КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р. Справа№ 910/22730/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_2 - особисто

від відповідача: Здебський Ю.В. - довіреність б/н від 18.08.2016р.

від третьої особи1: ОСОБА_2 - довіреність б/н від 26.08.2015р.

від третьої особи 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017р.

у справі № 910/22730/16 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРМУС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

2)Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЛІС"

про стягнення коштів

В судовому засіданні 01.11.2017р. відповідно до ст.ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна" про стягнення 54 756,69 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати суборендної плати за користування об'єктом суборенди згідно умов Договору №01/09/2015 суборенди нежитлового приміщення від 01.09.2015р.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 41 306,80 грн. суми заборгованості по суборенді за червень - липень 2016р., 1 613,80 грн. пені, 156,17 грн. штрафних санкцій, 11 200,00 грн. заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання нежитлового приміщення за червень-липень 2016р., 437,35 грн. пені, 42,35 грн. штрафних санкцій, 1 378,00 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2017р. у справі №910/22730/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального (ст.180 ГК України, ст.ст.598,625,626, 629 ЦК України, ст.129 Конституції України) та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що договір оренди нежитлового приміщення, укладений між ТОВ «Пермус» та ФОП ОСОБА_2 станом на травень 2017р. залишається дійсним, а ФОП ОСОБА_2 продовжує виконувати умови цього договору, а саме сплачувати кошти за оренду приміщення та компенсувати кошти за надані комунальні послуги.

На думку апелянта, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд посилався лише на помилкові доводи третьої особи 2, яка надала довідку ПАТ «ВТБ Банк», з якої вбачається, що банк не надавав ТОВ «Пермус» дозволу на передачу в оренду нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 12.05.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017р. колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад суду змінювався, згідно ст. 69 ГПК України строк розгляду спору продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався та у справі оголошувалась перерва, останній раз на 01.11.2017р.

Представник позивача та одночасно третьої особи-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.11.2017р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.11.2017р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи 2 в судове засідання апеляційної інстанції 01.11.2017р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з'явився, причини його неявки суду не відомі.

Оскільки його явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕРМУС" (далі по тексту - орендодавець, ТОВ "ПЕРМУС", третя особа-1), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі по тексту - позивача, ФОП ОСОБА_2, орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна" (далі по тексту - відповідач, суборендар, ТОВ "ДЦ Україна") укладено Договір №01/09/2015 суборенди нежитлового приміщення (далі по тексту - Договір суборенди), за умовами якого (п. 1.1.) орендар зобов'язується передати у тимчасове платне користування, а суборендар прийняти та використовувати нежитлове приміщення на умовах, зазначених в даному договорі.

Згідно з п. 1.2. Договору суборенди (в редакції додаткової угоди до Договору суборенди від 24.09.2015) приміщення, що передасться в суборенду (далі - Об'єкт суборенди), знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 1, належить Орендодавцеві на праві власності на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №44427169 від 24.09.2015р. реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 9, та перебуває в орендному користуванні Орендаря на підставі Договору №01/09/15 Г/В оренди нежитлового приміщення від " 01" вересня 2015р.

Загальна площа Об'єкту суборенди становить 140 м. кв. (п. 1.3. Договору суборенди).

Відповідно до п. 3.1. Договору суборенди (в редакції додаткової угоди до Договору суборенди від 23.11.2015р.) за користування Об'єктом суборенди з 01 вересня 2015р. до 31 грудня 2015р., Суборендар на підставі рахунку Орендаря сплачує орендну плату в розмірі 18 775,90,90 грн. без ПДВ, за один місяць користування Об'єктом суборенди.

Починаючи з 01 січня 2016р. за користування Об'єктом суборенди Суборендар на підставі рахунку орендаря сплачує орендну плату в розмірі 20 653,40 грн. без ПДВ за один місяць користування Об'єктом суборенди.

За будь-який неповний місяць суборенди орендна плата підлягає пропорційному зменшенню.

Суборендар не сплачує будь-яких інших платежів, не передбачених даним Договором. До орендної плати входить плата за користування земельною ділянкою.

У випадку збільшення розміру плати за користування земельною ділянкою, Орендар збільшує розмір суборендної плати пропорційно сумі, на яку збільшено розмір плати за користування земельною ділянкою по відношенню до площі, яку займає Суборендар. Факт зміни розміру плати за користування земельною ділянкою підтверджується документально рішенням органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.3.6 Договору суборенди відшкодування експлуатаційних послуг та витрат по утриманню будівлі, де знаходиться Об'єкт суборенди (прибирання приміщень загального користування та прилеглих до будівлі територій, загальна охорона будівлі, обслуговування систем кондиціювання, вентиляції, протипожежної сигналізації та пожежогасіння, санітарна обробка Приміщень, ввіз сміття, озеленення, прибирання та вивіз снігу, інші послуги) становить 40,00 грн. за м. кв. без ПДВ. Всього 5 600,00 грн. без ПДВ щомісяця.

Відповідно до п. 3.2 Договору суборенди Суборендар, за умови виконання Орендарем умов п. 2.1.4. Договору, сплачує суборендну плату в строк до 5 (п'ятого) числа, поточного (оплачуваного) місяця шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендаря.

В обґрунтування заявлених позовних вимог (з урахуванням заяви про їх збільшення, яка прийнята судом до розгляду) позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого товару, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по суборендній платі в розмірі 123 920,40 грн. (за період з червня 2016р. по листопад 2016р. включно), та заборгованість по експлуатаційним послугам в розмірі 33 600,00 грн. (за період з червня 2016р. по листопад 2016р. включно).

Як встановлено судом, 01.06.2016р. ТОВ "ДЦ Україна" отримало лист (вих. 1.248 від 31.05.2016р.) від Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЛІС" (далі по тексту - ТОВ "ФК ПОЛІС", третя особа-2) з повідомленням, що з 25.03.2016р. саме ТОВ "ФК ПОЛІС" є власником Об'єкту суборенди. Ця інформація підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

07.06.2016р. ТОВ "ДЦ Україна" отримало від ТОВ "ФК ПОЛІС" листа (вих. 1.248 від 07.06.2016р.), у якому зазначалось наступне:

- Об'єкт суборенди на підставі відповідної цивільно-правової угоди перебував в іпотеці у ПАТ "ВТБ БАНК" з 04.07.2008р. та аж до моменту здійснення звернення стягнення на Об'єкт суборенди;

- Договір іпотеки передбачав можливість передання предмету іпотеки (Об'єкту суборенди) в оренду, користування виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя, що в повній мірі відповідає положенням ч. 3. ст. 9 Закону України "Про іпотеку".

Судом встановлено, що в момент укладення Договору, ані Позивачем, ані Третьою особою-1 не було повідомлено Відповідача про перебування Об'єкту суборенди в іпотеці, чим порушено п.2.2.3. Договору суборенди, відповідно до якого "Орендодавець" гарантує Суборендарю відсутність інших вимог, претензій третіх осіб, у тому числі, відносно суборендованого майна, у тому числі відсутність того, що приміщення, яке є Об'єктом суборенди, нікому не продане, в інший спосіб не відчужене, не перебуває під заставою чи арештом".

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя:

- зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки;

- передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку;

- відчужувати предмет іпотеки;

- передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Договір суборенди є нікчемним правочином (недійсним на підставі закону), що не вимагає його визнання судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до статті 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Договір суборенди не створює жодних прав та обов'язків для сторін цього договору, зокрема, зі сплати суборендної плати та відшкодування вартості експлуатаційних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 27.04.2011р. у справі №51/639-36/416.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "ДЦ Україна" здійснено дії для продовження користування Об'єктом суборенди на законних підставах.

09.06.2016р. Відповідачем направлено Позивачу та Третій особі-1 листа за №2704 від 09.06.2016р. із повідомленням про те, що Договір суборенди є нікчемним.

15.06.2016р. між відповідачем та ТОВ "ФК ПОЛІС" (є власником Об'єкту суборенди на момент розгляду справи) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1/2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., за реєстрованим №1219, у відповідності до якого з 15 червня 2016р. ТОВ "ДЦ Україна" прийняло у тимчасове оплатне користування Об'єкт суборенди на умовах оренди.

Посилання апелянта на чинність договору оренди нежилого приміщення, укладеного між позивачем та третьої особою 1 від 2008р. є недоречним, оскільки останній не спростовує факту недійсності в силу закону Договору суборенди з огляду на наступне.

Ані Договір оренди від 2008р. в цілому, ані будь-яке з його положень не свідчить про наявність згоди іпотекодержателя на передачу предмету іпотеки в оренду згідно Договору суборенди 2015р.

Відсутність такої згоди підтверджується листом ПАТ «ВТБ БАНК» №7598/1-2 від 14.06.2016р., згідно якого повідомлено, що у період з 2012р. по 2015р. іпотекодержателем згода на передачу предмету іпотеки в оренду не надавалася.

При цьому, п. 2.2.1 Договору оренди від 2008р. містить наступне речення: «Цей договір укладається за згодою Іпотекодержателя ВАТ «ВТБ Банк», оформленою листом № 860/1000-0802 від 04 серпня 2008р.», тобто така згода надана лише на укладення конкретного договору - Договору оренди від 2008 року та не стосується будь - яких інших договорів, в тому числі й спірного Договору суборенди від 2015р.

Посилання апелянта на справу №241/2862/13-ц Миргородського суду Полтавської області не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вона не має відношення до предмету спору даної справи.

Крім того, висновок судово-економічної експертизи, проведений в серпні 2015р. в рамках зазначеної справи, та наданий позивачем під час апеляційного провадження, не приймається апеляційним судом з огляду на положення ст. 101 ГПК України, оскільки ці документи не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а позивачем не обґрунтовано неможливість його подання в 2016 році суду першої інстанції з причин, що не залежали від його волі.

Господарським судом міста Києва повністю та всебічно було досліджено матеріали справи та зроблено правомірні та обґрунтовані висновки, що правові підстави сплати відповідачем позивачу орендної плати та здійснення відшкодування експлуатаційних послуг та витрат по утриманню Будівлі (починаючи з 15 червня 2016р.) відсутні.

Суд також встановлено, що після укладення 15.06.2016р. договору оренди нежитлового приміщення з ТОВ "ФК ПОЛІС", відповідач продовжував здійснювати позивачу компенсацію спожитих у нежитловому приміщенні комунальних послуг, а саме електропостачання та послуг телефонного зв'язку, для забезпечення можливості здійснення господарської діяльності у нежитловому приміщенні, адже у відповідності до листа № 1.725/1 від 16.12.2016р. ТОВ "ФК ПОЛІС" (копія міститься в матеріалах справи), з метою забезпечення орендарям нерухомого майна безперебійного користування комунальними та експлуатаційними послугами, ТОВ "ФК ПОЛІС" було укладено відповідні договори з Миргородським комунальним житлово-експлуатаційним управлінням, ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" та ОКВПВКГ "Миргород водоканал".

При цьому договір про постачання електричної енергії між ТОВ "ФК ПОЛІС" та Миргородською філією ПАТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" не укладений з огляду на відмову колишнього власника нерухомого майна на розірвання договору про постачання електричної енергії.

Додатково в Листі ТОВ "ФК ПОЛІС" повідомляється, що попередній власник нерухомого майна відмовляється від розірвання договору про постачання електричної енергії з Миргородською філією ПАТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО", а враховуючи порядок укладення договорів, визначений Правилами користування електроенергією (п. 6.18 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за № 417/1442 02.08.1996р.), укладення договору між ТОВ "Фінансова Компанія "Поліс" та Миргородською філією ПАТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" до розірвання договору з попереднім споживачем не дозволяється.

У зв'язку з відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спірний період, відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій та пені, які є похідними від основної суми боргу.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи те, що судом першої інстанції, крім іншого, правильно зазначено встановлені обставини справи та законодавство, яким вірно керувався суд при прийнятті оскаржуваного рішення, доводи апелянта щодо скасування рішення суду є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017р. у справі № 910/22730/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017р. у справі №910/22730/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22730/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров