РІШЕННЯ

21 листопада 2017 року Справа № 913/829/17

Провадження №31/913/829/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_2, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 103 807 грн. 96 коп.

Суддя Марченко Ю.І.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_3, представник за довіреністю від 18.09.2017;

від відповідача ОСОБА_4, довіреність №ББУ/СА46/СЛ/17 від 30.06.2017.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_2 звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит про стягнення заборгованості за договором поставки №89/15-4СА від 26.05.2015 в сумі 103 807 грн. 96 коп., в тому числі: основний борг в сумі 78 246 грн. 00 коп., пеня в сумі 3 912 грн. 30 коп., 3% річних в сумі 4 307 грн. 86 коп. та інфляційні нарахування в сумі 17 341 грн. 80 коп.

Позовні вимоги з посиланням на статті 525, 526, 629 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань зі своєчасної оплати вартості виконаних робіт за договором поставки №89/15-4СА від 26.05.2015, що укладений між сторонами цієї справи.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Присутній в судовому засіданні 21.11.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та усно повідомив, що розрахунок пені здійснювався відповідно до п.6.8. договору, а саме не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції, без визначення періоду заборгованості.

Разом з цим, від представника позивача до суду надійшов детальний розрахунок ціни позову, який судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Від представника відповідача в судовому засіданні 21.11.2017 за супровідним листом надійшли додаткові документи, зокрема відзив на позовну заяву, за яким позовні вимоги заперечені.

В обґрунтування поданого відзиву, відповідач зазначає, що оскільки на видаткових накладних не стоїть дата приймання продукції, тому, у відповідності до ч.1 ст. 692 Цивільного Кодексу України, строк оплати продукції з боку відповідача не наступив.

Разом з цим, відповідачем у відзиві викладено заяву про застосування позовної давності стосовно позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_2» за договором поставки №89/15-4СА від 26.05.2015 щодо стягнення пені в сумі 3912,30грн.

Крім того, відповідачем надано копію довідки №б/н від 24.05.2017, за якою зазначено, що починаючи з 13.03.2017 року у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" відсутній доступ до документації товариства, компютерних баз, систем товариства, внаслідок втрати контролю на здійсненням своєї господарської діяльності у звязку із захопленням невідомими особами майна відповідача.

Судом відзив відповідача прийнятий до розгляду та відповідні документи долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

26.05.2016 між сторонами у справі був укладений договір поставки 89/15-4СА, відповідно до якого позивач, як постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/чи обладнання виробничо технічного призначення, в асортименті, кількості, в строки, за вартістю та якісними характеристиками, узгодженими сторонами в дійсному договору та специфікаціях, які є невідємною частиною вказаного договору.

Так, сторонами були підписані відповідні специфікації до вказаного договору:

- специфікація №1/4 від 26.05.2015 на суму 2 534 796 грн. 00 коп.;

- специфікація №2/4 від 26.05.2015 на суму 11 712 грн. 00 коп.

Згідно п. 1.2 договору покупець зобовязаний прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію відповідно до умов договору.

Відповідно до п.4.1. договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками в строки, які узгоджені сторонами в специфікаціях до вказаного договору.

Відповідно до п.4.2 умови поставки продукції DDP, відповідно до «Інкотермс 2010», з урахуванням умов та застережень, які містяться у вказаному договорі та/чи відповідних специфікаціях до договору.

Пунктом 4.5 договору встановлено, що датою поставки вважається дата, яка зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Згідно п.5.3 договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію за договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з дати приймання відповідної продукції, якщо інший строк та порядок сплати не узгоджений сторонами в специфікаціях до договору.

Згідно п.5.4 договору та строки, які узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Так, на виконання умов договору позивачем була здійснена поставка відповідної продукції:

-за видатковою накладною №2630 від 07.10.2015 на суму 72 864 грн. 00 коп.;

-за видатковою накладною №3426 від 21.12.2015 на суму 5 382 грн. 00 коп.

Всього було поставлено продукції на загальну суму 78 246 грн. 00 коп.

Оскільки відповідачем, в добровільному порядку заборгованість за поставлений товар здійснена не була, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким окрім основного боргу, також просить стягнути пеню, нараховану відповідно до п. 6.8. договору в сумі 3 912 грн. 30 коп., та нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 4 307 грн. 86 коп. і інфляційні нарахування в розмірі 17 341 грн. 80 коп.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності з п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору №89/15-4СА від 26.05.2015, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки та купівлі-продажу.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені главою 54 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами договору №89/15-4СА від 26.05.2015 датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на товаросупровідних документах.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу відповідний товар на загальну суму 78 246 грн. 00 коп., зокрема:

-за видатковою накладною №2630 від 07.10.2015 на суму 72 864 грн. 00 коп.;

-за видатковою накладною №3426 від 21.12.2015 на суму 5 382 грн. 00 коп.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі - продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Слід також зазначити, що відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1999р. №88 із наступними змінами та доповненнями, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням), придбанням товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Відповідальність за своєчасне і якісне складання документів, передачу їх у встановлені графіком документообігу терміни для відображення у бухгалтерському обліку, за достовірність даних, наведених у документах, несуть особи, які склали і підписали ці документи.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити (назву документа, дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Належним доказом фактичного передання товару є накладна, видаткова накладна тощо, яка містить підпис уповноваженої особи про отримання товару, та довіреність уповноваженої особи на отримання товару, яка є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) на отримання товару.

Тобто, в даному випадку відповідна продукція фактично була поставлена позивачем та прийнята відповідачем у обсягах та строки визначені позивачем за накладними, що підтверджується і підписом уповноваженої особи покупця ОСОБА_5 (на підставі довіреності №107 від 01.10.2015) та ОСОБА_6 (на підставі довіреності №153/2 від 23.12.2015) проставленого на відповідних накладних, що вказані вище та зазначені позивачем за позовом та наявні в матеріалах справи (а.с.19-20, 22-23).

При цьому, відсутність дати поставки зазначеної, саме, покупцем у видаткових накладних №2630 від 07.10.2015, №3426 від 21.12.2015 не спростовує факт поставки відповідної продукції саме 07.10.2015 та 21.12.2015, відповідно.

За доводами та розрахунками позивача, відповідачем оплата поставленої продукції здійснена взагалі не була, у звязку з чим залишилась заборгованість в сумі 78 246 грн. 00 коп.

Виходячи з наведеного, слід зазначити, що матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами підтверджено, що відповідачем оплата поставленої та прийнятої продукції здійснена не була, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 78 246 грн. 00 коп. слід задовольнити.

Також, позивачем до стягнення заявлена пеня в сумі 3 912 грн. 30 коп., розрахунок якої, зокрема наведений у позовній заяві.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок, нарахування пені здійснювалося відповідно до п.6.8 договору, а саме: не більше 5 % від вартості своєчасно не оплаченої продукції (78 246,00 *5%= 3912,30).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню. Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 ГК України.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Сторони у договорі поставки № 89/15-4СА від 26.05.2015 період нарахування пені та позовну давність до вимог про стягнення пені не збільшили, тому до правовідносин сторін слід застосовувати положення, зокрема п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідна продукція була поставлена відповідачу за видатковою накладною №2630 від 07.10.2015 та за видатковою накладною №3426 від 21.12.2015 07.10.2015 та 21.12.2015 відповідно.

Відповідно до п.5.3 договору, розрахунки за продукцію здійснюється на 60 (шестидесятий) календарний день з моменту прийому відповідної продукції.

З урахуванням викладеного, строк оплати за поставлену продукцію настав 05.12.2015 (за видатковою накладною №2630 від 07.10.2015) та 18.02.2016 (за видатковою накладною №3426 від 21.12.2015), відповідно.

Оскільки тривалість строку позовної давності для стягнення пені становить один рік, тому обчислення позовної давності за видатковими накладними №2630 від 07.10.2015, №3426 від 21.12.2015 становить 06.12.2016 та 19.02.2017, відповідно.

Оскільки відповідачем подана заява в порядку ст. 267 ЦК України, суд задовольняє останню і застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення пені враховуючи наступне.

Згідно поштового штампу на конверті позовна заява була відправлена позивачем до Господарського суду Луганської області 20.10.2017, оскільки тривалість строку позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік, тому сума неустойки нарахована до 20.10.2016 стягненню не підлягає у зв'язку із спливом позовної давності.

За цих обставин, вимоги щодо стягнення пені за договором поставки №89/15-4СА від 26.05.2015 в сумі 3 912 грн. 30 коп. задоволенню не підлягають у звязку із пропуском позовної давності.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство», зазначає, що позивачем при розрахунку були допущені помилки, а саме:

- за видатковою накладною №2630 від 07.10.2015 на суму 72864,00 грн. позивачем інфляційні нарахування здійснені за грудень 2015 серпень 2017.

Тоді як, вірним слід вважати інфляційні нарахування за період січень 2016 серпень 2017 на суму боргу 72864,00 грн., які становлять 15 602 грн. 36 коп.

За таких обставин, до стягнення підлягають інфляційні нарахування за договором поставки №89/15-4СА від 26.05.2015 в сумі 16 722 грн. 53 коп.

В той же час, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство», зазначає, що позивачем при розрахунку були допущені помилки - не вірно визначено дату початку виникнення заборгованості за видатковою накладною №3426 від 21.12.2015, а саме:

- за видатковою накладною від 21.12.2015 №3426 за період з 18.02.2016 по 09.10.2017 на суму 5382,00 грн. сума 3% річних становить 265 грн. 41 коп.

Тоді як, вірним слід вважати розрахунок 3% річних, а саме:

- за видатковою накладною від 21.12.2015 №3426 за період з 19.02.2016 по 09.10.2017 на суму 5382,00 грн. сума 3% річних становить 264 грн. 59 коп.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 4289 грн. 08 коп., в решті вимог щодо стягнення суми 3% річних відмовляє.

Виходячи з наведеного, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 78 246 грн. 00 коп, 3% річних в сумі 4 289 грн. 08 коп., інфляційні нарахування в сумі 16 722 грн. 53 коп. (всього 99 257 грн. 61 коп.). В решті вимог слід відмовити.

ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача у справі пропорційно обґрунтовано заявлених та задоволених вимог в сумі 1488 грн. 86 коп.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, у спорах, що виникають при виконанні договорів покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1 488 грн. 86 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4-3, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Сведловантрацит», (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вулиця Гоголя, 24 «А» на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_2», (01033, м.Київ, вулиця Шота Руставелі, будинок 38 «Б», кімната 12, ), основний борг в сумі 78 246 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 4 289 грн. 08 коп., інфляційні нарахування в сумі 16 722 грн. 53 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1 488 грн. 86 коп.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 21.11.2017 було оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення. Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення - 23.11.2017.

Суддя Ю.І. Марченко