номер провадження справи 35/139/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 Справа № 908/1997/17

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 01-С від 31.03.2017;

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НИКА 2012, м. Запоріжжя

до відповідача: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі Філії Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця, м. Запоріжжя

про стягнення заборгованості в розмірі 372 410,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.10.2017 року до господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю НИКА 2012 з позовом до Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі Філії Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу товару № 020113 від 02.01.2013 року у сумі 372 410,73 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 02.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю НИКА 2012 (продавець) та Філією Запорізької дорожньо-експлуатаційної дільниці (покупець) укладено договір купівлі-продажу товару № 020113. Відповідно до умов якого, продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачені в додатках до даного договору, в подальшому товар, а покупець зобовязується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору. На виконання умов договору, продавець поставив, а покупець прийняв товар за видатковими накладними № 45 від 06.12.2016, № 46 від 09.12.2016, № 33 від 14.12.2016, № 48 від 16.12.2016, № 55 від 21.12.2016, № 56 від 23.12.2016, № 57 від 26.12.2016, № 58 від 29.12.2016, № 59 від 30.12.2016, № 1 від 02.01.2017. У порушення вимог п. 4.2 договору купівлі-продажу товару, з урахуванням часткової оплати отриманого дизельного пального, у відповідача виникла заборгованість за отриманий товар у розмірі 304511,88 грн. У відповідності до п.5.2 договору купівлі-продажу товару, відповідачу нарахована пеня за період з 11.01.2017 по 25.09.2017 у розмірі 54 493,27 грн. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань позивачем, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані відповідачу 3% річних за період з 11.01.2017 по 25.09.2017 у розмірі 6310,52 грн., та інфляційні втрати за період лютий 2017 року вересень 2017 року у розмірі 20950,59 грн.

З огляду на вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором купівлі продажу товару № 020113 від 02.01.2013 року у сумі 304511,88 грн., пеню у розмірі 40637,74 грн., 3% річних у розмірі 6310,52 грн., та інфляційні втрати у розмірі 20950,59 грн.

04.10.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.10.2017 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/139/17 та призначено розгляд справи на 24.10.2017 року о 10 год. 30 хв.

Від позивача через відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області 24.10.2017 надано нормативне обґрунтування позовних вимог за вих. 122 від 24.10.2017 року, копії банківських виписок, видаткових та товарно-транспортних накладних за весь період співпраці сторін в рамках договору купівлі-продажу № 020113 від 02.01.2013. Документи долучено до матеріалів справи.

24.10.2017 року від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання № 13/1189 від 24.10.2017, відповідно до якого останній просить суд відкласти розгляд справи, у звязку із необхідністю надання додаткових доказів по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 24.10.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не заперечив.

У судове засідання 24.10.2017 представник відповідача не зявився.

Ухвалою суду від 24.10.2017 розгляд справи відкладено на 09.11.2017 року о 10 год. 30 хв.

У судовому засіданні 09.11.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання 09.11.2017 повторно не зявився, письмовий відзив та витребувані судом документи не надав. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду про порушення провадження у справі від 06.10.2017 та ухвали про відкладення розгляду справи від 24.10.2017 направлялись на адресу відповідача, яка відома суду та яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 69060, м. Запоріжжя, вул. Горна, буд. 1.

Ухвала суду про порушення провадження у справі від 06.10.2017 отримана 13.10.2017 року уповноваженим представником відповідача ОСОБА_2, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи.

На день розгляду справи, ухвали суду про відкладення розгляду справи від 24.10.2017 не поверталась.

Про причини неявки відповідач суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв від нього не надійшло.

Тому з урахуванням обставин справи, вважається належним виконанням господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу. Зазначене свідчить, що судом вжиті заходи повідомлення відповідача про порушення провадження у справі, призначення судового засідання, місце та час розгляду справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 09.11.2017 року за відсутності представника відповідача.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

09.11.2017 року, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

02.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю НИКА 2012 (продавець, позивач у справі) та Дочірнім підприємством Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі Філії Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця укладено договір купівлі-продажу товару № 020113.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання та діє по 31.12.2013 року включно, але в будь-якому разі, до повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2014 до договору сторони погодили, що договір діє до 31.12.2016 року включно, але в будь-якому разі, до повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачені в додатках до даного договору, в подальшому товар, а покупець зобовязується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Одиницею виміру кількості товару та кількість поставки кожної партії товару, визначається сторонами в додатках, що є невідємними частинами даного договору (п. 1.2 договору).

Продавець відвантажує товар партіями за цінами, що визначаються у погоджених сторонами додатками на кожну партію товару, що додаються до Договору та видаткових накладних (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.2 договору, право власності на товар виникає у покупця з моменту отримання і підпису видаткової накладної.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ НИКА 2012 на виконання умов договору купівлі-продажу товару № 020113 від 02.01.2013 року поставив відповідачу дизельне паливо на загальну суму 1661454,13 грн., за наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна № 45 від 06.12.2016 на суму 38600,00 грн.;

- видаткова накладна № 46 від 09.12.2016 на суму 48400,00 грн.;

- видаткова накладна № 33 від 14.12.2016 на суму 53400,00 грн.;

- видаткова накладна № 48 від 16.12.2016 на суму 48400,00 грн.;

- видаткова накладна № 55 від 21.12.2016 на суму 97000,00 грн.;

- видаткова накладна № 56 від 23.12.2016 на суму 49610,00 грн.;

- видаткова накладна № 57 від 26.12.2016 на суму 49610,00 грн.;

- видаткова накладна № 58 від 29.12.2016 на суму 49610,00 грн.;

- видаткова накладна № 59 від 30.12.2016 на суму 49610,00 грн.;

- видаткова накладна № 1 від 02.01.2017 на суму 49610,00 грн.

Дизельне паливо за вище переліченими накладними було прийнято повноважним представником відповідача ОСОБА_3 на підставі довіреності № 851 від 01.12.2016.

Зазначене також підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 06.12.2016, 09.12.2016, 14.12.2016, 16.12.2016, 21.12.2016, 23.12.2016, 26.12.2016, 29.12.2016, 30.12.2016, 02.01.2017 рр.

Згідно п. 4.2 договору, покупець здійснює оплату за придбаний товар згідно рахунка на оплату шляхом банківського перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту отримання рахунку та накладної. Ціни на товар, вказані у рахунках та накладних, що надаються для оплати продавцем фіксовані та не можуть бути змінені незалежно від строків фактичної оплати покупцем згідно з цим договором.

Розрахунки здійснюються в національній валюті України гривні (п. 4.3 договору).

Відповідач свої грошові зобовязання за договором купівлі-продажу товару № 020113 від 02.01.2013 року виконав не в повному обсязі та оплатив поставлене дизельне паливо за спірний період частково в сумі 1356942,25 грн.

Таким чином дизельне паливо, поставлене відповідачу по видатковим накладним № 45 від 06.12.2016, № 46 від 09.12.2016, № 33 від 14.12.2016, № 48 від 16.12.2016 є оплаченими у повному обсязі.

Дизельне паливо по видатковій накладній № 55 від 21.12.2016 оплачено частково на суму 40538,12 грн. Неоплачена сума 56461,88 грн.

Дизельне паливо по видатковим накладним № 56 від 23.12.2016, № 57 від 26.12.2016, № 58 від 29.12.2016, № 59 від 30.12.2016 та № 1 від 02.01.2017 є неоплаченими у повному обсязі.

Таким чином, за Дочірнім підприємством Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі Філії Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця утворилась заборгованість у розмірі 304511,88 грн.

В матеріалах справи наявний підписаний та скріплений печатками у двосторонньому порядку акт звірки станом на 06.04.2017 року, про визнання відповідачем суми боргу у розмірі 304511,88 грн.

Доказів оплати відповідачем суми боргу у розмірі 304511,88 грн. під час судового розгляду сторонами до матеріалів справи не надано.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 304511,88 грн. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору купівлі-продажу.

За положеннями ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати отриманого дизельного палива на суму 304511,88 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений, підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовується.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 304511,88 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 11.01.2017 по 25.09.2017 у розмірі 40637,74 грн., 3% річних за період з 11.01.2017 по 25.09.2017 у розмірі 6310,52 грн. та інфляційні втрати за період з лютого 2017 по серпень 2017 у розмірі 20950,59 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 5.2 договору, який передбачає: за порушення строків виконання договірних зобовязань, винна сторона договору за вимогою іншої сторони сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,1%, але не більше облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов до висновку, що він не є вірним, оскільки невірно визначено періоди нарахування пені та не дотримано вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, в частині припинення нарахування пені через 6 місяців від дня коли зобовязання мало бити виконано.

З огляду на викладене, стягненню з відповідача підлягає пеня в загальній сумі 40490,95 грн. по видатковій накладній № 55 від 21.12.2016 за період з 11.01.2017 по 11.07.2017, по видатковій накладній № 56 від 23.12.2016 за період з 13.01.2017 по 13.07.2017, по видатковій накладній № 57 від 26.12.2016 за період з 16.01.2017 по 16.07.2017, по видатковій накладній № 58 від 29.12.2016 за період з 19.01.2017 по 19.07.2017, по видатковій накладній № 59 від 30.12.2016 за період з 20.01.2017 по 20.07.2017, по видатковій накладній № 1 від 02.01.2017 за період з 23.01.2017 по 23.07.2017.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязань, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних витрат позивачем заявлено обґрунтовано.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат за допомогою інформаційної системи Законодавство, судом встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних за період з 11.01.2017 по 25.09.2017 року у розмірі 6310,52 грн. та інфляційні витрати за період лютий 2017 вересень 2017 року в розмірі 20950,59 грн.

Відповідач правом на участь в судових засіданнях та розгляді справи не скористався, доказів відсутності заборгованості не надав, жодних зауважень чи заперечень щодо суми боргу суду також не надав.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вище викладеного, позовні вимоги судом задовольняються частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі Філії Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця (69060, м. Запоріжжя, вул. Горна, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НИКА 2012 (69035, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 26-А, офіс. 301; ) 304511 (триста чотири тисячі пятсот одинадцять) грн. 88 коп. основного боргу, 40490 (сорок тисяч чотириста девяносто) грн. 95 коп. пені, 6310 (шість тисяч триста десять) грн. 52 коп. 3% річних, 20950 (двадцять тисяч девятсот пятдесят) грн. 59 коп. інфляційних витрат та 5583 (пять тисяч пятсот вісімдесят три) грн. 96 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 14.11.2017 року.

Суддя О.А. Топчій