ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.11.2017 Справа № 904/10957/16

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Полєв Д.М.

при секретарі судового засідання Малиці К.В.

за участю представників сторін:

від кредитора: представник ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Закуренко Т.М. за довіреністю №5382-К-О за довіреністю 20.03.2017р.

- представник Південно регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" Бочкарь Р.В. за довіреністю б/н від 26.01.2017р.;

керівник Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" Тюхтій М.П. (НОМЕР_1)

від боржника: представник ліквідатора Родименко К.В. за довіреністю №03/2016 від 21.12.2016р.

в засідання приймали участь: -

розглянувши справу

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА", м. Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА", м. Дніпро, пр. Пушкіна, 4,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДУКЛА" порушено ухвалою суду 07.12.2016р. відповідно до процедури, передбаченої статтею 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою суду від 20.12.2016р. ТОВ "ДУКЛА", м. Дніпро, пр. Пушкіна, 4, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Толстих А.В.

Південний регіональний виробничо - комерційний відділ концерну "Украгротехсервіс", м. Одеса (далі - заявник) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла" (далі - відповідач-1) та до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - банк, відповідач-2) про визнання договорів застави сільськогосподарських тварин недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в договорах застави вказано лише приблизний вік приплоду та його стать і не міститься будь - яких інших ознак, які б дозволили ідентифікувати конкретне майно, чим порушено вимоги Закону України "Про заставу" та ЦК України.

Також позивач посилається, що рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.2007р. по справі №11-29/176-07-4002 за Південним регіональним виробничо - комерційним відділом концерну "Украгротехсервіс" визнано право власності на корів в кількості 189 голів з наступним вилученням з ТОВ "ДУКЛА" та переданням Південному регіональному виробничо - комерційному відділу концерну "Украгротехсервіс". Рішення суду виконано частково, та станом на день розгляду справи залишилось непереданих, належних заявнику, 76 голів корів, які в свою чергу давали приплід і тому велика рогата худоба, яку передано у заставу не належала ТОВ "Дукла" на праві власності.

Позивач надав уточнення до позовної заяви б/н від 28.07.2017р. в якому зазначив, що 76 голів великої рогатої худоби належить позивачу і тому ТОВ "Дукла" не мала права без дозволу власника речі передавати її у заставу. В свою чергу Південний регіональний виробничо - комерційний відділ концерну "Украгротехсервіс". відповідного дозволу не надавав.

ТОВ "Дукла" надано суду відзив №344 від 31.08.2017р., в якому зазначено що, посилання позивача на те, що предмет застави недостатньо ідентифіковано є безпідставними, оскільки посилання на норми Закону України "Про ідентифікацію та реєстрацію тварин" є не доречними, так як вказаний закон не містить вимог до укладання договорів застави.

ТОВ "Дукла" надано відзив №12/316 від 26.10.2017р. в якому зазначено, що відповідно до даних, які надано ДП "Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин", станом на 04.08.2014р. (дата укладання спірних договорі застави) за ТОВ "Дукла" зареєстровано 1466 голів великої рогатої худоби, а в заставу було передано 1248 голів великої рогатої худоби. Тому позивач не надав доказів, що безпосередньо його майно передано у заставу.

ПАТ КБ "ПриватБанк" у відзиві б/н від 31.08.2017р. зазначає, що норми Закону України "Про ідентифікацію та реєстрацію тварин" відповідно до його преамбули не повинні застосовуватись для укладання правочинів, зокрема договорів застави сільськогосподарських тварин. Щодо ідентифікації предмету застави банк вказує, що сторонами спірних договорів дотримано вимоги ст.41 Закону України "Про заставу", тому вимоги заявника необґрунтовані.

У письмових поясненнях б/н від 15.09.2017р. ПАТ КБ "ПриватБанк" вказує, що припущення заявника, що спірні договори укладалися не у 2014р. спростовуються Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 20.01.2017р., що міститься в матеріалах справи.

У судовому засіданні представники Південного регіонального виробничо - комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" заяву підтримали.

Представник ліквідатора ТОВ "Дукла" та представник банку заперечують проти задоволення вимог заявника.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 07.11.2017р. по 08.11.2017р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із частиною 4 статті 10 Закону суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Так, пунктом 7 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, в тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Положення пункту 7 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України та частини 4 статті 10 Закону застосовуються незалежно від суб'єктного складу сторін лише у тому випадку, коли майнові вимоги пред'являються саме до особи (боржника), яка перебуває у процедурах банкрутства.

Згідно із частиною 9 статті 16 Господарського процесуального кодексу України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи в майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

З огляду на викладене, ухвалою суду від 03.08.2017р. заяву Південного регіонального виробничо - комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" про визнання договорів недійсним прийнято до розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ "Дукла".

Розглянувши зазначену заяву про визнання договорів застави недійсними встановлено наступне.

04.08.2014р. між ТОВ "Дукла" та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір застави сільськогосподарських тварин №Д067Г/С-ДЗ-5 та договір застави сільськогосподарських тварин №Д067Г/С-ДЗ-7.

Відповідно до п.6 договору №Д067Г/С-ДЗ-5 від 04.08.2014р. у заставу передано 1248 голів великої рогатої худоби, які належать заставодавцю на праві власності.

Відповідно до п.10.1 договору №Д067Г/С-ДЗ-5 від 04.08.2014р. предмет застави належить Заставодавцю на праві власності, не знаходиться в заставі у третіх осіб, в тому числі не знаходиться в податковій заставі, не подарований, не проданий, не є предметом розгляду судових справ та під арештом не перебуває., п.10.8 відповідно до предмету застави відсутні будь - які обтяження, вимоги інших осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Термін дії договору - до повного виконання Заставодавцем та Заставодержателем зобов'язань за Кредитним договором, та всім договорам про внесення змін до нього.

Відповідно до п.6 договору №Д067Г/С-ДЗ-7 від 04.08.2014р. у заставу передається майно, у вигляді 500 голів сільськогосподарських тварин, що Заставодавець планує отримати в майбутньому у вигляді великої рогатої худоби власного виробництва.

Термін дії договору - до повного виконання Заставодавцем та Заставодержателем зобов'язань за Кредитним договором, та всім договорам про внесення змін до нього.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.07 р. у справі № 11-29/176-07-4002 визнано за позивачем право власності Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" на приплід корів в кількості 189 голів та овець в кількості 883 голів, вирішено вилучити у ТОВ "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" та передати позивача овець в кількості 883 голів, вилучити у ТОВ "Дукла" та передати позивачу приплід корів в кількості 189 голів і молоко в кількості 591,4 т.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.07р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.08.08р., вказане рішення змінено, визнано право власності Південного регіонального виробничо - комерційного відділення концерну "Украгротехсервіс" на молоко в кількості 844,8 т, що знаходиться у ТОВ "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" та зобов'язано передати позивачу молоко в кількості 844,8 т; в решті - рішення залишено без змін.

На виконання вказаного рішення і постанови 06.09.07р. господарським судом Одеської області видано відповідні накази.

21.09.07р. державним виконавцем ВДВС Решетилівського РУЮ на виконання наказу господарського суду Одеської області від 06.09.07р. вилучено у ТОВ "Дукла" та передано Південному регіональному виробничо-комерційному відділу концерну "Украгротехсервіс" приплід корів у кількості 113 голів, що підтверджується актом серії АА № 062752 від 21.09.07р. Решту великої рогатої худоби, а саме 76 голів корів заявнику не передано.

Відповідно до даних, які надано ДП "Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин" на запит суду, станом на день укладання спірних договорів застави - 04.08.2014р. за ТОВ "Дукла" зареєстровано 1466 голів великої рогатої худоби.

Розглянувши матеріали справи, суд не находить підстав для задоволення заяви (позовної заяви) щодо визнання договорів застави сільськогосподарських тварин недійсними з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11).

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як зазначено у ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В той же час, заявником не надано до суду достатніх доказів того, що укладення даних договорів застави порушує його права як власника майна, що передано в заставу.

Так, право власності Південного регіонального виробничо - комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" на 76 голів корів встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.2007р. по справі №11-29/176-07-4002. Проте, відповідно до даних, які надано ДП "Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин", станом на 04.08.2014р. за ТОВ "Дукла" зареєстровано 1466 голів великої рогатої худоби.

Твердження заявника, що у заставу банку передано майно, яке не належало ТОВ "Дукла" не приймаються судом до уваги, оскільки на момент укладення спірних договорів застави ТОВ "Дукла" станом на 04.08.2014р. мав ще 218 не заставних голів великої рогатої худоби.

Заявником зазначено, що у відповідності до договору №Д067Г/С-ДЗ-5 від 04.08.2014р. у заставу передано майно, яке належить йому на праві власності, проте Південним регіональним виробничо - комерційним відділом концерну "Украгротехсервіс" не надано доказів того, що належні йому 76 голів корів передано безпосередньо в заставу банку за спірним договором.

Також слід зазначити, що не є підставою для визнання недійсним договору відсутність у ньому істотних умов, зокрема, недосконалість індивідуалізації об'єкта застави.

Судом не приймаються до уваги твердження заявника стосовно того, що спірні договори укладалися не у 2014р., оскільки зазначене спростовується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 20.01.2017р., що міститься в матеріалах справи (том 24, а.с.22,28).

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви (позовної заяви) Південного регіонального виробничо - комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" про визнання недійсними договорів застави сільськогосподарських тварин №Д067Г/С-ДЗ-5 від 04.08.2014р. та №Д067Г/С-ДЗ-7 04.08.2014р., укладених між ТОВ "Дукла" та ПАТ КБ "ПриватБанк". Витрати по справі покласти на заявника.

Керуючись ст.ст. 12, 32-34, 86 Господарського процесуального кодексу України, ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд , -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви (позовної заяви) Південного регіонального виробничо - комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" про визнання недійсними договорів застави сільськогосподарських тварин №Д067Г/С-ДЗ-5 від 04.08.2014р. та №Д067Г/С-ДЗ-7 04.08.2014р., укладених між ТОВ "Дукла" та ПАТ КБ "ПриватБанк" - відмовити.

Суддя Д.М. Полєв