РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017Справа №910/17658/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІМІК"

до Приватного підприємства "Рось"

про стягнення 25 668,82 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Кутовий Я.А. - за довіреністю від 30.10.2017 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІМІК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Рось" про стягнення 25 668,82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості виконаних позивачем робіт згідно умов Договору підряду №27 від 30.11.2015 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь: 20 504,50 грн. - заборгованості за Договором, 1 063,42 грн. - 3% річних, 4 100,90 грн. - інфляційних втрат, 1 600,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 07.11.2017 року.

В судове засідання 07.11.2017 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 17.10.2017 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 07.11.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 07.11.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІМІК" (далі по тексту - виконавець, позивач, ТОВ "ЛІМІК") та Приватним підприємством «Рось» (далі по тексту - замовник, ПП «Рось») укладено Договір підряду №27 (далі по тексту - Договір), за умовою якого (п. 1.1. та 1.3. Договору) Замовник в порядку та на умовах та в термін, визначених у цьому Договорі, доручає Виконавцеві, а Виконавець бере на себе зобов'язання своїми силами, засобами, та із матеріалів замовника, виконати наступні роботи: будівництво вбудованої котельні з установкою парового котла типу Е 1,0-0,9, згідно з Кошторисом, що є невід'ємною частиною даного Договору та викладений у Додатку №1, а замовник зобов'язаний своєчасно прийняти і оплатити роботи.

Відповідно до п.2.1. Договору термін виконання робіт становить:

- Початок робіт: на протязі 5 (п'яти) календарних днів з моменту проведення Замовником попередньої оплати, визначеної в п. 4.2.1. Договору та після надання Замовником проектно-кошторисної документації та Декларації про початок виконання будівельних робіт (п.2.1.1. Договору);

- Закінчення робіт: протягом 40 робочих днів з моменту отримання від Замовника попередньої оплати, проектно-кошторисної документації та Декларації про початок виконання будівельних робіт (п.2.1.2. Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що вартість робіт становить 94 348,80 грн. в тому числі ПДВ 20%-15 724,80 грн.

Згідно з п.4.2. Договору розрахунок між Замовником і Виконавцем проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця наступним чином:

- передплата в розмірі 30% від вартості робіт визначеної в п. 4.1. Договору, в сумі 28 304,64 грн. в т.ч. ПДВ 20% здійснюється Замовником на протязі 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання договору на підставі наданого рахунку. Сторони домовились, що термін передплати може складати і інший більш тривалий термін (п.4.2.1. Договору);

- остаточний розрахунок - протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту приймання Замовником робіт, вказаних в п.1.1. даного договору та підписання акту приймання передачі

, виконаних робіт в порядку, визначеному Договором (п.4.2.2. Договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на то представниками Сторін та скріплення їх підписів відповідними печатками сторін (п. 9.1. Договору).

Відповідно до п.9.2. Договору строк дії цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.9.1. цього Договору, та діє до 15.02.2016 року включно, а в частині не виконаних зобов'язань та гарантійних зобов'язань Виконавця - до повного виконання їх Сторонами.

22.12.2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, за умовою якого Підрядник приймає на себе зобов'язання з виконання додаткових робіт, крім тих, що визначені в п. 1.1. Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 22.12.2015р.) загальна вартість робіт за Договором становить 114 998,40 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 19 166,40 грн.

Строк дії Договору починає перебіг в момент, визначений в п. 9.1. Договору, та закінчується 31.12.2016 року. В частині не виконаних зобов'язань та виконання гарантійних зобов'язань Виконавця Договір діє до повного їх виконання (п.9.2. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 22.12.2015р.).

26.01.2016 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору, за умовою якого Підрядник приймає на себе зобов'язання з виконання додаткових робіт, крім тих, що визначені в п. 1.1. Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 26.01.2016р.) загальна вартість робіт за Договором становить 114 998,40 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 19 166,40 грн.

10.03.2016 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору, за умовою якого Підрядник приймає на себе зобов'язання з виконання додаткових робіт, крім тих, що визначені в п. 1.1. Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 10.03.2016р.) загальна вартість робіт за Договором становить 355 056,11 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 59176,02 грн.

Позивачем виконані, а відповідачем прийняті роботи на суму 329 415,12 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується підписаними між сторонами Актами приймання виконання будівельних робіт зокрема: за грудень 2015 року на суму 16 173,60 грн., за грудень 2015 року на суму 52 708,80 грн., за січень 2016 року на суму 37 352,40 грн., за січень 2016 року на суму 4 473,60 грн., за лютий 2016 року на суму 172 202,19 грн., за березень 2016 року на суму 23 771,68 грн., за березень 2016 року на суму 18 732,85 грн.

29.09.2016 року відповідачем отримано від позивача проектно-технічну документацію на об'єкт будівництва до складу якої входить: паспорт котла, Акт обстеження справності котла, посвідчення якості монтажу, креслення приміщень, довідка про відповідність водопідготовки проекту; довідка про наявність та характер приладів живлення, висновок експертизи, робочий паспорт № 2015-008-Г4. Будь-яких зауважень від відповідача до позивача з приводу отриманої проектно-технічної документації від відповідача не надходило.

На виконання умов Договору відповідачем сплачено на користь позивача 308 910,62 грн., сума коштів в розмірі 20 504,50 грн. залишилась неоплаченою відповідачем.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості виконаних позивачем робіт, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з їх оплати в розмірі 20 504,50 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, за своєю правовою природою є правовідносинами, які виникають при укладені договорів підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується вартість фактично виконаних робіт позивачем за Договором у сумі 329 415,12 грн.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, виконав роботи за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача повну вартість виконаних робіт, та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 20 504,50 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 20 504,50 грн. (заборгованості за Договором), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 1 063,42 грн. (3% річних) та 4 100,90 грн. (інфляційних втрат).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 063,42 грн. (3% річних) та 4 100,90 грн. (інфляційних втрат), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Рось" (01010, м. Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА МАЗЕПИ, будинок 10; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІМІК" (42700, Сумська обл., місто Охтирка, ВУЛИЦЯ АРМІЙСЬКА, будинок 1, кімната 117; ) 20 504 (двадцять тисяч п'ятсот чотири) грн. 50 коп. - заборгованості за Договором, 1 063 (одну тисячу шістдесят три) грн. 42 коп. - 3% річних, 4 100 (чотири тисячі сто) грн. 90 коп. - інфляційних втрат, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 грн. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 21.11.2017 року.