КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2017 р. Справа№ 910/2567/17
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Корсакової Г.В.
суддів: Скрипки І.М.
Хрипуна О.О.
при секретарі судового засідання Кравченко Х.С.
за участю представників:
від позивача: Кравець О.Я. за довіреністю;
від відповідача: Бєліков В.О. за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2017 (дата підписання 12.07.2017)
у справі № 910/2567/17 (суддя Борисенко І.І.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІЙСЬКТОРГ
про сплату штрафних санкцій в розмірі 66 646,90 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІЙСЬКТОРГ про стягнення 66 646,90 грн. штрафних санкцій за договором від 30.08.2016 №116/ВЗЗ-2016.
10.05.2017 позивачем до господарського суду міста Києва подана заява про збільшення розміру позовних вимог у зв`язку з допущенням помилки в розрахунках штрафних санкцій та неврахуванні всіх необхідних видаткових накладних до Договору. Так, відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача 52 416,00 грн. пені та 43 680,00 грн. штрафу, що разом становить 96 096,00 грн.
Вказана заява про збільшення розміру позовних вимог прийнята господарським судом міста Києва.
Рішенням господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/2567/17 у позові відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/2567/17 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також скаржник просить суд поновити пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Скрипки І.М., Хрипуна О.О. поновлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/2567/17 до провадження, розгляд справи призначено на 19.10.2017.
19.10.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
В судовому засіданні 19.10.2017 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.
Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.08.2016 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ВІЙСЬКТОРГ (надалі Учасник) укладено договір №116/ВЗЗ - 2016 (надалі Договір), відповідно до п.1 якого Учасник зобов`язується у 2016 році поставити Замовникові товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (додаток 1), а Замовник прийняти і оплатити такі товари.
Згідно з п. 1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 016:2010 - 10.85.1 - Набори продуктові та готові страви (код ДК 021:2015 - 15897000-2- консерви та пайки (повсякденний набір сухих продуктів (ПКМУ від 29.03.02р, № 426, зі змінами)) (надалі - Товар). Кількість товару за Договором 50 000 комплектів.
Відповідно до п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Договору розрахунки за товар, що поставляються, Замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 90 календарних днів з дати документального підтвердження Учасником Замовнику доставки товару до товароодержувача. До кожної партії товару що постачається, Учасник обов`язково надає Замовнику накладну (у трьох примірниках) та рахунок - фактуру, завірені печаткою та підписом особи Учасника, уповноваженої на підписання господарських та фінансових документів. Платником та одержувачем товару за цим Договором є Замовник. Датою розрахунків за цим Договором вважають день надходження коштів на розрахунковий рахунок Учасника.
Відповідно до п. 5.1, 5.2 Договору визначено, що строк поставки товару за цим Договором складає 10 календарних днів з моменту подання письмової або телефонної заявки Замовником. Відвантаження та доставка товару на склад Замовника з подальшим транспортуванням (перевезенням) в частини Національної гвардії України визначені специфікацією, проводиться за рахунок коштів Учасника (або транспортом Учасника) на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010).
Відповідно до видаткових накладних: №54 від 11.10.2016, №59 від 19.10.2016, №60 від 19.10.2016, №63 від 20.10.2016, №75 від 31.10.2016, №78 від 09.11.2016, №79 від 10.11.2016, № 81 від 01.12.2016, №82 від 08.12.2016, №83 від 12.12.2016, №84 від 15.12.2016 та №85 від 15.12.2016, Відповідач поставив Товар на склад Позивача, а Позивач за накладними прийняв Товар в місці поставки. Вказані накладні містять підпис та печатки позивача та відповідача. Вказане також підтверджено сторонами.
Таким чином, відповідно до вищезазначених накладних, відповідачем було виконано умову договору щодо поставки товару, а позивачем виконано умову договору щодо прийняття поставленого товару.
Позивач вказує, що відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо поставки товару у зв`язку з чим позивачем нараховано на підставі п. 7.3 Договору пеню в розмірі 52 416,00 грн. та штраф в розмірі 43 680,00 грн.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно з пунктом 7.3 Договору за порушення строків поставки товару зазначеного у пункті 5.1. Договору Учасник сплачує Замовникові пеню у розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ вартості поставленого товару за кожен день прострочення поставки. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно положень п.5.2. Договору, місцем поставки товару є склад Позивача на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010). Також п.5.2. Договору визначено, що подальше транспортування Товару із місця поставки, а саме Складу Позивача в частини Національної Гвардії України, визначені специфікацією, проводиться за рахунок коштів Відповідача (або транспортом Відповідача). Таким чином внутрішнє переміщення Товару зі складу Позивача до його частин шляхом перевезення, повинно здійснюватись або за рахунок Відповідача, або його транспортом.
Таким чином, Договір є змішаним правочином, де основним зобов`язанням є поставка товару, а додаткове зобов`язання, або надання послуг з перевезення Товару шляхом переміщення поставленого Товару з складу Позивача до військових частин Позивача власним транспортом, або здійснення оплати витрат на перевезення Товару зі складу Позивача до військових частин Позивача.
При цьому, Договором не передбачено строки надання транспорту Відповідача для внутрішнього переміщення Товару зі складу Позивача до його частин, як і не передбачено відповідальності за строки надання транспорту.
Також необхідно зазначити, що п.5.2. Договору містить диспозитивну норму, яка надає Позивачу право здійснити перевезення із Складу до своїх частин самостійно, але за рахунок Відповідача, або здійснити таке перевезення транспортом Відповідача.
Згідно Специфікації, що є Додатком №1 до Договору, подальше транспортування Товару до зазначених частин Позивача повинно здійснюватись за рахунок Відповідача.
Таким чином, згідно до зазначеного, Позивач помилково вказує про порушення Відповідачем умов договору щодо строків поставки Товару, посилаючись на те, що датою поставки є перевезення Товару із Складу Позивача до частин Позивача.
Відповідно п. 5.1 Договору, строк поставки товару за цим Договором складає 10 календарних днів з моменту подання письмової або телефонної заявки Замовником.
В матеріалах справи містяться 2 заявки до договору з уточненими датами поставки товару для подальшого розподілу товару по зазначеним військовим частинам, а саме заявка від 03.10.2016, вих. №2647 від 06.10.2016 та заявка від 31.10.2016 за вих. №2877 від 01.11.2016.
З заявки від 03.10.2016 року вих. №2647 від 06.10.2016 та заявки від 31.10.2016 вих. №2877 від 01.11.2016 вбачається, що жодна зазначена дата поставки Товару не відповідає вимогам п.5.1. Договору та складають строк поставки або 9 днів, або 23 дні або 16 днів, що є порушенням п. 5.1. Договору. Окрім того, дата заявки та дата реєстрації заявки Позивачем не співпадають, що також свідчить про невідповідність заявок п.5.1. Договору.
Матеріали справи не містять доказів подання (відправлення) заявок чи їх передання відповідачу, а положення п. 5.1 Договору чітко визначають, що строк поставки товару складає 10 календарних днів з моменту подання письмової або телефонної заявки Замовником.
При цьому, відповідач вказує, що вказані письмові заявки від позивача не отримував та зазначив, що всі поставки здійснювались у зазначені в телефонних заявках строки, тобто протягом 10 днів, відповідно до п. 5.1 Договору.
Щодо доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, про те, що під час моніторингу електронної пошти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України були виявлені докази відправлення заявок на електронну адресу ТОВ «Військторг», колегія суддів зазначає, що скаржником в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України не обґрунтовано неможливість подання вказаних документів суду першої інстанції. Крім того, додані до апеляційної скарги документи не є належними доказами, в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують подання позивачем письмових заявок відповідачу.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Твердження позивача про порушення строків виконання відповідачем зобов`язання є необґрунтованими та недоведеними.
З огляду на зазначене, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову.
Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її необґрунтованістю. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/2567/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - без задоволення.
Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/2567/17 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/2567/17 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 910/2567/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді І.М. Скрипка

О.О. Хрипун