ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2017 р. Справа № 5023/1996/11

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

стягувача (позивача) - не з'явився,

боржника (відповідача) - не з'явився,

ДВС - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу стягувача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №3228 Х/1-7) на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.10.17, винесеної за наслідками розгляду скарги стягувача на дії органу ДВС - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень (вх. № 198 від 10.08.2017р.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ -5", с. Подвірки,

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків,

про стягнення 454490,35 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Стягувач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби (вх. № 198 від 10.08.2017р.), в якій просить визнати незаконними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 28826544; визнати недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 28826544, яку було винесено 14.07.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.10.2017 року (суддя Кухар Н.М.) у задоволенні скарги відмовлено.

Стягувач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведену ухвалу місцевого господарського суду скасувати та задовольнити його скаргу на дії управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень.

В обґрунтування апеляційної скарги стягувач зазначає, що частина 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою відносно пункту 10 частини 1 даної статті, оскільки уточнює його дію. У зв'язку з чим, стягувач вважає, що Законом України "Про виконавче провадження" чітко визначено, що зупинення вчинення виконавчих дій за пунктом 10 частини 1 статті 34 відбувається виключно відносно стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Боржник, КП "Харківські теплові мережі", у відзиві на апеляційну скаргу проти її доводів заперечував, посилаючись на правомірність та законність дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області по зупиненню виконавчого провадження.

Представники стягувача, боржника та ДВС в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.05.2011р. у справі № 5023/1996/11 були задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" та з відповідача присуджено до стягнення на користь позивача 108658,97 грн. 3% річних, 345831,38 грн. інфляційних, 4544,90 грн. витрат по сплаті держмита, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.07.2011р. рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2011р. у справі № 5023/1996/11 змінено; позов задоволено частково; з відповідача присуджено на користь позивача 108658,97 грн. - 3% річних, 338583,59 грн. інфляційних, 4472,20 грн. витрат по сплаті держмита, 232,23 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У частині позовних вимог про стягнення 7247,79 грн. інфляційних в позові відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідача 36,23 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

05.08.2011р. на виконання вищевказаної постанови були видані відповідні накази, з виконання яких в подальшому Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження ВП № 28826544.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2014р. було здійснено заміну сторони виконавчого провадження у справі № 5023/1996/11 -Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", на її правонаступника Публічне акціонерне товариство Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України".

14.07.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №5023/1996/11, виданого 05.08.2011р.

Зазначена вище постанова мотивована тим, що дане виконавче провадження підпадає під дію п. 10 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" та підлягає обов'язковому зупиненню, оскільки боржник - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", у даній справі перебуває у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Стягувач вважає дії державного виконавця по зупиненню виконавчого провадження незаконними та такими, що суперечать вимогам ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки заборгованість яка підлягає стягненню з боржника на підставі рішення Господарського суду Харківської області по справі № 5023/1996/11 виникла не у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків останнього за спожитий природній газ, а у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків за теплову енергію.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 10 частини 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

При цьому, частиною 4 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження також передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Зазначені законодавчі положення узгоджуються з положеннями Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, виходячи з положень ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", зупинення виконавчих проваджень відносно підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється не тільки у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016р. для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, а також і по іншим виконавчим провадженням, де стягувачами є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", безвідносно до того, за що саме виникла заборгованість (постачання, газу, теплової чи електричної енергії).

Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії").

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.06.2017р. № 152 Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" включене до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувачем за наказом № 5023/1996/11 від 05.08.2011р., з урахуванням ухвали Господарського суду Харківської області від 12.02.2014 по справі № 5023/1996/11 про заміну сторони у виконавчому провадженні, є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; боржником є - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі".

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про правомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови від 14.07.2017р. ВП № 28826544 про зупинення проведення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 05.08.2011 по справі № 5023/1996/11 з посиланням на п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Посилання стягувача у скарзі в обґрунтування неправомірності дій державного виконавця на ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" та на п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено зупинення стягнення заборгованості не тільки за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, а й послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ). Тобто, ця норма розповсюджується на спірні відносини, предметом яких є стягнення заборгованості саме за теплову енергію.

При цьому, норма п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" (про неможливість застосування якої стверджує скаржник) дійсно не застосовується в даному разі. Дана норма є спеціальною по відношенню до норми ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". Приписи п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" застосовуються лише до випадків стягнення заборгованості за природний газ і регулюють певні особливості зупинення виконавчих проваджень у цих випадках. Проте, ця норма жодним чином не виключає можливість застосування більш загальної по відношенню до неї норми ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" і зупинення виконавчих проваджень у випадках передбачених нею, в т.ч. проваджень по стягненню заборгованості за теплову енергію.

За викладеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області щодо винесення постанови від 14.07.2017р. ВП № 28826544 про зупинення проведення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 05.08.2011р. по справі № 5023/1996/11 є законними та обґрунтованими, а у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби, як і в задоволенні апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - слід відмовити.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія вважає, що висновки місцевого господарського суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, винесена ухвала відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 10.10.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.11.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.