ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2017 справа № 905/1570/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від ДВС: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 за дов., не прибув, не прибув,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ,
на ухвалу Господарського суду Донецької області
від04.10.2017
у справі№ 905/1570/15 (суддя Ю.С. Мельниченко)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Кант", м.Харків,
доДержавного підприємства "Донецька вугільна енергетична компанія", м.Вугледар Донецької області,
про за участюстягнення 14 939 276, 11 грн. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

В С ТА Н О В И В :

19.07.2017 до господарського суду Донецької області повторно надійшла скарга за вих.№4817/3 від 19.06.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю Кант, м. Харків, в якій скаржник просить: 1) визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 31.05.2017р. про повернення виконавчого документа наказу №905/1570/15, виданого 05.10.2015р., стягувачу (ВП№49518727); 2) визнати недійсною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 31.05.2017р. про повернення виконавчого документа наказу №905/1570/15, виданого 05.10.2015р., стягувачу (ВП№49518727).

В обґрунтування зазначеної скарги, ТОВ Кант посилається на те, що державним виконавцем було невірно застосовано Закон України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств, оскільки відповідно до ч.1 зазначеного Закону, виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, тимчасово, до 01.01.2019р., підлягають зупиненню. Проте державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п.п. 2, 9 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження , що і стало підставою для звернення зі скаргою до господарського суду Донецької області.

Ухвалою суду від 21.07.2017р. господарським судом Донецької області було поновлено строк для подання скарги, прийнято до розгляду та призначено до розгляду скаргу за вих.№4817/3 від 19.06.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю Кант, м. Харків на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на 22.08.2017р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.10.2017 р. по справі № 905/1570/15 скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кант» на дії органу державної виконавчої служби задоволена частково.

Визнано дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 31.05.2017р. про повернення стягувачу виконавчого документа наказу господарського суду Донецької області №905/1570/15 від 05.10.2015р. неправомірними.

Визнано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.05.2017р. про повернення стягувачу виконавчого документа - наказу господарського суду Донецької області №905/1570/15 від 05.10.2015р. недійсною.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвала обґрунтована доведеністю вимог скарги, в частині її задоволення.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу по справі скасувати в частині задоволення вимог скарги. Вважає, що ухвала прийнята без врахування усіх обставин справи. Зокрема посилається, що державним виконавцем здійснено усі необхідні заходи передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Просить ухвалу по справі скасувати в частині її задоволення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні скарги на дії державної виконавчої служби у повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.11.2017 р. відновлено пропущений процесуальний строк на звернення з апеляційною скаргою, та порушено апеляційне провадження по справі № 905/1570/15

13.11.2017 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кант» на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять ухвалу по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному і обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Згідно ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, вислухав пояснення представників сторін, які з»явилися в судове засідання, судова колегія зазначає наступне.

Господарським судом Донецької області 17.09.2015 р. прийнято рішення по справі № 905/1570/15, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кант» 8 300 040 грн заборгованості, 654 225,07 грн 3 відсотка річних, 5 984 328 грн 84 коп інфляційних втрат, 71 586.07 грн судового збору.

05.10.2015 р. господарським судом Донецької області видано наказ на виконання вище зазначеного рішення. 04.07.2017 р. до господарського суду Донецької області надійшла скарга за вих. № 4817/3 від 19.06.2017 р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Кант» в якій скаржник просив:

- визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 31.05.2017 р. про повернення виконавчого документу наказу № 905/1570/15 виданого 05.10.2015 р. стягувачу ( ВП № 49518727

- визнати недійсною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 31.05.2017 про повернення виконавчого документа наказу № 905/1570/15 виданого 05.10.2015 р. стягувачу ( ВП № 49518727)

Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.10.2017 р. по справі № 905/1570/15 скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кант» на дії органу державної виконавчої служби задоволено частково.

Визнано дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 31.05.2017р. про повернення стягувачу виконавчого документа наказу господарського суду Донецької області №905/1570/15 від 05.10.2015р. неправомірними.

Визнано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.05.2017р. про повернення стягувачу виконавчого документа - наказу господарського суду Донецької області №905/1570/15 від 05.10.2015р. недійсною.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено. Ухвала обґрунтована доведеністю вимог скарги, в частині її задоволення

Судова колегія, відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, повторно переглянувши справу, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Стаття 115 ГПК України встановлює, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим кодексом та Законами України Про виконавче провадження.

За змістом ст.116 ГПК України, виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п. 35 рішення).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У від 21.04.1999 р ( який діяв під час відкриття виконавчого провадження) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) визначено певний перелік обовязків та прав державних виконавців, до яких, зокрема, віднесено: обовязок неупередженого, своєчасного і у повному обсязі вчинення виконавчих дій, здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З наданих Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України копій матеріалів виконавчого провадження №49518727 вбачається, що державним виконавцем 01.12.2015р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з постановою від 31.05.2017р. державним виконавцем наказ суду №905/1570/15 від 31.05.2017р. було повернуто стягувачу на підставі п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УШ від 02.06.2016 р, за змістом яких виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець в постанові від 31.05.2017р. зробив висновок про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник по справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності та зазначає про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними.

При цьому, державний виконавець не посилається на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи, складені під час розшуку майна боржника.

Як зазначалося вище, відповідно до ст.11 Закону України Про виконавче провадження (№606-ХІV від 21.04.1999р., який діяв під час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ст.32 Закону України №606-ХІV від 21.04.1999р.,)

Аналогічні положення містяться і у ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» ( №1404-VІІІ від 02.06.2016р.).

У відповідності до ч.2 ст.36 Закону України Про виконавче провадження (№606-ХІV від 21.04.1999р.) розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до п.3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за №512/5 (в редакції, що діяла до 05.10.2016р.) організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

У відповідності до ст.54 Закону України Про виконавче провадження (№1404-VIII від 02.06.2016р.) виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобовязані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Про те, як в матеріалах справи, так і в представлених суду матеріалах виконавчого провадження ВП №49518727 жодного з приведених звернень не міститься.

Як встановлено місцевим господарським судом, в рамках виконавчого провадження ВП №49518727 державним виконавцем не направлялись запити до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо, відповідних органів щодо наявності зареєстрованих цінних паперів, катерів, яхт, повітряних суден, сільськогосподарської техніки та технологічного обладнання, іншого рухомого майна, корпоративних прав, майнових прав інтелектуальної власності, об'єктів інтелектуальної, творчої діяльності, іншого майна (майнових прав), належних на праві власності відповідачу.

Зазначена обставина не спростована і під час звернення з апеляційною скаргою.

За змістом ч.2 ст.37 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) про наявність обставин, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

В п.9 Інформаційного листа №01-06/131/16 від 28.01.2016. Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із застосуванням господарськими судами Закону України Про виконавче провадження розяснено щодо необхідності у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа обстеження державним виконавцем майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту.

Як свідчать матеріали справи, відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України акт з цього приводу в порядку ч.2 ст.37 Закону України Про виконавче провадження не складався.

З огляду на наведене, дії органу Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2017р. у ВП №49518727 є неправомірними.

Статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачений порядок розгляду господарськими судами скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, а також порядок такого оскарження у процедурі виконання судових рішень.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верхового Суду України №14 від 26.12.2003р. Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

У п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України №9 від 17.10.2012р. зазначено, що при вирішенні питань, повязаних із застосуванням ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам слід мати на увазі таке.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Судова колегія зазначає, що діючим на це час законодавством не передбачено право господарського суду скасовувати акти державної виконавчої служби.

З огляду на наведене, скарга на дії державного виконавця підлягала задоволенню частково, в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа та в частині визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа.

Заявником апеляційної скарги не доведено, що під час винесення ухвали місцевим господарським судом було допущено порушення норм матеріального або процесуального права у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.33,43,49,101, 102,103,105,106, 121- 2 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Донецької області від 04.10.2017 по справі №905/1570/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області по справі №905/1570/15 від 04.10.2017 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена на адресу Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий О.І. Склярук

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3