РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Справа № 902/330/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Крейбух О.Г.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від скаржника: Гончар О.І. - представник за довіреністю від 26.05.2017р.

Гребенюк О.В. - голова правління

від Вінницького національного аграрного університету:

Томляк Т.С. - представник за довіреністю від 31.05.2017р. №12-45-1273

арбітражний керуючий (розпорядник майна): не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке", с.Іллінецьке, Іллінецького району Вінницької області

на ухвалу господарського суду Вінницької області

від 03.10.17 р. у справі № 902/330/17 (суддя Тісецький С.С.)

за заявою Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке", с.Іллінецьке, Іллінецького району Вінницької області

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 03.10.2017р. у справі №902/330/17 про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, з урахуванням уточненої заяви №12-46-1717 від 17.07.2017р. - задоволено частково.

Визнано грошові вимоги Вінницького національного аграрного університету до Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" по справі №902/330/17 у розмірі 1 538 056,73грн., з яких: 824 026,50грн. боргу (четверта черга задоволення), 641 629,27грн. інфляційних (шоста черга задоволення), 72 400,96грн. - 3% річних (шоста черга задоволення); а також 6 400,00грн. судового збору (перша черга задоволення).

Відмовлено в задоволенні заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) в частині визнання грошових вимог до боржника в розмірі 2 235,03грн. - 3% річних та 16 150,92грн. інфляційних.

Арбітражному керуючому внести відповідні кредиторські вимоги до реєстру вимог кредиторів КСП "Іллінецьке".

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Колективне сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, з урахуванням уточненої заяви №12-46-1717 від 17.07.2017р..

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду винесеною з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на, що суд першої інстанції, встановивши відсутність у справі дублікату ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08 мав би відмовити повністю у задоволенні заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, з урахуванням уточненої заяви №12-46-1717 від 17.07.2017р.;

- зазначає, що суд першої інстанції фактично розглянув дві заяви: заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника в загальному розмірі 824026,50грн. та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17 та заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017р. про визнання грошових вимог до боржника в загальному розмірі 1556442,68грн. та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, якою суму вимог збільшено з суми 824026,50грн. до 1556442,68грн. за рахунок 657780,19грн. інфляційних збитків, 74635,99грн. 3% річних. Обидві заяви оплачені судовим збором в розмірі 2-х розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вважає, що в ситуації наявності двох заяв кредитора, необхідно виходити з норм ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

- вказує, що у зв'язку з поданням уточненої заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017р. не повинна розглядатись заява Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.).

- додає, що розгляд заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) можливий був лише за умови відкликання уточненої заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017р.;

- вважає, що стосовно уточненої заяви, що надійшла після 30 денного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство має бути застосована норма, передбачена ч.4 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

- констатує, що за умови, якби до матеріалів справи у тридцятиденний строк після офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство був би наданий дублікат ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08, тоді уточнену заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017р. слід було б розглядати за нормою, передбаченою ч.4 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

- обґрунтовує те, що нарахування кредитором передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку з невиконанням мирової угоди, є безпідставними, оскільки мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.11.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 14.11.2017р..

В судовому засіданні 14.11.2017р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Вінницької області від 03.10.2017р. у справі №902/330/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, з урахуванням уточненої заяви №12-46-1717 від 17.07.2017р.

Представник Вінницького національного аграрного університету у письмовому відзиві від 08.11.2017р. №12-46-2615 на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 14.11.2017р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Вінницької області від 03.10.2017р. у справі №902/330/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подачі письмових відзивів на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Інші учасники судового процесу в судове засідання 14.11.2017р. не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 01.11.2017р. про прийняття апеляційної скарги до провадження направлена належним чином усім учасникам провадження у справі про банкрутство та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи., про що свідчить реєстр на відправку рекомендованої кореспонденції від 02.11.2017р..

При цьому, ухвалою суду від 01.11.2017р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду відсутніх представників учасників судового процесу, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

У відповідності до ч.5 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представника скаржника та кредитора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні господарського суду Вінницької області знаходиться справа №902/330/17 за про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке".

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.05.2017р. порушено провадження у справі №902/330/17 про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке"; введено процедуру розпорядження майном боржника на 115 календарних днів, до 21.09.2017р.; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Назаренка С.А. та призначено попереднє судове засідання на 19.09.2017р..

01.06.2017р. оприлюднено оголошення про порушення провадження у справі №902/330/17 про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" на веб-сайті Вищого господарського суду України, згідно якого встановлено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

13.06.2017р. до господарського суду Вінницької області надійшла заява Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, а саме боргу в розмірі 824 026,50грн., що виник внаслідок неналежного виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 15.06.2017р. у справі №902/330/17 вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.07.2017р..

03.07.2017р. на електронну адресу господарського суду Вінницької області надійшло повідомлення арбітражного керуючого Назаренка С.А. №02-06/475 від 30.06.2017р. про визнання грошових вимог Вінницького національного аграрного університету в сумі 824 026,50грн. заборгованості та 3 200,00грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 04.07.2017р. у справі №902/330/17 розгляд кредиторської заяви відкладено на 19.07.2017р..

17.07.2017р. до господарського суду Вінницької області від Вінницького національного аграрного університету надійшла уточнена заява №12-46-1717 від 17.07.2017р. про грошові вимоги до боржника, в якій заявник просить визнати вимоги у розмірі 1 556 442,68грн., з яких: 824 026,50грн. боргу, 657 780,19грн. інфляційних за період з липня 2014 року по червень 2017 року, 74 635,99грн. - три відсотки річних за період з 01.07.2014р. по 01.07.2017р..

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.07.2017р. у справі №902/330/17 розгляд заяви відкладено на 05.09.2017р..

04.09.2017р. на електронну адресу господарського суду Вінницької області надійшло повідомлення №02-06/511 від 01.09.2017р. (поштою вказане повідомлення надійшло до господарського суду Вінницької області 07.09.2017р.) арбітражного керуючого Назаренка С.А. про результати розгляду уточненої заяви Вінницького національного аграрного університету, в якому арбітражний керуючий визнає кредиторські вимоги у повному обсязі, в розмірі 1 556 442,68грн..

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 05.09.2017р. розгляд заяви Вінницького національного аграрного університету відкладено на 03.10.2017р..

Також, 21.09.2017р. заявником надано до господарського суду Вінницької області розрахунок №12-46-2264 від 19.09.2017р. трьох відсотків річних та інфляційних збитків за період з 01.07.2014р. по 28.05.2017р. (до винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство від 29.05.2017р. у справі №902/330/17). Згідно вказаного розрахунку, сума трьох відсотків річних заявлених за період з 01.07.2014 року по 28.05.2017 року становить 72 400,96грн., а сума інфляційних втрат заявлених за період з липня 2014 року по травень 2017 року становить - 641 629,27грн..

З урахуванням наведених положень, уточнена заява Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017р. про грошові вимоги до боржника, відповідно до ст.22 ГПК України, прийнята судом, а тому з її врахуванням предметом розгляду є кредиторські вимоги у розмірі 1 556 442,68грн., з яких: 824 026,50грн. боргу, 657 780,19грн. інфляційних, 74 635,99грн. - три відсотки річних.

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Вінницької області від 03.10.2017р. у справі №902/330/17 про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, з урахуванням уточненої заяви №12-46-1717 від 17.07.2017р. - задоволено частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Господарським процесуальним кодексом України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 4-1, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особливостей.

Відповідно до ч.2 ст.4-1 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання йог банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

За приписами ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

На розгляді в господарському суді Вінницької області перебуває справа №902/330/17 про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке".

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошень про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

У відповідності до абз.4 ч.8 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2017р. до канцелярії господарського суду Вінницької області надійшла заява Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017р. (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017р.) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, а саме боргу в розмірі 824 026,50грн., що виник внаслідок неналежного виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі № 9/103-08.

В подальшому, 17.07.2017р. до господарського суду Вінницької області від Вінницького національного аграрного університету надійшла уточнена заява №12-46-1717 від 17.07.2017р. про грошові вимоги до боржника, в якій заявник просить визнати вимоги у розмірі 1 556 442,68грн., з яких: 824 026,50грн. боргу, 657 780,19грн. інфляційних за період з липня 2014р. по червень 2017р., 74 635,99грн. - три відсотки річних за період з 01.07.2014р. по 01.07.2017р..

Також, судом встановлено, що 21.09.2017р. заявником надано суду розрахунок №12-46-2264 від 19.09.2017р. трьох відсотків річних та інфляційних збитків за період з 01.07.2014р. по 28.05.2017р. (до винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство від 29.05.2017р. у справі №902/330/17). Згідно вказаного розрахунку, сума трьох відсотків річних заявлених за період з 01.07.2014р. по 28.05.2017р. становить 72 400,96грн., а сума інфляційних втрат заявлених за період з липня 2014р. по травень 2017р. становить - 641 629,27грн..

Пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що передбачені частиною четвертою ст.22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст.55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі ст.49 ГПК.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову (п.3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом встановлено, що заявником не подано до суду будь-яких заяв чи клопотань про зменшення кредиторських вимог.

Отже, враховуючи уточнену заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017р. про грошові вимоги до боржника, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що предметом розгляду є кредиторські вимоги у розмірі 1 556 442,68грн., з яких: 824 026,50грн. боргу, 657 780,19грн. інфляційних, 74 635,99грн. - три відсотки річних.

Як свідчить зміст заяв та наявні матеріали справи, ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08 за позовом Вінницького державного аграрного університету до Іллінецького державного аграрного коледжу, Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" (правонаступником якого є Колективне сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке") про стягнення 2 621 424, 56грн. заборгованості, затверджено мирову угоду, за умовами якої Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" зобов'язується на протязі 3 (трьох) років сплатити Вінницькому державному аграрному університету рівними частками суму заборгованості - 1 408 500грн., а саме: до 15.11.2009р. - 469 500,00грн., до 15.11.2010р. - 469 500,00грн., до 15.11.2011р. - 469 500,00грн..

Враховуючи невиконанням боржником в добровільному порядку вимог мирової угоди, Вінницьким державним аграрним університетом 25.03.2010р. подано до органу виконавчої служби заяву про порушення виконавчого провадження. Так, на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження № ВП 39569098 з примусового виконання ухвали суду від 29.01.2009р. у справі №9/103-08 про стягнення 934 000,00грн..

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 14.05.2012р. у справі №9/103-08 задоволено заяву Вінницького національного аграрного університету №12-1212 від 07.05.2012р. про видачу дубліката ухвали про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі №9/103-08 від 29.01.2009р.; видано дублікат ухвали господарського суду Вінницької області про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі №9/103-08 від 29.01.2009р.; також вирішено ухвалу господарського суду Вінницької області про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі №9/103-08 від 29.01.2009р. вважати такою, що втратила чинність.

При цьому, колегія вважає, що винесення судом 14.05.2012р. у справі №9/103-08 ухвали про видачу дубліката ухвали господарського суду Вінницької області про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі №9/103-08 від 29.01.2009р., не змінює її зміст, дату винесення та правові наслідки, що настають для сторін після її прийняття.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 26.05.2015р. у справі №9/103-08 замінено боржника у виконавчому провадженні із виконання ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08 Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" його правонаступником Колективним сільськогосподарським підприємством "Іллінецьке".

Постановою від 01.07.2015р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Білоконь Русланою Павлівною замінено боржника у виконавчому провадженні № ВП 39569098 з примусового виконання ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08 - з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" його правонаступником в особі Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" .

До заяви від 08.06.2017р. №12-46-1338 про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17 Вінницьким державним аграрним університетом додано копію ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08, тобто документ, який беззаперечно підтверджує існування відповідного зобов'язання Колективного сільськогосподарського підприємства "Ілллінецьке" перед Вінницьким національним аграрним університетом та документи виконавчого провадження з примусового виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08.

Слід зазначити, що в судовому засіданні було встановлено, що Вінницький державний аграрний університет не може надати для огляду суду оригінал ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08, оскільки він знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, тому ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом в силу приписів п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до якого примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню ухвали, постанови су дів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом.

На даний час, в зв'язку з невиконанням умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08, заборгованість боржника перед Вінницьким державним аграрним університетом становить 824 026,50грн., про що свідчить довідка №12-45-1314 від 06.06.2017р., витяги з виписок по рахунках університету за 30.09.2013р., 29.10.2013р., 10.12.2013р., 20.01.2014р., 31.01.2014р., 21.02.2014р., 18.09.2014р., 07.08.2015р..

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

У рішенні від 25.07.2002р. по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

У відповідності до пункту 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Враховуючи зазначене, факт порушення Колективного сільськогосподарського підприємства "Ілллінецьке" грошового зобов'язання повторного доведення не потребує.

Також, обставини викладені у поданій заяві, підтверджуються наданими доказами.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009р. у справі №9/103-08, заборгованість боржника перед Вінницьким державним аграрним університетом становить 824 026,50грн..

Кредитором також заявлено 657 780,19грн. інфляційних та 74 635,99грн. - три відсотки річних.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Таким чином наявність ухвали про затвердження мирової угоди не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, тому висновок господарського суду Вінницької області про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.625 ЦК України є обґрунтованим.

Вказана правова позиція відображена в постановах Верховного Суду України від 14.11.2011р. у справі №3-116гс11, від 23.01.2012р. у справі №3-142гс11, які в силу приписів ст.111-28 ГПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Аналогічна позиція вказана у п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" в якій зазначено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом ч.5 ст.11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч.2 ст.625 названого Кодексу (п.5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже враховуючи вказане, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Також, перевіривши здійснені судом першої інстанції перерахунки розрахунку вимог 3% річних в сумі 72 400,96грн. та інфляційних втрат в розмірі 641 629,27грн., колегія вважає, що вони є правомірними та такі, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки заявником в уточненій заяві у розрахунку не вірно зазначено період нарахування 3% річних та інфляційних, а саме по 01.07.2017р. та червень 2017 року відповідно, тоді як правильним є нарахування 3% річних та інфляційних по 28.05.2017р. (29.05.2017р. - дата порушення провадження у справі про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке"), а тому в реші нарахованих 3% річних та інфляційних втрат слід йому відмовити.

Таким чином, приймаючи до уваги вище викладене, проаналізувавши, дослідивши наявні в матеріалах справи та додані докази, оцінюючи їх в сукупності, колегія суддів погоджується обґрунтованим висновком господарського суду Вінницької області, що заявлені Вінницьким державним аграрним університетом кредиторські вимоги підтверджені належними письмовими доказами та підлягають частковому визнанню, а саме у розмірі: 1 538 056,73грн., з яких: 824 026,50грн. боргу (четверта черга задоволення), 641 629,27грн. інфляційних, 72 400,96грн. - три відсотки річних.

Водночас, вимоги щодо 641 629,27грн. інфляційних та 72 400,96грн. - трьох відсотків річних підлягають віднесенню до шостої черги вимог кредиторів, оскільки уточнена заява №12-46-1717 від 17.07.2017р., якою заявник змінив предмет кредиторської заяви щодо згаданих вимог, подана до суду 17.07.2017р., тобто після спливу встановленого законом строку для подання відповідної заяви (оголошення про порушення провадження у справі №902/330/17 про банкрутство колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" оприлюднено 01.06.2017р.).

Крім того, підлягають визнанню вимоги кредитора у розмірі 6 400,00грн. - судового збору за подання заяви про визнання кредитором та за подання уточненої заяви про грошові вимоги, з віднесенням їх до першої черги .

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Вінницької області від 03.10.2017р. у справі №902/330/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 03.10.2017р. у справі №902/330/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке", с.Іллінецьке, Іллінецького району Вінницької області - без задоволення.

2. Справу №902/330/17 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.