ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р.Справа № 915/507/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.,

Суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.;

Секретар судового засідання: Бендерук Є.О.;

За участю представників сторін:

Від Адміністрації Центрального району Виконкому Миколаївської міської ради - ОСОБА_1, довіреність № 452/217/14/22, від 24.07.17;

від ТОВ "Техноторг" - ОСОБА_2, довіреність № б/н, від 04.04.16;

розглянувши апеляційну скаргу Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року

по справі № 915/507/17

за позовом: Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, м.Миколаїв

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м.Миколаїв

про стягнення суми заборгованості за договором

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м. Миколаїв в якій просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м. Миколаїв на користь Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв 191 900 грн. 00 коп. боргу по договору №470 від 15 грудня 2016 року, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м. Миколаїв на користь Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, м.Миколаїв судовий збір у розмірі 2 878 грн. 50 коп., а також розірвати договір про закупівлю послуг за державні кошти щодо поставки тракторів від 15.12.2017 року № 470.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року у справі № 915/507/17 (суддя Мавродієва М.В.) у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладено на позивача.

Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради, м.Миколаїв з рішенням суду не погодилась, тому звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року по справі № 915/507/17 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м.Миколаїв на користь Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв 191 900 грн. 00 коп. боргу по договору № 470 від 15.12.2016 року, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м. Миколаїв на користь Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв витрати, повязані з розглядом справи судом, а також розірвати договір про закупівлю послуг за державні кошти щодо поставки тракторів від 15.12.2017 року №470.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 року вищезазначена апеляційна скарга прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 18.10.2017 року.

05.10.2017 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м. Миколаїв надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року у справі № 915/507/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року у справі №915/507/17 залишити без задоволення. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке відкладалося, представники сторін підтримали доводи та заперечення, викладені письмово в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться у справі № 915/507/17 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року у справі № 915/507/17 є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м. Миколаїв (Продавець) та Адміністрацією Центрального району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв (Покупець) було укладено договір № 470 про закупівлю послуг за державні кошти щодо поставки тракторів.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору Продавець зобов'язувався з моменту підписання Договору та до 31.12.2016 року поставити Покупцю товар, зазначений в п.1.2 Договору (трактори сільськогосподарські), а Покупець прийняти і оплатити вказаний товар.

Згідно з пунктом 4.1. Договору розрахунки за договором проводяться Покупцем після підписання сторонами акту приймання-передачі товару та отримання від Продавця видаткової накладної і рахунку на оплату за товар.

Пунктами 7.1., 7.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором, у разі невиконання або несвоєчасного/неякісного виконання стороною договору зобов'язань за цим договором винна сторона сплачує іншій стороні договору штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 10.1. Договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року, а в частині розрахунків - до повного виконання Покупцем своїх зобов'язань за цим договором.

В обумовлений сторонами строк поставки до 31.12.2016 року відповідач товар не поставив.

22.03.2017 року Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ", м. Миколаїв з претензією № 1 від 23.03.2017 року про сплату заборгованості, а саме: 130 290 грн. штрафних санкцій, нарахованих відповідно до пункту 7.2. Договору № 470 від 15.12.2016 року.

Претензія не була задоволена відповідачем, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення з останнього штрафних санкцій, обумовлених частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 173 Господарського кодексу встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з частиною 1 статті 267 цього ж кодексу договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті 610, 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач мав поставити позивачу товар на загальну суму 1 010 000,00 грн. в строк з моменту підписання договору та до 31.12.2016 року. Обов'язок з поставки товару відповідач в строк, обумовлений договором не виконав, внаслідок чого позивач вважає, що відповідач повинен нести відповідальність у вигляді сплати штрафу в сумі 70 700,00 грн. (1010000,0 грн. (вартість товару) х 7%) та пені, нарахованої за період з 01.01.2017 по 01.05.2017 (120 днів) в сумі 1010,0 грн. на день (1010000,0 грн. (вартість товару) х 0,1%). Загальна сума пені за весь період прострочення за розрахунком позивача становить 121200,0 грн. (1010,0 грн. х 120).

Згідно з частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 2 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення повязане з виконанням державного контракту, або виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частиною 4 статті цієї ж статті передбачено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення пені на загальну суму 121 200, 00 грн. за прострочення строку поставки товару, обумовленого договором, за період з 01.01.2017 року по 01.05.2017 року, оскільки умовами договору встановлено, що як граничний термін поставки товару, так і строк дії договору чітко визначений однією датою - 31.12.2016 року. Тобто, з 01.01.2017 строк дії договору закінчився. Більше того, сторони передбачили, що лише для виконання зобовязань за договором покупця - договір діє до повного здійснення ним розрахунків. Стосовно зобовязань продавця, в Договорі № 490 таких застережень не міститься.

Так, строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд. Згідно статті 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатися вказівкою на календарну дату або на подію, що має неминуче настати. Таким чином, у випадку настання календарної дати або відповідної події, визначених договором, дія останнього припиняється. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов'язань, визначених ним.

З огляду на те, що кінцевий строк поставки товару та дата закінчення строку дії договору співпадають, починаючи з 01.01.2017 року договірні зобов'язання сторін припинилися на підставі домовленості сторін, оскільки по-перше, відповідно до пункту 5.1. Договору відповідач був зобов'язаний здійснити поставку товару виключно з моменту підписання договору та до 31.12.2016 року (а не протягом невизначеного періоду часу), а по-друге, однією із підстав припинення зобов'язання є саме домовленість сторін (стаття 604 Цивільного кодексу України). Також відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором. Аналізуючи вищевикладені приписи законодавства, можна дійти висновку, що зобов'язання припиняється внаслідок припинення строку дії договору, так як це є різновидом домовленості сторін, яка зафіксована, зокрема, в умовах угоди.

У даному випадку відсутня прострочка зобовязання з поставки товару оскільки строк дії договору закінчився одночасно зі строком поставки і сторонами не досягнуто домовленості щодо продовження його дії.

За таких обставин, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що пеня, нарахована за непоставку товару за межами строку дії договору, не підлягає стягненню, оскільки нарахована за період, коли умови договору щодо її застосування вже не діяли (після закінчення строку договору), що суперечить частині 7 статті 180 ГК України та частині 4 статті 631 ЦК України.

Зазначена правова позиція ґрунтується на практиці Вищого господарського суду України, зокрема постанови від 16.05.2013 року у справі № 5016/2130/2012(9/87), від 23.07.2012 року у справі № 3/331, від 03.10.2012 року у справі № 5002-33/3528-2011, від 23.10.2012 року у справі №5015/2887/11.

Що стосується штрафу, то відповідно до частин 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання.

Особливості застосування штрафу полягають у тому, що штраф обчислюється тільки у відсотках і тільки від суми порушеного зобов'язання. Він являє собою грошову суму, яка одноразово виплачується порушником зобов'язання. Основною умовою застосування штрафу є те, що штраф може встановлюватись за будь - яке порушення зобов'язання.

Так, в даному випадку позивач просив суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 70 700,00 грн. (1010000,0 грн. (вартість товару) х 7%) за прострочення строку поставки товару, обумовленого договором.

Але в даному випадку, пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання або несвоєчасного/неякісного виконання стороною договору зобов'язань за цим договором винна сторона сплачує іншій стороні договору штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення повязане з виконанням державного контракту, або виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Сторони, укладаючи договір, в пункті 7.2. чітко не визначили розмір та порядок відповідальності сторін за порушення зобов'язань за договором, а зробили посилання на норму права, яка регулює розмір та порядок штрафних санкцій, в якій встановлено, що штраф за порушення господарського зобовязання застосовується тільки в разі прострочення виконання такого зобовязання понад тридцять днів. В даному випадку, строк прострочення зобовязання позивач почав обчислювати з 01.01.2017 року, тобто з дня, наступного за останнім днем строку поставки товару, і з моменту, коли строк договору вже закінчився, тобто складає менш ніж 30 днів, встановлених законом, що унеможливлює стягнення штрафу за таке прострочення згідно з умовами договору та норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року у справі №915/507/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року у справі №915/507/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 року у справі № 915/507/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5