ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р.Справа № 916/1515/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не зявився,

від відповідачів:

1) Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

не зявився,

2) ТОВ „Електромонтаж-470 ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірнього підприємства „Електромонтаж-470 до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю „Електромонтаж-470 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство „Електромонтаж-470 звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про:

- визнання незаконним та скасування рішення Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14.09.2010 р. № 127 „Про оформлення право власності на базу відпочинку „Смерічка, що належить ТОВ „Електромонтаж-470, розташована в селі Курортне по вул. Садова, 28;

- скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2010 р. серії ЯЯЯ № 783518, виданого Приморською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області ТОВ „Електромонтаж-470.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Дочірнє підприємство «Електромонтаж-470» (раніше - Дочірнє підприємство

«Електромонтаж-470» закритого акціонерного товариства «Електромонтаж»; Тернопільське спеціалізоване управління № 470 тресту «Електромонтаж») 11 червня 2003 року за актом б/н прийому-передачі основних засобів по базі відпочинку «Смерічка» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Електромонтаж-470» нерухоме майно у безоплатне користування без визначення строку користування. При цьому сторони не укладали ніяких цивільно-правових угод, за якими право власності на нерухомість переходило до ТОВ «Електромонтаж-470».

Як вказує позивач, з метою оформлення за собою права власності на нерухомість ТОВ «Електромонтаж-470» звернулося з відповідним позовом до господарського суду Одеської області, яким 07 квітня 2006 року ухвалено рішення по справі № 9/109-06-3439 про задоволення позову ТОВ «Електромонтаж-470» до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за участю інших осіб про визнання права власності на нерухоме майно. ДП «Електромонтаж-470» до участі у справі не залучалося. Однак, в подальшому на вказане судове рішення ДП «Електромонтаж-470» була подана апеляційна скарга. Так, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 р. по справі № 9/109-06-3439 рішення господарського суду Одеської області від 07.04.2006 р. було скасовано. ДП «Електромонтаж-470» приймало участь у вказаній справі в якості відповідача. Як вказує позивач, Одеським апеляційним господарським судом в постанові від 10.12.2014 р. по справі № 9/109-06-3439 зроблено висновок, що ДП «Електромонтаж-470» передало належне йому нерухоме майно, а ТОВ «Електромонтаж-470» прийняло це майно у безоплатне користування без визначення строку користування.

Поряд з цим ДП «Електромонтаж-470» звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до ТОВ «Електромонтаж-470» про витребування майна із чужого незаконного володіння. Але рішенням суду у справі № 916/1882/16 відмовлено в задоволенні позову, оскільки ТОВ «Електромонтаж-470» у законному порядку отримало оскаржуване рішення Приморської сільради та на підставі цього рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а також зареєструвало за собою право власності, в той час як ДП «Електромонтаж-470» не надало жодного документу на підтвердження права власності.

Відтак, позивач вказує, що останній штучно обмежений у можливості звернутися до відповідача - Приморської сільради із клопотанням про введення нерухомого майна в експлуатацію та оформлення права власності на нього за умови існування оскаржуваного рішення та свідоцтва.

Наразі позивач зазначає, що під час розгляду господарським судом Одеської області справи № 916/1882/16, обєктом спору у якій було нерухоме майно бази відпочинку «Смерічка» за адресою: вул. Садова, буд. № 28, село Курортне (територія Приморської сільради), Білгород-Дністровський район, Одеська область, була досліджена інвентаризаційна справа на нерухоме майно № 299, яка знаходиться в КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (реєстровий № 31820108). У вказаній інвентарній справі знаходиться «Технічний висновок про стан основних несучих конструкцій і інженерного обладнання адміністративної будівлі літ. „А, літніх будиночків літ. „Б, „В, „Г, „Д, „Е, „Ж, „З, „К, кухні літ. „І, туалету літ. „Л, душу літ. „М і ємності для води літ. « 1, 2, 3», бази відпочинку «Смерічка» по вул. Садовій, буд. № 28, село Курортне, Білгород-Дністровського району, Одеської області», складений у 2008 р. ПП «Малахіт». В цьому Технічному висновку встановлено, що усі будівлі та споруди бази відпочинку «Смерічка» збудовані у 1970-х роках, а станом на день обстеження мають знос 15-20%. Також в Технічному висновку є фотофіксація майна. На думку позивача, вказане підтверджує той факт, що ТОВ «Електромонтаж-470» не могло проводити будівництво вказаних споруд бази відпочинку «Смерічка» у 1970-х роках, оскільки ТОВ «Електромонтаж-470» було зареєстровано 12 березня 2002 року, а проведення капітального ремонту будівель також не є ознакою права власності. Відтак, знос будівель в обсязі 15-20 % не міг статися протягом 2007-2008 років (роки проведення капітального ремонту та проведення експертного дослідження).

Як вказує позивач, зі схеми розташування нерухомого майна бази відпочинку «Смерічка», акту прийому-передачі основних засобів та плану розташування будівель та споруд інвентаризаційної справи випливає наступне - ДП «Електромонтаж-470» за актом були передані споруди ТОВ «Електромонтаж-470»: деревяний будинок на 2 кімнати № 1 - на плані будинок відпочинку літ. «В»; деревяний будинок на 2 кімнати № 2 - на плані будинок відпочинку літ. «Г»; деревяний будинок на 3 кімнати № 3 - на плані будинок відпочинку літ. «Д»; деревяний будинок на 3 кімнати № 4 - на плані будинок відпочинку літ. «Е»; деревяний будинок на 2 кімнати № 5 - на плані будинок відпочинку літ. «З»; приміщення клубу-столової - на плані кухня літ. «І».

За ствердженнями позивача, інші будівлі та споруди не передавалися позивачем ТОВ «Електромонтаж-470» у користування, а були останнім самовільно включені до складу майна, щодо якого господарським судом Одеської області 07.04.2006 р. було ухвалено рішення по справі № 9/109-06-3439, до того ж у вказаному рішенні взагалі відсутній перелік нерухомого майна та його технічні характеристики.

Позивач зазначає, що існування інших будівель, що також належали ДП «Електромонтаж-470», підтверджується рішенням Приморської сільської ради від 18.10.1996 р. № 44 „Про передачу земельної ділянки в постійне користування Тернопільському спеціалізованому управлінню „Електромонтаж № 470, в преамбулі якого вказано, що земельна ділянка знаходиться під існуючою базою відпочинку „Смерічка. Докази проведення будівельних робіт по будівництву нових обєктів нерухомості після 1996 року відсутні.

Як стверджує позивач, про існування спірного рішення Приморської сільради та про видане на підставі цього рішення свідоцтво позивач довідався під час розгляду справи № 916/1882/16 із матеріалів інвентаризаційної справи, до того ж позивач не повідомлявся та не отримував копію оскаржуваного рішення та свідоцтва. Згідно інвентаризаційної справи первинна інвентаризація нерухомості була проведена 10 липня 2007 року за заявою ТОВ «Електромонтаж-470», а підставою для її проведення ТОВ «Електромонтаж-470» вказало рішення господарського суду Одеської області від 07 квітня 2006 року по справі № 9/109-06-3439, яким було визнано право власності на нерухоме майно за Товариством.

Так, позивач вказує, що саме за результатами інвентаризації та на підставі рішення господарського суду Одеської області від 07 квітня 2006 року по справі № 9/109-06-3439 Приморською сільрадою 14 вересня 2010 року було прийнято рішення № 127 «Про оформлення права власності на базу відпочинку Смерічка, що належить ТОВ Електромонтаж-470, розташована в селі Курортне по вул. Садова 28 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2010 року серії ЯЯЯ № 783518 на імя ТОВ «Електромонтаж-470».

Таким чином позивач зазначає, що оскільки оскаржуване рішення Приморської сільради від 14 вересня 2010 року № 127 повністю базується на скасованому рішенні суду, а скасоване судове рішення не може породжувати ніяких правових наслідків, тому вказане рішення сільради має бути визнано у судовому порядку незаконним з моменту його прийняття та скасовано, як і свідоцтво про власності на нерухоме майно, видане на підставі скасованого рішення.

При цьому позивачем вказано у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю „Електромонтаж-470 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.06.2017 р. позовну заяву ДП „Електромонтаж-470 прийнято до розгляду, порушено провадження по справі № 916/1515/17 та справу призначено до розгляду в засіданні суду. Також вказаною ухвалою суду до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю „Електромонтаж-470, оскільки рішення суду по даній справі може вплинути на права або обовязки вказаного Товариства.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.06.2017 р. позовну заяву ДП „Електромонтаж-470 прийнято до розгляду, порушено провадження по справі № 916/1515/17 та справу призначено до розгляду в засіданні суду. Також вказаною ухвалою суду до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю „Електромонтаж-470, оскільки рішення суду по даній справі може вплинути на права або обовязки вказаного Товариства.

У судовому засіданні 28.08.2017 р. представником позивача були надані до суду пояснення до заяви про витребування доказів щодо доказів наявності обставин, які перешкоджають заявнику надати витребуваємі докази. Таку заяву про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України позивачем було подано разом із позовною заявою, в заяві позивач просив суд витребувати у КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» копію інвентаризаційної справи № 299 щодо нерухомого майна бази відпочинку «Смерічка» за адресою: вул. Садова, буд. № 28, с. Курортне, Білгород-Дністровський район, Одеська область, реєстровий № 31820108.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.09.2017 р. по справі № 916/1515/17 залучено до участі у справі ТОВ „Електромонтаж-470 в якості другого відповідача та вказане Товариство виключено з кола третіх осіб.

Відповідачем - Приморською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області відзив на позов не надано, також представник сільради у судові засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення ухвал суду.

Відповідач - ТОВ „Електромонтаж-470 позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у запереченнях на позов (а.с. 91-95). Зокрема, відповідач вказує, що основною підставою для звернення до господарського суду є наявність у сторони звернення порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Як зазначає відповідач, в заявленому позові ДП «Електромонтаж-470» не обґрунтувало, яким чином порушені чи оспорюються їх права і охоронювані законом інтереси. Крім того відповідач вказує, що обставини, на які посилається позивач, вже були предметом розгляду в господарському суді. Так, відповідно до рішення господарського суду Одеської області у справі № 916/1882/16 від 05 грудня 2016 року було відмовлено у задоволенні позову ДП «Електромонтаж-470» до ТОВ «Електромонтаж-470», треті сторони Приморська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, Державний заклад «Спеціалізований санаторій «Приморський» Міністерства охорони здоровя України», Міністерство охорони здоровя України, про витребування майна (рішення набрало законної сили). Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року у справі № 9/109-06-3439 за позовом ТОВ „Електромонтаж-470 до Приморської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області, Санаторію „Приморський та ДП „Електромонтаж-470 Закритого акціонерного товариства «Електромонтаж» про визнання права власності на будівлі та споруди бази відпочинку „Смерічка встановлені наступні обставини. Так, 11.06.2003 року на підставі акту прийому-передачі основних засобів по базі відпочинку «Смерічка» Дочірнє підприємство «Електромонтаж-470» передало ТОВ «Електромонтаж 470» майно у безоплатне користування без визначення строку використання. Позивач зазначає, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року рішення господарського суду Одеської області від 07.04.2006 року у справі № 9/109-06-3439 скасовано та прийняте нове рішення, яким у позові ТОВ «Електромонтаж-470» про визнання права власності на будівлі та споруди бази відпочинку „Смерічка відмовлено. Як вказує відповідач, під час розгляду цієї справи (№ 916/1882/16) судом встановлено, що на підставі вказаного акту прийому-передачі основних засобів по базі відпочинку «Смерічка» від 11.06.2003 року Дочірнім підприємством «Електромонтаж-470» було передано ТОВ „Електромонтаж-470 наступне майно: 1) деревяний будинок на 2 кімнати № 1 інв. № 1302, балансова вартість 3451 грн., залишкова вартість 121 грн.; 2) деревяний будинок на 2 кімнати № 2, інв. № 1302а, балансова вартість 3451 грн., залишкова вартість 121 грн.; 3) деревяний будинок на 3 кімнати № 3, інв. № 1303, балансова вартість 4441 грн., залишкова вартість 137 грн.; 4) деревяний будинок на 3 кімнати № 4, інв. № 1303а, балансова вартість 44441 грн., залишкова вартість 137 грн.; 5) деревяний будинок на 2 кімнати № 5, інв. № 1304, балансова вартість 3 551 грн., залишкова вартість 121 грн.; 6) приміщення клубу-столової, інв. № 1305, балансова вартість 7810 грн., залишкова вартість 321 грн. Як зазначає відповідач, п. 1 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» від 07.02.2002 року № 7/5, який діяв на момент складання акту прийому-передачі основних засобів по базі відпочинку «Смерічка» від 11.06.2003 року, установлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України „Про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003 року № 6/5, яка діяла на момент складання акту прийому-передачі основних засобів від 11.06.2003 року, реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ. Також відповідач вказує, згідно із п.п. 1.5, 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003 року № 6/5, яка діяла на момент складання акту прийому-передачі основних засобів від 11.06.2003 року, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ. яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею. Отже, як стверджує відповідач, у випадку існування деревяних будинків та приміщення клубу столової, переданих за актом прийому-передачі основних засобів від 11.06.2003 року, як обєктів нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, а не як тимчасових споруд, право власності позивача на них підлягало обов'язковій реєстрації у комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації із внесенням відповідних відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Посилаючись на ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, відповідач вказує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як зазначає відповідач, після набрання чинності Цивільним кодексом України і Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, право власності на нерухоме майно як обєкт цивільних правовідносин визнається лише за умови його набуття згідно із раніше діючими нормативно-правовими актами, тобто у даному випадку, якщо таке право було зареєстроване у комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації із внесенням відповідних відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. Проте відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації права власності Дочірнього підприємства «Електромонтаж-470» як на нерухоме майно на основні засоби, передані ним відповідачу за актом прийому-передачі від 11.06.2003 року. Також відповідач вказує, що не відповідає дійсності твердження позивача про те, що такий преюдиціальний факт був встановлений у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року у справі № 9/109-06-3439, оскільки обставини наявності права власності у позивача на це майно, зокрема його реєстрації, не досліджувались під час розгляду вказаної справи та не встановлювались у цій постанові суду. Так, відповідач стверджує, що станом на 11.06.2003 року - дату складання акту прийому-передачі основних засобів по базі відпочинку «Смерічка», за Дочірнім підприємством «Електромонтаж-470» не було зареєстровано в установленому порядку право власності на будь-які обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію, які б знаходились за адресою: Білгород-Дністровський район, с. Курортне. Також відповідач зазначає, що й відсутні докази набуття Дочірнім підприємством «Електромонтаж-470» у подальшому права власності на будь-яке нерухоме майно, що знаходиться за вказаною адресою. Відповідач вказує, що судом при розгляді справи № 916/1882/16 встановлено, що ТОВ „Електромонтаж-470 є власником нерухомого майна: будівель та споруд бази відпочинку «Смерічка», що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Садова, 28, а саме: адміністративна будівля літ. А; будиночки відпочинку Б, В, Г, Д, Є, Ж, З, К; кухня літ. І; вбиральня літ. Л; душ, М; ємкості для води, 1, 2, 3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 783518, виданого 20.10.2010 року виконавчим комітетом Приморської сільської ради на підставі рішення цього виконкому від 14.09.2010 року № 127. Відповідач зазначає, що вказані обставини також підтверджуються Витягом про реєстрацію прав від 22.10.2010 року № 27733739, виданим КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер обєкта 31820108.

Заслухавши пояснення представника відповідача ТОВ „Електромонтаж-470, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов до наступних висновків.

11 червня 2003 року Дочірнє підприємство «Електромонтаж-470» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Електромонтаж-470» за актом б/н прийому-передачі основні засоби по базі відпочинку «Смерічка» (а.с. 26). Зокрема, згідно вказаного акту прийому-передачі основних засобів по базі відпочинку Смерічка Дочірнім підприємством „Електромонтаж-470 було передано ТОВ Електромонтаж-470 наступне майно: 1) деревяний будинок на 2 кімнати № 1 інв. № 1302 балансовою вартістю 3451 грн., залишковою вартістю 121 грн.; 2) деревяний будинок на 2 кімнати № 2, інв. № 1302а, балансовою вартістю 3451 грн., залишковою вартістю 121 грн.; 3) деревяний будинок на 3 кімнати № 3, інв. № 1303, балансовою вартістю 4441 грн., залишковою вартістю 137 грн.; 4) деревяний будинок на 3 кімнати № 4, інв. № 1303а, балансовою вартістю 4 4441 грн., залишковою вартістю 137 грн.; 5) деревяний будинок на 2 кімнати № 5, інв. № 1304, балансовою вартістю 3551 грн., залишковою вартістю 121 грн.; 6) приміщення клубу-столової, інв. № 1305, балансовою вартістю 7810 грн., залишковою вартістю 321 грн.

В подальшому ТОВ „Електромонтаж-470, посилаючись на факт правонаступництва прав та обовязків ДП Електромонтаж-470, відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на обєкти бази відпочинку та неможливість у повній мірі реалізовувати повноваження щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном, звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, санаторію Приморський про визнання за ним права власності на будівлі та споруди бази відпочинку Смерічка.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.04.2006 року по справі № 9/109-06-3439 позов ТОВ Електромонтаж-470 до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, до Санаторію Приморський про визнання права власності задоволено, а саме визнано за ТОВ Електромонтаж-470 право власності на будівлі та споруди бази відпочинку Семирічка, розташовані на ОСОБА_2 Одеської області.

14.09.2010 р. Виконавчий комітет Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за результатами розгляду заяви ТОВ Електромонтаж-470 прийняв рішення № 127 про оформлення за вказаним Товариством права власності на базу відпочинку „Смерічка, що належить ТОВ „Електромонтаж-470, розташована в селі Курортне по вул. Садова, 28.

На підставі вказаного рішення виконкому Приморської сільської ради № 127 від 14.09.2010 р. цим виконкомом 20.10.2010 р. було видано ТОВ Електромонтаж-470 свідоцтво про право власності на нерухоме майно будівлі та споруди бази відпочинку «Смерічка», що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Садова, 28, що складаються з: адміністративна будівля літ. А; будиночки відпочинку Б, В, Г, Д, Є, Ж, З, К; кухня літ. І; вбиральня літ. Л; душ, М; ємкості для води, 1, 2, 3.

В подальшому у 2014 році ДП Електромонтаж-470 ЗАТ Електромонтаж, не погоджуючись із вищезазначеним рішенням господарського суду 07.04.2006 року по справі № 9/109-06-3439, звернулось до суду з апеляційною скаргою на таке рішенні, в якій просило залучити його до участі у справі у якості належного відповідача, скасувати в повному обсязі рішення господарського суду Одеської області від 07.04.2006 року та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити ТОВ Електромонтаж-470 у задоволенні позовних вимог. Свою позицію скаржник обґрунтував тим, що ДП Електромонтаж-470 ЗАТ Електромонтаж ніколи не реорганізовувалося із передачею спірного нерухомого майна третім особам, ДП Електромонтаж-470 ЗАТ Електромонтаж ніколи не вчиняло ніяких інших дій та не укладало угод щодо відчуження спірного нерухомого майна третім особам.

Під час перегляду вказаного судового рішення в апеляційному порядку ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року залучено до участі у справі в якості іншого відповідача ДП Електромонтаж-470 ЗАТ Електромонтаж з метою сприяння з'ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Так, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 р. по справі № 9/109-06-3439 апеляційну скаргу ДП «Електромонтаж-470» ЗАТ Електромонтаж задоволено та рішення господарського суду Одеської області від 07.04.2006 р. скасовано.

При цьому, як вказує позивач, наприкінці 2014 року засновник ДП «Електромонтаж-470» зареєстрував нову редакцію статуту та змінив назву підприємства з ДП «Електромонтаж-470» ЗАТ Електромонтаж на ДП «Електромонтаж-470».

Наразі судом зясовано, що у 2016 році ДП «Електромонтаж-470» було подано до господарського суду Одеської області позов до ТОВ «Електромонтаж-470» про витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна бази відпочинку „Смерічка за адресою: вул. Садова, буд. 28, с. Курортне, Білгород-Дністровський р-н, Одеська область у складі: 1) деревяний будинок на 2 кімнати № 1; 2) деревяний будинок на 2 кімнати № 2; 3) деревяний будинок на 3 кімнати № 3; 4) деревяний будинок на 3 кімнати № 4; 5) деревяний будинок на 2 кімнати № 5; 6) приміщення клубу-столової.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.12.2016 р. у справі № 916/1882/16, що набрало законної чинності, відмовлено у задоволенні вказаного позову ДП «Електромонтаж-470» про витребування майна.

Як вказує позивач, під час розгляду господарським судом Одеської області справи № 916/1882/16, обєктом спору у якій було нерухоме майно бази відпочинку «Смерічка» за адресою: вул. Садова, буд. № 28, село Курортне (територія Приморської сільради), Білгород-Дністровський район, Одеська область, була досліджена інвентаризаційна справа на нерухоме майно № 299, яка знаходиться в КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (реєстровий № 31820108). У вказаній інвентарній справі знаходиться «Технічний висновок про стан основних несучих конструкцій і інженерного обладнання адміністративної будівлі літ. „А, літніх будиночків літ. „Б, „В, „Г, „Д, „Е, „Ж, „З, „К, кухні літ. „І, туалету літ. „Л, душу літ. „М і ємності для води літ. « 1, 2, 3», бази відпочинку «Смерічка» по вул. Садовій, буд. № 28, село Курортне, Білгород-Дністровського району, Одеської області», складений у 2008 р. ПП «Малахіт». В цьому Технічному висновку встановлено, що усі будівлі та споруди бази відпочинку «Смерічка» збудовані у 1970-х роках, а станом на день обстеження мають знос 15-20%. Також в Технічному висновку є фотофіксація майна. На думку позивача, вказане підтверджує той факт, що ТОВ «Електромонтаж-470» не могло проводити будівництво вказаних споруд бази відпочинку «Смерічка» у 1970-х роках, оскільки ТОВ «Електромонтаж-470» було зареєстровано 12 березня 2002 року, а проведення капітального ремонту будівель також не є ознакою права власності. Відтак, знос будівель в обсязі 15-20 % не міг статися протягом 2007-2008 років (роки проведення капітального ремонту та проведення експертного дослідження).

При цьому позивач зауважив, що зі схеми розташування нерухомого майна бази відпочинку «Смерічка», акту прийому-передачі основних засобів та плану розташування будівель та споруд інвентаризаційної справи випливає те, що ДП «Електромонтаж-470» за актом були передані споруди ТОВ «Електромонтаж-470»: деревяний будинок на 2 кімнати № 1 - на плані будинок відпочинку літ. «В»; деревяний будинок на 2 кімнати № 2 - на плані будинок відпочинку літ. «Г»; деревяний будинок на 3 кімнати № 3 - на плані будинок відпочинку літ. «Д»; деревяний будинок на 3 кімнати № 4 - на плані будинок відпочинку літ. «Е»; деревяний будинок на 2 кімнати № 5 - на плані будинок відпочинку літ. «З»; приміщення клубу-столової - на плані кухня літ. «І». За ствердженнями позивача, інші будівлі та споруди не передавалися позивачем ТОВ «Електромонтаж-470» у користування, а були останнім самовільно включені до складу майна, щодо якого господарським судом Одеської області 07.04.2006 р. було ухвалено рішення по справі № 9/109-06-3439, до того ж у вказаному рішенні взагалі відсутній перелік нерухомого майна та його технічні характеристики.

Позивач вважає, що існування інших будівель, що також належали ДП «Електромонтаж-470», підтверджується рішенням Приморської сільської ради від 18.10.1996 р. № 44 „Про передачу земельної ділянки в постійне користування Тернопільському спеціалізованому управлінню „Електромонтаж № 470, в преамбулі якого вказано, що земельна ділянка знаходиться під існуючою базою відпочинку „Смерічка. Докази проведення будівельних робіт по будівництву нових обєктів нерухомості після 1996 року відсутні.

Як стверджує позивач, про існування спірного рішення Приморської сільради та про видане на підставі цього рішення свідоцтво позивач довідався під час розгляду справи № 916/1882/16 із матеріалів інвентаризаційної справи, до того ж позивач не повідомлявся та не отримував копію оскаржуваного рішення та свідоцтва. Згідно інвентаризаційної справи первинна інвентаризація нерухомості була проведена 10 липня 2007 року за заявою ТОВ «Електромонтаж-470», а підставою для її проведення ТОВ «Електромонтаж-470» вказало рішення господарського суду Одеської області від 07 квітня 2006 року по справі № 9/109-06-3439, яким було визнано право власності на нерухоме майно за Товариством.

Так, позивач вказує, що саме за результатами інвентаризації та на підставі рішення господарського суду Одеської області від 07 квітня 2006 року по справі № 9/109-06-3439 Приморською сільрадою 14 вересня 2010 року було прийнято рішення № 127 «Про оформлення права власності на базу відпочинку Смерічка, що належить ТОВ Електромонтаж-470, розташована в селі Курортне по вул. Садова 28 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2010 року серії ЯЯЯ № 783518 на імя ТОВ «Електромонтаж-470».

Таким чином позивач зазначає, що оскільки оскаржуване рішення Приморської сільради від 14 вересня 2010 року № 127 повністю базується на скасованому рішенні суду, а скасоване судове рішення не може породжувати ніяких правових наслідків, тому вказане рішення сільради має бути визнано у судовому порядку незаконним з моменту його прийняття та скасовано, як і свідоцтво про власності на нерухоме майно, видане на підставі скасованого рішення.

Відтак, позивач вказує, що останній штучно обмежений у можливості звернутися до відповідача - Приморської сільради із клопотанням про введення нерухомого майна в експлуатацію та оформлення права власності на нього за умови існування оскаржуваного рішення та свідоцтва. У звязку з цим позивач, скориставшись правом на судовий захист своїх порушених прав та інтересів, звернувся до суду із заявленим позовом про визнання незаконним та скасування рішення Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14.09.2010 р. № 127 „Про оформлення право власності на базу відпочинку „Смерічка, що належить ТОВ „Електромонтаж-470, розташована в селі Курортне по вул. Садова, 28, а також скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2010 р. серії ЯЯЯ № 783518, виданого Приморською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області ТОВ „Електромонтаж-470.

Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Наведене узгоджується з положеннями ст. 41 Конституції України, яка є Основним Законом України.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ч. 2, 3 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Підпунктом 10 пункту „б ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо обліку відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Водночас частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дана норма закону вимагає від органів місцевого самоврядування прийняття законних, обґрунтованих та вмотивованих рішень.

В силу приписів ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

При цьому власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Згідно частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Умовою для подання позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеними органами, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта. Отже, виходячи з зазначеної норми, позивачем за таким позовом може бути власник або титульний володілець, право власності (або інше титульне право) якого порушене виданням переліченими органами актів, і таке право має вже існувати, тобто, беззаперечно передувати зверненню до суду.

Згідно п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року N 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" (із змін. та доповнен.) підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку із прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду не має правових підстав для задоволення позову.

Вказаний принцип закріплено також у ст. 16 ЦК України та ст. 1 ГПК України, які передбачають, що кожна особа має право на захист свого порушеного права чи охоронюваних законом інтересу.

Пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р. № 7/5, який діяв на момент складання акту прийому-передачі основних засобів по базі відпочинку Смерічка від 11.06.2003 р., встановлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003 р. № 6/5, яка діяла на момент складання акту прийому-передачі основних засобів від 11.06.2003 р., реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ.

Згідно із пунктами 1.5, 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003 р. № 6/5, яка діяла на момент складання акту прийому-передачі основних засобів від 11.06.2003 р., обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею.

Отже, у випадку існування деревяних будинків та приміщення клубу столової, переданих за актом прийому-передачі основних засобів від 11.06.2003 р., як обєктів нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, а не як тимчасових споруд, право власності позивача на них мало бути зареєстровано КП „Бюро технічної інвентаризації із внесенням відповідних відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 р., право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із частиною першою статті 2, частинами першою, пятою статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, у редакції Закону України від 01.07.2004 р. № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Отже, після набрання чинності Цивільним кодексом України і Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень від 01.07.2004 р. № 1952-IV, право власності на нерухоме майно, як обєкт цивільних правовідносин, визнається лише за умови його набуття згідно із раніше діючими нормативно-правовими актами, тобто, у даному випадку, якщо таке право було зареєстроване у комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації із внесенням відповідних відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації права власності позивача як на нерухоме майно на основні засоби, передані ним відповідачу за актом прийому-передачі від 11.06.2003 р. Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що такий преюдиціальний факт був встановлений у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 р. у справі № 9/109-06-3439, оскільки обставини наявності права власності в позивача на це майно, зокрема його реєстрації, не досліджувались під час розгляду вказаної справи та не встановлювались у цій постанові суду.

Тобто, станом на 11.06.2003 р., дату складання акту прийому-передачі основних засобів по базі відпочинку Смерічка, за позивачем не було зареєстровано в установленому порядку право власності на будь-які обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію, які б знаходились за адресою: Білгород-Дністровський район, с. Курортне. Відсутні у матеріалах справи й докази набуття позивачем у подальшому права власності на будь-яке нерухоме майно, що знаходиться за вказаною адресою.

Більш того, як випливає з наявного в матеріалах справи листа ПАТ Електромонтаж від 06.10.2017 р., база відпочинку Смерічка обліковувалась на балансі Тернопільського спеціалізованого управління № 470 Закритого акціонерного товариства Електромонтаж. При цьому згідно рішення Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 18.10.1996 р. №44 Про передачу земельної ділянки в постійне користування Тернопільському спеціалізованому управлінню Електромонтаж №470, органом місцевого самоврядування в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, за результатами розгляду листа Тернопільського спеціалізованого управління №470 щодо передачі в постійне користування земельної ділянки площею 0,2 га, зайнятої під базу відпочинку Смерічка у с. Курортне, та з урахуванням згоди головного лікаря санаторію Приморський, було вирішено вилучити із землекористування санаторію земельну ділянку площею 0,2 га та передати її в постійне користування заявника під базу відпочинку.

На час прийняття виконкомом Приморської сільської ради рішення від 18.10.1996 р. №44 діяв Закон України «Про власність» № 697-ХІІ, згідно ч. 4 ст. 2 якого власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Статтею 20 Закону № 697-ХІІ передбачалося, що суб'єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об'єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об'єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами.

Також статтею 86 Цивільного Кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, чинного до 01.01.2004 р., було встановлено, що власність в Україні виступала в таких формах: приватна, колективна, державна.

Докази передачі позивачу майна бази відпочинку Смерічка Тернопільським спеціалізованим управлінням №470 ЗАТ Електромонтаж, яке було державним підприємством, в матеріалах справи також відсутні.

Відтак, досліджуючи питання наявності порушеного права власності позивача в результаті прийняття рішення Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14.09.2010 р. № 127 „Про оформлення право власності на базу відпочинку „Смерічка, що належить ТОВ „Електромонтаж-470, розташована в селі Курортне по вул. Садова, 28, судом встановлено відсутність будь-яких прав у позивача на спірний обєкт нерухомості на момент прийняття оспорюваного рішення сільради.

За таких обставин, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що оспорюване рішення виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14 вересня 2010 року № 127 «Про оформлення права власності на базу відпочинку Смерічка, що належить ТОВ Електромонтаж-470, розташована в селі Курортне по вул. Садова 28» порушує права або охоронювані законом інтереси позивача щодо права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном.

Наразі суд зазначає, що скасування рішення господарського суду Одеської області від 07 квітня 2006 року по справі № 9/109-06-3439 не може бути підставою для скасування рішення виконкому Приморської сільської ради від 14.09.2010 року № 127 «Про оформлення права власності на базу відпочинку Смерічка, що належить ТОВ Електромонтаж-470, розташована в селі Курортне по вул. Садова 28». Адже, за змістом оспорюваного рішення виконкому Приморської сільської ради від 14.09.2010 року № 127, останнє не приймалось на підставі рішення суду.

Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про скасування виданого 20.10.2010 р. на підставі вказаного рішення виконкому Приморської сільської ради від 14.09.2010 року свідоцтва про право власності ТОВ Електромонтаж-470 на базу відпочинку Смерічка, що розташована в селі Курортне по вул. Садова, 28. Так, у даному випадку вимога щодо скасування свідоцтва про право власності заявлялась позивачем у такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, передбачений ст.16 Цивільного кодексу України, як відновлення становища, що існувало до порушення. Позивач, вважаючи себе власником спірної нерухомості, зазначив, що саме у такий спосіб його порушене право власності на спірну будівлю може бути захищено з метою відновлення становища, що існувало до порушення права.

З огляду на те, що судом було встановлено відсутність у позивача будь-яких прав стосовно бази відпочинку Смерічка, що розташована в селі Курортне по вул. Садова, 28, та відповідно й відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про скасування свідоцтва про право власності від 20.10.2010 р., виданого на підставі рішення виконкому Приморської сільської ради від 14.09.2010 року.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно зі статтею 34 вказаного Кодексу обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Відтак, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства „Електромонтаж-470 не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, у звязку з чим не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Дочірнього підприємства „Електромонтаж-470 до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю „Електромонтаж-470 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 07 листопада 2017 р.

Суддя В.С. Петров