. на суму 76903,69 грн. = 1664,15 грн., за період з 01.07.2016р. по 03.07.2016р. на суму 93134,39 грн. = 251,92 грн., за період з 04.07.2016р. по 20.07.2016р. на суму 11843,08 грн. = 181,53 грн., за період з 01.09.2016р. по 08.09.2016р. на суму 142282,22 грн. = 964,10 грн., за період з 09.09.2016р. по 15.09.2016р. на суму 56852,93 грн. = 335,53 грн., за період з 16.09.2016р. по 30.09.2016р. на суму 56852,93 грн. = 699,01 грн., за період з 01.10.2016р. по 10.10.2016р. на суму 206713,95 грн. = 1694,38 грн., за період з 11.10.2016р. по 24.10.2016р. на суму 120713,95 грн. = 1385,24 грн., за період з 01.11.2016р. по 23.11.2016р. на суму 515418,61 грн. = 9069,11 грн., за період з 01.01.2017р. по 236.01.2017р. на суму 287603,83 грн. = 5074,43 грн.

. В свою чергу, позов в частині стягнення з відповідача пені, суд вважає за необхідне задовольнити частково на суму 58593,79 грн. за період з 29.02.2016р. по 24.01.2017р., у зв`язку з проведеною судом перевіркою правильності нарахування пені. В позові, в частині стягнення з відповідача пені на суму 177,63 грн., суд вважає за необхідне відмовити.

Судом враховано викладені відповідачем у заяві від 20.04.2017р. заперечення щодо нарахування позивачем пені з порушенням спеціального строку позовної давності в один рік визначеного у ст. 258 ЦК України.

Тому, оскільки частина нарахувань здійснена поза межами строку позовної давності, суд позбавлений можливості виходити за періоди, вказані позивачем, суд приходить до висновку, що в стягненні пені за період з 01.03.2016 року по 24.03.2016 року в сумі 13291,00 грн. слід відмовити.

З зазначеного, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 45302,42 грн.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Зазначена стаття кореспондується з ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розглядаючи питання про стягнення суми пені, судами повинно бути взято до уваги: причини неналежного виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (аналогічна позиція у постанові ВГСУ від 31.10.2012 року №5004/718/12).

Суд дослідивши наявність підстав, передбачених ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України для зменшення розміру штрафних санкцій, приймаючи до уваги обставини викладені та підтверджені відповідачем у відзиві на позов, враховуючи, майновий стан відповідача та те, що порушення відповідачем строків оплати були незначними, вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені на 30% та стягнути пеню в сумі 31711,69 грн. (70 х 45302,42/ 100).

У зв'язку з цим у позові про стягнення 13590,73 грн. (45302,42 31590,73) пені слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8611,43 грн. 3% річних, розрахованих за період з 01.09.2015р. по 23.01.2017р. з врахуванням часткових оплат та 46101,15 грн. інфляційних втрат за період вересня 2015р. січень 2017р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами, пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

При перерахунку заявлених до стягнення 3% річних судом встановлено, що останні обраховані позивачем в межах максимально можливого розміру за заявлений період, тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно стягнення інфляційних нарахувань судом враховано, що з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань Пленум Вищого господарського суду України надав роз'яснення у постанові №14 від 17.12.2013 р.

Зокрема у п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань роз'яснено, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом листа Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

З поданого представником позивача розрахунку вбачається, що останнім обраховано інфляційні нарахування з недотриманням вказівок викладених у вищевказаних постанові Пленуму Вищого господарського суду України та листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р., зокрема обчислено інфляцію за період часу, коли борг існував менше 15 днів та обраховано за місяць, коли мав бути здійснений платіж, а не з наступного місяця.

Оскільки при перерахунку заявлених до стягнення з відповідача інфляційних нарахувань встановлено, що останні обраховано невірно за заявлений позивачем у розрахунку період, а борг на який проведено інфляційні нарахування, за вказаний період, існував менше 15 днів у місяці нарахування, то суд вважає за належне у стягненні з відповідача 46101,15 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2015р. по 23.01.2017р. відмовити.

Положеннями ст.ст. 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача 31711,69 грн. пені, 8611,43 грн. 3% річних.

В решті позову в частині стягнення 27059,36 грн. пені, та 46101,15 грн. інфляційних втрат суд відмовляє.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору підлягають покладенню на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, судом враховано п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія "Хмельницькобленерго", м. Хмельницький до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, м. Старокостянтинів про стягнення 113484,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (м. Старокостянтинів, вул. Ессенська,2, блок 4, код 14151464) на користь публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (м. Хмельницький, вул. Храновського,11А, код 22767506) 31711,69 грн. (тридцять одна тисяча сімсот одинадцять гривень 69 коп.) пені, 8611,43 грн. (вісім тисяч шістсот одинадцять гривень 43 коп.) 3% річних, 808,71 грн. (вісімсот вісім гривень 71 коп.) судового збору.

Видати наказ.

В позові, в частині стягнення грн. 27059,36 грн. пені, 46101,15 грн. інфляційних витрат відмовити.

Повний текст рішення складено 14.11.2017р.

Головуючий суддя С.В. Гладій

Суддя М.В. Смаровоз

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу(29016, м. Хмельницький, вул. Храновського, 11-А)

3 - відповідачу(м. Старокостянтинів, вул. Ессенська, 2, блок 4)