КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа№ 910/20190/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України

на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017

у справі № 910/20190/16 господарського суду міста Києва

за позовом Національного антикорупційного бюро України, м. Київ

до 1) приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа", м. Київ

2) відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя

3) публічного акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів",

м. Запоріжжя

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державне підприємство "Енергоринок", м. Київ

про визнання договору про переведення боргу № 93 від 01.07.2015 недійсним; визнання договору про переведення боргу № 94 від 02.07.2015 недійсним; визнання недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: згідно протоколу судового засідання

від відповідача-1: згідно протоколу судового засідання

від відповідача-2: згідно протоколу судового засідання

від відповідача-3: згідно протоколу судового засідання

від третьої особи: згідно протоколу судового засідання

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Національне антикорупційне бюро України (надалі-позивач/НАБУ) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (надалі-відповідач-1/ПрАТ "ХК "Енергомережа" ), відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (надалі-відповідач-2/ВАТ "Запоріжжяобленерго") та публічного акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів" (надалі-відповідач-3/ ПАТ «Запорізький завод феросплавів"), в якій просило суд:

1) визнати недійсним договір про переведення боргу від 01.07.2015 № 93, який укладений між ВАТ "Запоріжжяобленерго", ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів";

2) визнати недійсним договір про переведення боргу від 02.07.2015 № 94, який укладений між ВАТ "Запоріжжяобленерго", ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів";

3) визнати недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015, яка укладена між ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" ( т.1, а.с. 8-19).

Позовні вимоги Національного антикорупційного бюро України мотивовані фіктивністю та удаваністю даних правочинів. Обґрунтовуючи їх фіктивність, позивач посилається на те, що:

- нових прав та обов'язків за договорами про переведення боргу № 93 та № 94 у відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" не виникало;

- введення нового боржника - приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" не мало на меті виконання своїх обов'язків перед відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго";

- сторони договорів про переведення боргу № 93 та № 94 не мали на меті виконувати свої зобов'язання за вказаними договорами та сплачувати грошові кошти публічним акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" на користь приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа", а останнє - на користь відкритого акціонерного товариство "Запоріжжяобленерго";

- договори про переведення боргу № 93 та № 94 укладені з метою припинення зобов'язань за договором постачання шляхом подальшого укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015;

- договори про переведення боргу № 93 та № 94 сторонами були фактично укладені з метою подальшого укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015 та припинення зобов'язань без проведення грошових розрахунків ПАТ "Запорізький завод феросплавів" перед відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" за договором купівлі-продажу електричної енергії від 02.02.2015 № 27 на суму 164 900 000,00 грн..

Про удаваність договорів про переведення боргу № 93 та № 94, на думку позивача, свідчить та обставина, що сторони намагались приховати інший правочин, який насправді вчинили - договір фінансової допомоги, а тому такі договори підлягають визнанню недійсними у судовому порядку на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Водночас, позивач, з посиланням на приписи статей 1, 16, 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", статей 1, 2 Господарського процесуального кодексу України, наголошував на наявності підстав для звернення з даним позовом про визнання недійсними договору про переведення боргу від 01.07.2015 № 93, договору про переведення боргу від 02.07.2015 № 94 та визнання недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015, яка укладена між ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

При цьому він вказував, що національним бюро здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000235 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України, стосовно привласнення службовими особами відповідачів майна в особливо великому розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20190/16 та призначено її до розгляду.

05.12.2016 позивачем до господарського суду міста Києва було подано заяву про зміну підстав позову.

Крім підстав недійсності договорів, які наведені у позовній заяві, позивач доповнив обґрунтування своїх вимог такими підставами недійсності: договори про переведення боргу № 93, № 94 та угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015 укладені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави; договори про переведення боргу № 93, № 94 суперечать положенням ч. 2 ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" та п. 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.199 № 28 ( т.1, а.с 202-219).

Вказана заява прийнята судом першої інстанції до розгляду ( т.2, а.с. 1-4).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2016 клопотання НАБУ на підставі приписів ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері електроенергетики та комунальних послуг було задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сфері електроенергетики та комунальних послуг (надалі -третя особа).

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/20190/16 (судді: Ковтун С.А., Трофименко Т.Ю., Літвінова М.Є.) у задоволені позову Національного антикорупційного бюро України відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції керувався приписами ст.ст. 16, 203, 204, 215, 228, 235, 509, 520, 522, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 5, 15-1 Закону України «Про електроенергетику» та ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Національне антикорупційне бюро України (надалі-апелянт) звернулося Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове, яким позов Національного антикорупційного бюро України задовольнити повністю та стягнути з відповідачів на користь останнього судовий збір.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що виражено у неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, та порушення норм матеріально права, зокрема, ст. 203, 215, 228, 234, 598, 601 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1, 2, 4, 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 у справі № 910/20190/16 прийнято до провадження апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/20190/16 та призначено її до розгляду на 05.09.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі № 910/20190/16 клопотання представника публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" Кібітлевської А.Ф. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; розгляд апеляційної скарги Національного антикорупційного бюро України на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/20190/16 призначено на 05.09.2017.

15.08.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПАТ «Запорізький завод феросплавів» було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило залишити рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/20190/16 без змін, а апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України-без задоволення.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/3553/17 від 04.09.2017 у зв'язку з перебуванням суддів Отрюха Б.В., Чорної Л.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/20190/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.09.2017 для розгляду справи № 910/20190/16 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді Сулім В.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/20190/16 колегією суддів у складі:головуючий суддя-Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Сулім В.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі № 910/20190/16 розгляд апеляційної скарги Національного антикорупційного бюро України на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/20190/16 відкладено на 17.10.2017.

Розпорядженням заступника начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/4089/17 від 17.10.2017 у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/20190/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.10.2017 для розгляду справи № 910/20190/16 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/20190/16 колегією суддів у складі:головуючий суддя-Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 справі № 910/20190/16 розгляд апеляційної скарги Національного антикорупційного бюро України на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/20190/16 відкладено на 16.11.2017.

16.11.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПАТ «Запорізький завод феросплавів» було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із занятістю представника відповідача-3 у іншому судовому засіданні, яке проводиться в господарського суду міста Києва.

Також, 16.11.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПАТ «ХК «Енергомережа» було подане клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване занятістю адвоката Саннікова С.І., який представляє інтереси відповідача-3 у іншому судовому засіданні, яке проводиться в Окружному адміністративному суді міста Києва.

У судому засіданні 16.11.2017 представники апелянта (позивача) та третьої особи заперечували проти поданих відповідачами 1,3 клопотань про відкладення розгляду справи та просили суд відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні клопотання відповідачів 1,3 про відкладення розгляду залишив на розсуд суду.

Київський апеляційний господарський суд зазначає, що згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Пунктом 1 ст. 77 ГПК України у якості такої обставини визначено нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу. Між тим, з положень ст. 77 ГПК України вбачається, що неявка будь-якого учасника у судове засідання в апеляційній інстанції у господарській справі не є безумовною підставою для відкладення такого розгляду справи та розгляд справи відкладається лише у разі неможливості вирішення справи.

Між тим, в порушення ч. 1 ст. 33, ч. 2 ст. 34 ГПК України до означеного клопотання не додано жодного належного доказу на підтвердження викладених в клопотанні обставин.

Вказане клопотання ПАТ «Запорізький завод феросплавів» мотивоване зв'язку із занятістю представника відповідача-3 у іншому судовому засіданні, яке проводиться в господарського суду міста Києва.

Клопотання ж ПрАТ «ХК «Енергомережа» обґрунтоване занятістю адвоката Саннікова С.І., який представляє інтереси відповідача-3 у іншому судовому засіданні, яке проводиться в Окружному адміністративному суді міста Києва

Таким чином, враховуючи вищевикладене, клопотання ПАТ «Запорізький завод феросплавів» та ПрАТ «ХК «Енергомережа» про відкладення розгляду справи підлягають залишенню без задоволення з огляду на те що, по-перше, як відповідач-1 та і відповідач -3 були обізнані про розгляд у Київському апеляційному господарському суді апеляційної скарги та не були позбавлені можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні, по-друге, відповідно до ч. 2 ст. 28 ГПК України керівник підприємства відповідача наділений повноваженнями брати участь у судовому засіданні, а відтак, відповідач-1 та відповідач-3 мали можливість забезпечити явку належних представників у судове засідання.

В постанові Вищого господарського суду України від 07.07.2016 у справі № 910/21819/15 зазначено, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, за викладених у ній підстав.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав подану Національним антикорупційним бюро України апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у даній справі скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги НАБУ задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача-2 проти апеляційної скарги заперечував та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників апелянта, відповідача-2 та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що ВАТ "Запоріжжяобленерго" є постачальником електроенергії за регульованим тарифом для потреб ПАТ "Запорізький завод феросплавів", яке здійснюється за договором про постачання електричної енергії № 3, укладеним 01.11.2012 (надалі - договір № 3), відповідно до п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Пунктом 10 договору про постачання електричної енергії № 3 від 01.11.2012 сторони визначили рахунок, на який проводяться розрахунки за електричну енергію, а саме: поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 01 в філії Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк".

02.02.2015 між ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", як постачальником та ПАТ "Запорізький завод феросплавів", як покупцем було укладено договір купівлі-продажу (постачання) електричної енергії № 27 (надалі - договір № 27).

Відповідно до п. 1.1 договір № 27 постачальник зобов'язався продавати (постачати) активну електричну енергію, а покупець приймати й сплачувати електричну енергію на умовах та в терміни, передбачені договором. орієнтована вартість договору № 27, відповідно до п. 5.1, визначена у розмірі 198 млн. грн..

У період з лютого по квітень 2015 року відповідач -3 перерахував на рахунок ПрАТ «ХК «енергомережа» (відповідач-1) -164 900 000,00 грн..

Водночас, електрична енергія ПрАТ "ХК "Енергомережа" на суму 164 900 000,00 грн. поставлена не була.

Натомість, постачання електричної енергії на вказану суму (164 900 000,00 грн.) для потреб відповідача-3 було здійснено у березні та квітні 2015 року ВАТ "Запоріжжяобленерго", внаслідок чого у відповідача-3 виникла заборгованість зі сплати платежів за спожиту електричну енергію у розмірі 164 900 000,00 грн. за договором про постачання електричної енергії № 3, укладеним 01.11.2012 .

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.07.2015 ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" уклали додаткову угоду № 1 до Договору № 27, згідно з умовами якої ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" зобов'язалась повернути ПАТ "Запорізький завод феросплавів" 164900000,00 грн. до 20.07.2015.

Також, 01.07.2015 було укладено трьохсторонній договір № 93 про переведення боргу (надалі - договір № 93), сторонами за яким є ПАТ "Запорізький завод феросплавів", ПраТ «ХК "Енергомережа" та ВАТ "Запоріжжяобленерго".

Предметом договору № 93 є передання ПАТ "Запорізький завод феросплавів", як первісним боржником, ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", як новому боржнику, боргу перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" за договором на постачання електричної енергії № 3 від 01.11.2012 на загальну суму 100000000 грн. за поставлену електричну енергію у березні 2015 року ( п. 1.1. договору № 93).

02.07.2015 було укладено трьохсторонній договір № 94 про переведення боргу (надалі - договір № 94), сторонами за яким також є ПАТ "Запорізький завод феросплавів", ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ВАТ "Запоріжжяобленерго".

Предметом договору № 94 є передання ПАТ "Запорізький завод феросплавів", як первісним боржником, ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", як новому боржнику, боргу перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" за договором на постачання електричної енергії № 3 від 01.11.2012 на загальну суму 64900000,00 грн. за поставлену електричну енергію у березні та квітні 2015 року (п. 1.1. договору № 94).

Матеріали справи не містять доказів виконання новим боржником грошових зобов'язань перед кредитором за договором переведення боргу № 93 від 01.07.2015 та договором переведення боргу № 94 від 02.07.2015.

22.07.2015 ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" уклали угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої сторони дійшли згоди про припинення вимог ПАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" до ВАТ "Запорізький завод феросплавів" у сумі 164900000,00 грн. за договорами про переведення боргу від 01.07.2015 № 93 та від 02.07.2015 № 94 та припинення вимог ПАТ "Запорізький завод феросплавів" до ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" у сумі 164900000,00 грн. за договором купівлі-продажу (постачання електричної енергії від 02.02.205 № 27.

Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) обґрунтовані тим, що договори про переведення боргу від 01.07.2015 № 93, договору про переведення боргу від 02.07.2015 № 94, укладені з порушенням вимог законодавства, а саме: статей 151, 26 Закону України "Про електроенергетику", пункту 6.3 Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28, оскільки цими договорами був змінений встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків за електричну енергію. Крім того, позивач також вказував, що угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015, яка укладена між ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" суперечить подоженням ч. 2 ст. 151, Закону України "Про електроенергетику", та є такою, що завідомо суперечить інтересам держави, а тому просило її визнати недійсною.

Місцевий господарський суд не погодився із такими доводами позивача покладеними у підставу позову та відмовив у його задоволенні.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено вище, між відповідачами, керуючись ст.ст.520-522 Цивільного кодексу України, були укладені договори про переведення боргу від 01.07.2015 № 93, договору про переведення боргу від 02.07.2015 № 94.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу положень ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В пункті 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Як вже зазначалось вище, як на підставу недійсності правочину Національне антикорупційне бюро України посилається на те, що договори про переведення боргу від 01.07.2015 № 93, договору про переведення боргу від 02.07.2015 № 94 суперечить положенням ст.15-1 Закону України "Про електроенергетику", пункту 6.3 Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, оскільки цим договорами був змінений встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків за електричну енергію.

У відповідності до преамбули Закону України "Про електроенергетику" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Статтею 5 Закону України "Про електроенергетику" визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Тобто, приписи Закону України "Про електроенергетику" є спеціальними нормами по відношенню до приписів Цивільного кодексу України, які підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Згідно із ч.2 ст.15-1 Закону України "Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Частиною 8 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" встановлено, що споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пунктом 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1136 від 19.07.2000, визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточній рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Пунктом 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 встановлено, оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Таким чином, з наведених приписів законодавства вбачається, що законодавцем в імперативному порядку визначено обов'язок саме споживача сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

При цьому, у відповідності до ст.1 Закону "Про електроенергетику" споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Отже, при виникненні господарських відносин правовідносин щодо постачання електроенергії статус споживача та постачальника є пов'язаним з відповідними суб'єктами господарювання та не може набуватися іншими особами на підставі договору про переведення боргу, оскільки внаслідок вчинення такого правочину новий боржник не стає споживачем електричної енергії.

Договором № 3 про постачання електричної енергії ВАТ «Запоріжжяобленерго» для ПАТ «Запорізький завод феросплавів» від 01.11.2012 визначено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Таким чином, як нормами законодавства, так і положеннями договору № 3 про постачання електричної енергії ВАТ «Запоріжжяобленерго» для ПАТ «Запорізький завод феросплавів» від 01.11.201 передбачалось отримання постачальником (ВАТ «Запоріжжяобленерго») оплати спожитої електричної енергії безпосередньо від споживача (ПАТ «Запорізький завод феросплавів») шляхом їх перерахунку на рахунок із спеціальним режимом використання.

В той же час, зі спірного договору № 93 про переведення боргу від 01.07.2015 вбачається, що обов'язок зі сплати заборгованості за поставлену постачальником - ВАТ «Запоріжжяобленерго» електричну енергію у розмірі 100 000 000,00 грн. перейшов від споживача-ПАТ «Запорізький завод феросплавів» до ПрАТ "ХК "Енергомережа".

Судовою колегією також встановлено та вбачається з спірного договору про переведення боргу від 02.07.2015, що обов'язок зі сплати заборгованості за поставлену постачальником - ВАТ «Запоріжжяобленерго» електричну енергію у розмірі 64 900 000,00 грн. перейшов від споживача - ПАТ «Запорізький завод феросплавів» до ПрАТ "ХК "Енергомережа".

Однак, ПрАТ "ХК"Енергомережа" не є споживачем за договорам № 3 від про постачання електричної енергії ВАТ "Запоріжжяобленерго" для ПАТ «Заорізький завод феросплавів» від 01.11.2012 в розумінні чинного законодавства України.

При цьому, з метою встановлення законодавцем алгоритму розрахунків є саме отримання постачальником електричної енергії коштів безпосередньо від споживача (за відсутності будь-яких посередників) на рахунок із спеціальним режимом використання.

Таким чином, у даному випадку спірними договорами встановлений обов'язок ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", яка не є споживачем електричної енергії за договором № 3 від 01.11.2012 сплатити постачальнику заборгованість за спожиту ПАТ «Запорізький завод феросплавів» електричну енергію на суму 100 000 000, 00 грн. ( п. 1.1. договору № 93) та на суму 64 900 000,00 грн. (п. 1.1. договору № 94), при цьому обов'язок самого споживача - ПАТ «Запорізький завод феросплавів», припиняється на суму 100 000 000, 00 грн., та, відповідно на суму 64 900 000,00 грн., що суперечить вимогам чинного законодавства.

У зв'язку з наведеними обставинами, відповідачами, шляхом укладення спірного правочину було порушено наведені приписи законодавства в частині обов'язку споживача сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику.

Однак наведеного вище місцевим господарським судом враховано не було.

Крім того, спірними договорами було порушено вимоги закону про те, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, які здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку, оскільки у п. 3.1 спірних договорів зазначено, що розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточні рахунки сторін.

Жодного посилання на те, що ПрАТ "ХК "Енергомережа" має перераховувати кошти ВАТ "Запоріжжяобленерго" на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання спірні договори не містить.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що договори про переведення боргу від 01.07.2015 № 93, договору про переведення боргу від 02.07.2015 № 94 суперечать приписам ст.15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", п.1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3 Правил користування електричною енергією.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зміст Закону України "Про електроенергетику" свідчить, що встановлений ним порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію спрямований на забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики, відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки як складових економічних основ держави України, у чому безперечно є інтерес держави і суспільства.

Отже, порушення відповідачами встановленого Законом України "Про електроенергетику" і ПКЕЕ порядку розрахунків за поставлену електричну енергію не відповідає інтересам держави і суспільства щодо забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики і відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки України.

Частина 1 ст. 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 ст. 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 Господарського кодексу України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. При цьому необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину про відступлення права вимоги і його наслідки полягала у тому, щоб обійти встановлений Законом України "Про електроенергетику" і Правилами користування електричною енергією порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що призведе до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом.

Наявність таких намірів у відповідачів є очевидною, оскільки вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність переведення боргу в спірних правовідносинах і суперечність їх мети інтересам держави і суспільства та прагнули настання вказаних вище протиправних наслідків.

Щодо позовної заяви НАБУ про визнання недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015, яка укладена між ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" то вказана вимога також підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України передбачають можливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги і, що таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частин 1-3 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Стаття 602 ЦК України містить невичерпний перелік випадків коли зарахування зустрічних вимог не допускається:

1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

4 1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною 5 статті 203 Господарського кодексу України не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Колегією суддів встановлено, що в даному випадку внаслідок здійсненого зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачі-1 та відповідач-3 обішли (зігнорували) вимоги Закону України "Про електроенергетику" і Правил користування електричною енергією щодо оплати поставленої електричної енергії виключно шляхом перерахування коштів споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника і фактично провели розрахунки за поставлену електричну енергію в іншому форматі без використання поточного рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнули перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що в силу статті 26 Закону України "Про електроенергетику" не вважається оплатою спожитої електричної енергії.

А відтак, колегія суддів зазначає, що угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015, яка укладена між ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів", суперечить вимогам статей 15, 26 Закону України "Про електроенергетику" і пункту 6.3 Правил користування електричною енергією.

Судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачами при укладанні договорів про переведення боргу № 93 від 01.07.2015 та № 94 від 02.07.2017 наведені приписи законодавства в частині обов'язку споживача сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику, а тому його вимоги підлягають задоволенню.

В зв'язку з задоволенням апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідачів 1-3 та підлягають стягненню на користь позивача

В ст. 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, недоведеність обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 4-7, 43, 49, 85, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017 року у справі № 910/20190/16-скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов Національного антикорупційного бюро України задовольнити.

Визнати недійсним договір про переведення боргу від 01.07.2015 № 93, укладений між відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів».

Визнати недійсним договір про переведення боргу від 02.07.2015 № 94, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів».

Визнати недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015, укладену між приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів».

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 12, ідентифікаційний код 32113410) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035 м. Київ, вул. В. Сурикова, буд. 3, ідентифікаційний код 39751280) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код 00130926) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035 м. Київ, вул. В. Сурикова, буд. 3, ідентифікаційний код 39751280) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код 00186542) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035 м. Київ, вул. В. Сурикова, буд. 3, ідентифікаційний код 39751280) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

Справу № 910/20190/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна