ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017 року Справа № 904/6327/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Чимбар Л.О.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Смірнов А.А., представник, довіреність №б/н від 09 жовтня 2017 року;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №1312 від 20 червня 2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року у справі №904/6327/17

за позовом: Комунального підприємства "Жилсервіс-1" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дніпро

про стягнення 29 958 грн. 39 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Комунальне підприємство "Жилсервіс-1" Дніпровської міської ради (надалі - КП "Жилсервіс-1" ДМР) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3.) на свою користь 23 258 грн. 12 коп. заборгованості, 377 грн. 17 коп. пені, 813 грн. 3 % річних, 5 510 грн. 10 коп. інфляційних втрат та 1 600 грн. витрат, понесених по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15 серппня 2017 року у справі №904/6327/17 (суддя Мельниченко І.Ф.) позов задоволено частково; з ФОП ОСОБА_3 на користь КП "Жилсервіс-1" ДМР стягнуто 14 836 грн. 56 коп. основного боргу, 813 грн. 3% річних, 5 510 грн. 10 коп. інфляційних втрат, 315 грн. 78 коп. пені та 1 146 грн. 95 коп. судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в судовому рішенні, обставинам справи, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що:

- є недоведеним факт надання позивачем послуг за договором від 01 березня 2012 року №2/9/270 у спірний період, що виключає можливість задоволення позовних вимог;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що договір від 01 березня 2012 року №2/9/270 є діючим за весь спірний період;

- в порушення норм процесуального права, суд переклав обов'язок доказування факту надання послуг з позивача на доказування факту не-надання послуг на відповідача.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підтягає задоволенню.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Між Приватним підприємцем ОСОБА_4 (замовник) та Комунальним підприємством "Жилсервіс-1", правонаступником якого є КП "Жилсервіс-1" ДМР) (виконавець), укладено договір про дольову участь сторін в утриманні загального майна від 01 березня 2012 року №2/9/270, предметом якого є передача замовником виконавцю функцій по утриманню (експлуатаційному обслуговуванню) загального майна житлового будинку, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1, частина якого належить замовнику і складає 390,80 кв.м., що використовується під магазин непродовольчих товарів.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року №16/9 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" (зі змінами, внесеними рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 листопада 2011 року №53/17) позивач є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 та з 01 березня 2012 року надає споживачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно п. 1.2 договору його метою є забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантійного обслуговування, дотримання санітарного стану прибудинкової території для належних умов експлуатації.

За умовами п.2.2 договору виконавець зобов'язався, зокрема, здійснювати експлуатаційне обслуговування майна та прибудинкової території власними засобами або із залученням підрядних організацій; забезпечити якісне утримання майна та прибудинкової території відповідно до вимог законодавства та умов договору, а замовник, в свою чергу, зобов'язався своєчасно оплачувати виконані виконавцем роботи (п.2.1 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що замовник щомісячно сплачує витрати по утриманню будинку, в тому числі витрати на утримання прибудинкової території згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 13.07.2011 року №964 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади міста». Станом на 01 березня 2012 року вони становлять 1, 1287 грн. за 1 кв.м. щомісячно без ПДВ; станом на 01 травня 2012 року 1, 3544 грн. за 1 кв.м. щомісячно без ПДВ (п.4.1 договору).

Розрахункові суми з оплати вносяться замовником не пізніше 25 числа поточного місяця (п.4.3 договору).

Грошові розрахунки за договором здійснюються в готівковому, в безготівковому порядку. Порядок розрахунків встановлюється виконавцем. За відсутності у замовника можливості здійснювати платежі в готівковій формі, останні здійснюються в безготівковому порядку (п.4.4 договору).

Згідно п.4.5 договору замовник зобов'язан щомісячно, до 15 числа кожного місяця належні рахунки на оплату експлуатаційних витрат, а також по іншим розрахункам отримувати в бухгалтерії з наступною оплатою їх відповідно до п.4.1 - п.4.5 договору. Несвоєчасне отримання замовником платіжних рахунків не звільняє його від відповідальності за прострочку відповідних платежів.

Частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 5.1 договору сторони визначили строк дії договору з 01 березня 2012 року до 01 березня 2013 року.

За відсутності заяви однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, останній автоматично пролонгується на 1 рік на тих же умовах (п.5.2 договору).

Доказів припинення, зміни або визнання договору недійсним у встановленому законом порядку сторонами суду не надано, тому колегія суддів вважає діючим договір у спірний період.

Позивач посилається на ті обставини, що на виконання умов договору ним у період: січень 2013 року - вересень 2016 року надано відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 23 258 грн. 12 коп., які відповідач не сплатив, що і є причиною виникнення спору.

На підтвердження надання відповідачу зазначених послуг позивачем суду подано копії рахунків на їх оплату за спірний період, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за укладеними із залученими підрядниками договорами.

Апелянт проти позовних вимог заперечує, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість здійснених позивачем нарахувань, відсутність підписаних між сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг) та виникнення заявленої до стягнення суми заборгованості поза межами дії договору.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 закону України "Про житлово-комунальні послуги" (надалі - Закон) передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону до житлово-комунальних послуг належать в т.ч і послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Частинами 1, 2 ст. 32 Закону визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доказів погашення заборгованості з оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території на суму 23 258 грн. 12 грн. відповідач не надав.

Ним заявлено про застосування позовної давності при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю ( ч.1 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.2.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позивач з позовом до суду звернувся 31 травня 2017 року, тобто, беручи до уваги його розрахунок заборгованості, та зважаючи на дату звернення з позовом, періодом, за який може бути подана вимога в межах строку позовної давності є: 31 травня 2014 року - 31 травня 2017 року, внаслідок чого до примусового стягнення підлягає сума основного боргу, що складає 14 836 грн. 56 коп.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума річних за загальний період прострочення з 26 червня 2014 року по 31 травня 2017 року складає 813 грн.; сума інфляції грошових коштів за період прострочення: липень 2014 року - травень 2017 року - 5 510 грн. 10 коп.

За порушення строків оплати сторонами у договорі передбачена відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня (п.4.6.договору).

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків колегія суддів вважає обґрунтованими та підлягаючими задоволенню; щодо стягнення пені за період прострочення з 26.06.2016 року по 26.03.2017 року такими, що підлягають задоволенню частково, в сумі 315 грн. 78 коп., внаслідок допущенних позивачем помилок при її нарахуванні.

Заперечення відповідача щодо відсутності підписаних між сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг) як доказів документального підтвердження факту виникнення заборгованості перед позивачем колегією суддів до уваги не приймається, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено складання та підписання таких актів. До того ж, згідно з умовами договору саме замовник зобов'язаний отримувати рахунки на оплату від виконавця (п.4.5 договору) і відсутність цих рахунків у відповідача не є підставою для несплати послуг з утримання (експлуатаційного обслуговування) загального майна житлового будинку.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року у справі №904/6327/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.О. Чимбар

(Повний текст постанови складено 23 листопада 2017 року).