ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.11.2017 Справа № 920/404/17

За позовом Департаменту забезпечення ресурсних платежів ОСОБА_1 міської ради, м. Суми

до відповідача ОСОБА_1 обласного відділення Національної Всеукраїнської музичної спілки, м. Суми

про виселення із займаного приміщення

Головуючий суддя Котельницька В. Л.

Судді: Костенко Л.А.

ОСОБА_2

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність № 06.01-27/1 від 10.01.2017)

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність б/н від 24.07.2017)

При секретарі судового засідання Пономаренко Т. М.

В судовому засіданні, розпочатому 21.09.2017, відповідно до положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України за згодою представників сторін оголошувались перерви до 18.10.2017 до 11 год. 30 хв. та до 15.11.2017 до 11 год. 00 хв.

Суть спору: позивач відповідно до вимог позовної заяви просить суд виселити відповідача із займаного нежитлового приміщення площею 95,8 м2, яке розташоване за адресою: м. Суми, вул. Терезова, 2, а також покласти на відповідача судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представниками сторін протягом судового розгляду справи подавались для долучення до матеріалів справи докази на підтвердження їх позицій з предмета спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив:

20.03.2002 між Управлінням комунального майна та приватизації ОСОБА_1 міської ради, правонаступником якого є позивач (наймодавцем за договором), та ОСОБА_1 обласним відділенням Національної Всеукраїнської музичної спілки (наймачем за договором, відповідачем у справі) був укладений договір користування № ФМ/к-027, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у безкоштовне тимчасове користування на умовах, визначених цим договором, нежитлові приміщення, визначені у п. 1.5 договору приміщення, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Терезова, 2, площею 95,8 м2.

Згідно умов п. 5.1 даного договору його укладено строком на один рік з 20.03.2002 по 20.03.2003. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до п. 5.3 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

10.11.2006 між сторонами у справі була укладена Зміна № 1 до договору користування № ФМ/к-027 від 20.03.2002, відповідно до якої внесено зміни до вказаного договору.

Так, відповідно до пункту 1.1 договору в редакції зміни № 1 наймодавець передає, а наймач приймає у безкоштовне постійне користування на умовах, визначених цим договором, майно згідно опису.

Відповідно до п. 1.2 договору у користування передаються нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Суми, пров. Терезова, 2, загальною площею 95,8 м2.

Майно, згідно з умовами п. 1.3 договору, надається у користування наймачу для використання його як творча майстерня.

Відповідно до п. 1.4 договору майно надане у користування на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради XXIII скликання 15 сесії від 22.11.2000 «Про передачу в користування нежитлових приміщень по вул. Петропавлівській, 96, площею 27,5кв.м.; по провулку Терезова, 2, площею 95,8кв.м.; по вул. СКД, 48/1, площею 47,2кв.м.; пр-ту ім. М.Лушпи, 42, приміщення 3, площею 86,52кв.м.; по вул. Кооперативній, 7, приміщення 11, площею 21,0кв.м.» на виконання Указу Президента України №913/2000 від 24.07.2000 «Про державну підтримку національних творчих спілок України», Розпорядження Президента України «Про деякі заходи щодо розвитку національної культури» №16/94-рп від 09.03.1994, Закону України «Про професійних творчих працівників та творчі спілки» №554/97-ВР від 07.101997.

Розділом 2 договору користування у редакції Зміни № 1 сторони погодили права та обов'язки наймача. Так, наймач зобов'язаний: використовувати майно у відповідності до умов та за призначенням, визначеним в п.1.3. цього договору, без права перепрофілювання; щороку здійснювати за кошти, заплановані на ці цілі в бюджеті або залучені ним у інвесторів, на взаємовигідних умовах, на договірній основі, поточний ремонт, підтримувати майно у придатному для використання стані; не допускати знецінення та погіршення стану майна; здійснювати заходи щодо схоронності за кошти, заплановані на ці цілі в бюджеті або залучені ним у інвесторів, на взаємовигідних умовах, на договірній основі; протягом 15 днів з моменту підписання договору застрахувати майно, за кошти, заплановані на ці цілі в бюджеті або залучені ним у інвесторів, на взаємовигідних умовах, на договірній основі, на користь наймодавця; у разі погіршення стану майна за вини наймача, відшкодувати наймодавцю збитки; прийняти майно на баланс з приміткою, що воно знаходиться в безоплатному користуванні; у разі загибелі майна з вини наймача, відшкодувати наймодавцю його вартість (пункт 2.1). Наймач має право: вимагати зміни умов договору, якщо через обставини, які він не міг передбачити, істотно і змінилися умови користування, передбачені цим договором, або істотно погіршився стан майна через форс-мажорні обставини; достроково розірвати договір, якщо майно в силу обставин, за які наймач не відповідає, знаходиться в стані, не придатному для використання (пункт 2.2).

Права та обовязки наймодавця сторони погодили у розділі 3 договору користування. Так, зокрема, наймодавець має право достроково розірвати договір у разі невиконання наймачем покладених на нього обовязків (п. 2.1, п.4.1), а також якщо наймач навмисно або з необережності погіршує стан майна; контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання майна, переданого у користування за договором; вимагати від наймача відшкодування збитків, понесених у разі несвоєчасного повернення майна, вимагати внесення змін до цього договору у разі невиконання наймачем покладених на нього обовязків, а також, якщо наймач навмисно або з необережності погіршує стан майна (пункт 3.2).

Відповідно до умов пункту 4.8 договору користування він припиняється у випадках, передбачених п. 3.2 договору; за взаємною згодою сторін; у разі загибелі або втрати майна; за рішенням суду або господарського суду.

Як свідчать матеріали справи, відповідач вступив у користування майном згідно акту приймання-передачі приміщень, який є Додатком № 1 до договору користування № ФМ/к-027 від 20.03.2002.

У ході судового розгляду справи позивач зазначав, що 17.01.2017 була проведена перевірка виконання умов договору користування відповідачем, за результатами якої був складений відповідний акт. Так, у ході перевірки було встановлено погіршення стану будівлі та погіршення стану несучої спроможності будівлі, приміщення знаходиться у занедбаному стані, у звязку з чим стан майна, переданого у користування, на думку позивача, погіршився з вини відповідача. Акт перевірки підписаний директором Департаменту забезпечення ресурсних платежів ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5, заступником директора департаменту начальником управління майна ОСОБА_6 (підпис відсутній), начальником відділу орендних відносин управління майна ОСОБА_7, головним спеціалістом відділу орендних відносин управління майном ОСОБА_8

У звязку з виявленими порушеннями умов договору позивачем на адресу відповідача був направлений лист № 06.01-16/171 від 30.01.2017 про припинення договору користування № ФМ/к-027 від 20.03.2002 та необхідність повернення майна, що перебуває у користуванні відповідача, позивачеві у строк до 10.02.2017. Даний лист отриманий керівником відповідача 07.02.2017, про що свідчить його особистий підпис.

Вважаючи договір користування розірваним у відповідності до приписів ст. 763 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду з даним позовом про примусове виселення відповідача із займаного приміщення, оскільки у термін, визначений у листі позивача № 06.01-16/171 від 30.01.2017, відповідач не повернув позивачеві майно, що є предметом договору № ФМ/к-027.

Відповідач, у свою чергу, заперечує факт допущення ним погіршення технічного стану будівлі, який міг стати підставою для розірвання договору користування, навпаки, наполягає, що ним були здійснені поліпшення стану нежитлових приміщень, про що свідчать докази, додані ним до матеріалів судової справи. У звязку з наведеним, відповідач не вбачає підстав для розірвання спірного договору, а відтак, і для виселення відповідача із займаного приміщення.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, підставами виникнення яких, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є підставою виникнення господарського зобовязання, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п. 1 ст. 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до п. 1 ст. 759 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договорів. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позов, що розглядається у даній справі, містить вимогу про виселення наймача із займаного приміщення після розірвання договору користування № ФМ/к-027 від 20.03.2002 в односторонньому порядку з підстав неналежного виконання наймачем взятих на себе договірних зобовязань.

До спірних правовідносин суд застосовує положення законодавства про оренду (найм), оскільки саме таку правову природу має укладений між сторонами у справі договір.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

В силу положень ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; згідно ч. 2 даної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок

завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що

вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 763 Цивільного кодексу України якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору у будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Стаття 782 Цивільного кодексу України передбачає право наймодавця відмовитись від договору найму та вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Статтею 783 цього Кодексу наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач соєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обовязок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 вказаного Кодексу у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Поняття належності та допустимості доказів наведено у ст. 34 вказаного Кодексу. Так, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як доказ неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобовязань за договором користування, яке стало підставою для розірвання вказаного договору, позивач надав копії фотографічних знімків, з яких неможливо достеменно встановити, що обєкт нерухомого майна, зображений на цих знімках, є предметом договору користування № ФМ/к-027 від 20.03.2002, через відсутність на них будь-яких ідентифікуючих ознак. Разом з тим, з наданих позивачем документів вбачається, що частина зазначених фотознімків датована 26.11.2014 є додатком до Акту обстеження нежитлового приміщення від 26.11.2014, яким встановлений факт проведення відповідачем ремонтних робіт у використовуваних нежитлових приміщеннях. Інша ж частина фотознімків, які позивачем визначені як додаток до Акту обстеження нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Суми, розташованих за адресою: м. Суми, пров. Терезова, 2 від 05.01.2017 (у якому встановлено факти наявності тріщин на стінах, пошкодження покрівлі, вибиття вікон), взагалі не вказують на те, що ці знімки зроблені на спірному обєкті нерухомого майна, оскільки на будові, зафіксованій на цих знімках, містяться таблички Весільної агенції «Гріко та Солодко», а також ТОВ «Гранум» і Приватного торгівельно-туристичного підприємства.

До того ж суд зауважує, що Акт обстеження нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Суми, розташованих за адресою: м. Суми, пров. Терезова, 2 від 05.01.2017 та Акт перевірки виконання умов договору користування № ФМ/к-027 від 20.03.2002 від 17.01.2017, у яких встановлено погіршення технічного стану нежитлових приміщень та несучої спроможності будівлі, складені та підписані особами, повноваження яких на складання такого змісту актів та надання відповідних висновків у будівельній галузі, позивачем не підтверджені.

На противагу доказам позивача відповідачем на підтвердження проведення поліпшень у використовуваних нежитлових приміщеннях поданий суду звіт Центру наукових досліджень та проектування конструкцій промислових будівель та споруд (ЦНДПпромбудов) про технічне обстеження будівельних конструкцій приміщень ОСОБА_1 обласного обєднання Національної Всеукраїнської музичної спілки, пров. Терезова, 2, м. Суми. Так, з даного звіту вбачається, що за наслідками проведених обстежень було встановлено факт проведення робіт по підсиленню несучих конструктивних елементів приміщень, визначено нормальний та задовільний стан даних приміщень та зароблено висновок про можливість безпечної експлуатації споруди.

Повноваження Центру наукових досліджень та проектування конструкцій промислових будівель та споруд (ЦНДПпромбудов) на проведення відповідних досліджень підтверджені Ліцензією Державної Архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку та будівництва України АГ № 573448 від 22.02.2011.

На підтвердження своєї позиції відповідачем також подані до суду фотознімки, які підтверджують, що ані фасад будівлі, ані внутрішні приміщення не перебувають у занедбаному стані, в частині приміщень ремонтні роботи проведені та вони використовуються у діяльності відповідача, в іншій частині приміщень ремонтні роботи тривають, стіни та вікна будівлі не пошкоджені.

Дослідивши надані відповідачем докази, суд погоджується з його позицією стосовно відсутності підтверджених фактів порушення відповідачем як наймачем нежитлових приміщень умов договору та вчинення дій, які призвели до погіршення стану використовуваної будівлі.

Таким чином, суд зазначає, що наданими позивачем у справі доказами не підтверджується факт порушення відповідачем договірних зобовязань за договором користування, які могли б стати підставою для його розірвання. Натомість, відповідачем були подані до суду докази, які спростовують обставини, викладені позивачем у позові. Відтак, суд вважає хибними та передчасними висновки позивача щодо розірвання договору користування № ФМ/к від 20.03.2002 з причин невиконання наймачем покладених на нього обовязків, та, як наслідок щодо виселення наймача (відповідача) із займаного приміщення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача недоведеними, безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у даній справі суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 629, 651, 759, 782, 783, 785 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Повне рішення складене 20.11.2017.

Головуючий судя ОСОБА_9

Суддя Л.А.Костенко

Суддя О.Ю.Сопяненко