ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2017 р.Справа № 916/1464/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів М.А. Мишкіної, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: О.В. Процук

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

на рішення господарського суду Одеської області від 05.09.2017 року

у справі № 916/1464/17

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

до Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ

про стягнення 338714,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ про стягнення 338714,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 22, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 224, 225 Господарського кодексу України.

Відповідач у відзиві на позов, зазначив про його необґрунтованість та безпідставність.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.09.2017 року (суддя Волков Р.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 11.09.2017 року, у задоволенні позову відмовлено повністю з мотивів його недоведеності.

Не погодившись з рішенням суду, позивач 20.09.2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити її без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

05.07.2012 року між ДП Іллічівський морський торговельний порт (наразі ДП Морський торговельний порт Чорноморськ) (Замовник) та ВКФ ТОВ Мегаполіс (Підрядник) укладено договір підряду №670-ОТ, згідно п. п. 1.1., 2.1. якого Підрядник зобовязався виконати будівельні роботи і здати у встановлений строк об`єкт Реконструкція будівлі 2-го терміналу під службово-побутову будівлю електромережі ДП ІМТП відповідно до робочого проекту, розробленого ТОВ Меридіан-СТМ у 2011р., а Замовник зобов`язався надати підряднику будівельний майданчик, передати робочий проект, прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплатити роботи на умовах, викладених в цьому договорі. Ціна робіт визначена в 4803226,80грн., в т.ч. ПДВ 20% - 800537,80 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору Замовник після підписання договору проводить авансування Підрядника в сумі 15% від загальної вартості робіт, що складає 720484,02 грн., в т.ч. ПДВ 120080,67 грн.

За приписами п. 11.1 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками (а.с. 13-22).

Відповідач сплатив на користь ВКФ ТОВ Мегаполіс аванс у сумі 720484,02 грн., про що свідчить платіжне дорученням №1984 від 29.10.2012 року.

13.06.2013 року між ДП ІМТП (відповідач, наразі ДП Морський торговельний порт Чорноморськ), ДП Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії ДП Адміністрація морських портів України (позивач) та ВКФ ТОВ Мегаполіс (Підрядник) укладено угоду про заміну сторони у зобов'язанні за договором №670-ОТ від 05.07.2012 року, відповідно до якої у преамбулі та тексті вказаного договору здійснено заміну назви відповідача на позивача.

Угода підписаними представниками сторін та скріплена їх печатками (а.с. 11-12).

Така заміна відбулась внаслідок реорганізації ДП „Іллічівський морський торговельний порт шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них відповідно до розподільчого балансу від 13.06.2013 року та акту приймання-передачі від 13.06.2013 року та утворення внаслідок виділу ДП „Адміністрація морських портів України на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 04.03.2013 № 133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року № 163 (а.с. 41-49).

В обґрунтування позовних вимог, позивач послався на укладений між відповідачем та ВКФ ТОВ „Мегаполіс договір підряду № 670-ОТ від 05.07.2012 року, здійснення відповідачем сплати авансу за вказаним договором на користь ВКФ ТОВ „Мегаполіс у розмірі 720484,02грн., передачу відповідачем позивачу за розподільчим балансом вказаного договору № 670-ОТ від 05.07.2012 року, акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань № 482/19 від 13.06.2013 року, підписання між сторонами по справі та ВКФ ТОВ „Мегаполіс угоди про заміну сторони у зобов`язанні за договором №670-ОТ. На думку позивача, відповідач незаконно здобув результати робіт, виконані ВКФ ТОВ „Мегаполіс за вказаним договором на суму 338714,24 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач послався на встановлення рішенням господарського суду Одеської області від 01.03.2017 у справі № 916/724/15-г факту часткового виконання ВКФ ТОВ „Мегаполіс робіт за договором на суму 338714,24грн., стягнення на користь позивача цим же рішенням суду залишку неосвоєного авансу у вигляді збитків на суму 381769,39 грн., перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, відсутність збитків у позивача, відсутність вини відповідача, відсутність порушення зобов`язання з боку відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову повністю, місцевий господарський суд виходив з наступного.

В матеріалах справи міститься рішення господарського суду Одеської області від 01.03.2017 року у справі №916/724/15-г, яким позов ДП Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії ДП Адміністрація морських портів України до ВКФ ТОВ Мегаполіс про стягнення з 720484,02 грн. збитків із посиланням на договір №670-ОТ від 05.07.2012 року та на отримання Підрядником саме такої суми авансу задоволено частково, стягнуто з ВКФ ТОВ Мегаполіс на користь ДП Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії ДП Адміністрація морських портів України 381769,78 грн. збитків, 7635,39 грн. судового збору, 9272,89грн. витрат на оплату вартості експертизи, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 50-54).

Рішення суду у справі №916/724/15-г в апеляційному порядку не переглядалось та набрало законної сили, а відтак відповідно до ст. 35 ГПК України має преюдиціальне значення по даній справі.

Так, під час розгляду справи № 916/724/15-г судом призначалась судова будівельно-технічна експертиза та з урахуванням висновків експертів встановлено вартість фактично виконаних ВКФ ТОВ Мегаполіс будівельних робіт за договором підряду № 670-ОТ від 05.07.2012 року, а саме на загальну суму, що становить 338714,24 грн. (а.с. 23-40).

Судом у справі № 916/724/15-г встановлено, що з отриманих Підрядником 720484,02грн. авансу на 338714,24грн. виконано роботи, а тому грошового зобовязання Підрядника в цій частині за договором не існує, а щодо решти суми - 381769,78грн. суд задовольнив позов, вирішивши таким чином питання щодо обсягу існуючого у Підрядника зобовязання за договором підряду. Крім того, всі роботи виконувались до 13.06.2013 року, тобто до дати підписання розподільчого балансу, акту приймання-передачі та угоди про заміну сторони у зобов'язанні за договором №670-ОТ від 05.07.2012 року.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, на момент переходу прав до позивача як нового кредитора, підрядником за договором №670-ОТ виконано робіт на суму 338714,24грн. з отриманого авансу у розмірі 720484,02грн., незалежно від того коли саме цей факт встановлено судом. Різниця становила 381769,78грн. яка в подальшому стягнута з Підрядника за рішенням суду.

Посилання позивача на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на слідуюче.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості - відшкодовується його вартість.

Тобто, у наведених нормах права, йдеться мова про майно, набуте безпідставно або без достатньої правової підстави, що не може бути поширено на роботи, які виконувались в рамках існуючого на той час договору підряду.

Посилання позивача на ст. ст. 224, 225 ГК України також є безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, в означених статтях господарського законодавства, в якості необхідної підстави для стягнення збитків зазначено про порушення стороною господарського зобовязання, проте з матеріалів справи не вбачається такого порушення з боку відповідача.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог цілком обґрунтованим та правомірним, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за апеляційний перегляд у даному випадку не відшкодовується скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 05.09.2017 року у справі № 916/1464/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 13.11.2017 року

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя С.В. Таран