ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.11.2017 Справа № 904/8731/17
За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 1 059 620,59 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №276/16 від 27 грудня 2016 року, головний юрисконсульт

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №219юр від 30 грудня 2016 року, начальник управління правового супроводження проектів в м. Дніпро

С У Т Ь С П О Р У:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" заборгованість у розмірі 1 059 620,59грн., з яких:

- інфляційні збитки у розмірі 1 050 687,02грн.;

- 3 % річних у розмірі 8 933,57 грн.;

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2016 від 20 грудня 2010 року в частині повної та своєчасної оплати поставленого природного газу.

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012 стягнуто з ПАТ "Дніпрогаз" на користь ДК "Газ України" 39 673 389,87 грн. - основного боргу за спірним договором, 1 498 820, 99 грн. - пені, 1 598 408,76 - інфляційних втрат (за період лютий 2011 року - квітень 2012 року), 1 703 994,70 грн. - 3% річних (11.02.2011 по 11.10.2011 включно), та 64 380,00 грн. судового збору.

В процесі виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012 між сторонами укладено мирову угоду, яку затверджено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012.

У зв'язку з тим, що мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні та, в свою чергу, не припиняє зобов'язання за договором та з урахуванням того, що, відповідно до положень ст. 534 ЦК України, відповідач погасив спочатку пеню в розмірі 1 498 820, 99 грн., та лише з 30.07.2013 платежі які надходили від відповідача зараховувались на погашення суми основного боргу, таким чином позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат (за вересень 2014 року) та 3% річних (за період 28.09.2014 - 30.09.2014) відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням платежів здійснених відповідачем.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що 07.12.2012 між позивачем та відповідачем було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 по справі 36/5005/6053/2012.

Визначений сторонами порядок розрахунків ПАТ "Дніпрогаз" не порушений, тобто погоджені сторонами умови виконуються належним чином, у зв'язку з чим підстави для нарахування 3% річних та інфляційних відсутні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 порушено провадження у справі №904/8731/17, справу призначено до розгляду в засіданні на 24.10.2017. З 24.10.2017 розгляд справи відкладено на 14.11.2017. У судовому засіданні 14.11.2017 оголошена перерва на 22.11.2017.

В судовому засіданні 22.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

20.12.2010 між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпрогаз" (покупець, відповідач) було укладено договір №06/10-2016 про закупівлю природного газу за державні кошти (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобовязується поставити покупцеві в 2011 природний газ виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а покупець зобовязується прийняти та оплачувати природний газ на умовах цього договору.

В подальшому, відповідно до п.1 додаткової угоди від 28.01.2011 №1 сторонами змінено назву договору на договір поставки природного газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 39 673 389, 87 грн. основного боргу за поставлений природний газ, 1 498 820, 99 грн. пені, 1 703 994, 70 грн. 3% річних, 1 598 408, 76 грн. інфляційних втрат; 64 380, 00 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що інфляційні втрати стягнуто за період з лютого 2011 року по квітень 2012 року, 3% річних за період з 11.02.2011 по 11.10.2011.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 видано 08.10.2012 наказ про примусове виконання рішення у справі № 36/5005/6053/2012.

Ухвалою Господарського Дніпропетровської області від 25.12.2012 затверджено мирову угоду від 07.12.2012, укладену між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічним акціонерного товариством "Дніпрогаз".

Пунктом 4 затвердженої мирової угоди передбачено, що боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму в розмірі 44 474 614,32 грн., вказану у п.1 цієї ОСОБА_2 угоди, шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. Сторони домовились, що у січні 2013 року підлягає до сплати 247 081,31 грн., з лютого 2013 року по грудень 2027 року по 247 081,19 грн. щомісяця.

Позивач, посилаючись на те, що мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні та, в свою чергу, не припиняє зобов'язання за договором та з урахувань того, що відповідно до положень ст. 534 ЦК України відповідач погасив спочатку пеню в розмірі 1 498 820, 99 грн., та лише з 30.07.2013 платежі які надходили від відповідача зараховувались на погашення суми основного боргу, відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням платежів здійснених відповідачем нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за вересень 2014 року у розмірі 1 050 687,02 грн. та 3% річних за період з 28.09.2014 по 30.09.2014 у розмірі 8 933,57 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що внаслідок укладення ОСОБА_2 угоди. Сторонами змінено строк виконання зобов'язання за договором. Оскільки графік внесення щомісячного чергового платежу, відповідно до мирової угоди, відповідачем не порушений, у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Вказане і стало причиною звернення з позовом до суду.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11).

Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України не є штрафними санкціями (аналогічна позиція викладені у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі № 6-42цс11).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.12 у справі №36/5005/6053/2012 стягнуто з відповідача 39 673 389,87 грн. основного боргу, 1 498 820,99 грн. пені, 1 703 994,70 грн. 3% річних, 1 598 408,76 грн. інфляційних, 64 380,00 грн. судового збору.

Сторонами 07.12.2012 укладено мирову угоду, якою змінено, в тому числі, і порядок сплати основного боргу за договором, та розстрочено його оплату до грудня 2027 року відповідно до погодженого сторонами графіку.

Вказану мирову угоду затверджено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.12 по справі №36/5005/6053/2012.

Пунктом 4 ОСОБА_2 угоди передбачено, що боржник (ПАТ "Дніпрогаз") зобов'язується сплатити у повному обсязі суму в розмірі 44 474 614,32 грн. (що включає заборгованість за договором, втрати від інфляції, три відсотки річних та пеню), шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача (позивача) у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Пунктом 12 мирової угоди встановлено, що боржник зобов'язується відшкодувати стягувачу збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого п. 4 цієї мирової угоди.

Таким чином, уклавши за взаємною згодою ОСОБА_2 угоду, яку в подальшому затверджено у судовому порядку, сторони встановили розмір щомісячного платежу, який сплачується протягом погодженого періоду, строк його сплати, а також відповідальність за його порушення у вигляді відшкодування позивачу збитків у разі невиконання або неналежного виконання ПАТ "Дніпрогаз" зобов'язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого мировою угодою.

Внаслідок укладення сторонами мирової угоди від 07.12.2012 зобов'язання боржника за договором не є простроченими, а, відтак, відсутні підстави для нарахування за цей період встановленого законом (ст.625 ЦК України) індексу інфляції і трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

Аналогічна правова позиція виклеєна у постановах Вищого господарського суду України від 05.10.2017 у справі №904/8688/16, Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №3-1276г15)

Як встановлено судом, що також не заперечується позивачем, ПАТ "Дніпрогаз" зобов'язання за мировою угодою та за договором виконує належним чином.

Відповідно до погодженого сторонами графіку, з січня 2013 року по вересень 2017 року ПАТ "Дніпрогаз" сплатило 14 148 007,95 грн., що підтверджується реєстром платежів з зазначенням банківських реквізитів платіжних доручень.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.598, ст.ст.599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Однак, за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням, на боржника не покладаються наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, за період такого розстрочення.

З ухвали про затвердження мирової угоди, вбачається, що фактично сторони домовилися про розстрочку виконання рішення суду.

Визначений сторонами порядок розрахунків відповідачем не порушений, тобто погоджені сторонами умови виконуються належним чином, у зв'язку з чим підстави для нарахування 3% річних та інфляційних відсутні.

Посилання позивача у позовній заяві на судові рішення по справам №12/190/09 та №9/5014/969/12, як на аналогічні, не приймаються судом з наступних підстав.

Так, згідно постанови Вищого господарського суду України від 02.03.10 у справі №12/190/09 відповідачем були порушені умови укладеної сторонами мирової угоди - прострочено оплату суми основного боргу у розмірі 4 427 301,30 грн. У постанові ВГСУ зазначено, що підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення вказаної суми з урахуванням передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних стало неналежне виконання відповідачем умов мирової угоди, затвердженої судом, щодо погашення до 01.03.2009 заборгованості у розмірі 4 427 301,30 грн.

Щодо постанови Верховного Суду України у справі №9/5014/969/12 від 09.11.2016. то спірні правовідносини виникли при виконанні ухвали про затвердження мирової угоди, яка стосувалась стягнення з відповідача суми основного боргу та витрат зі сплати судового збору, тобто питання стягнення інфляційних та 3% річних мировою угодою вирішено не було. Верховним Судом, враховано, що згідно затвердженої мирової угоди, боржник зобов'язується сплатити на користь стягувача 313 096 525,02 грн., в тому числі: основного боргу в сумі 313023445,02 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 73080,00 грн. рівними частинами щомісячно, починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, що проводиться у зв'язку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей. Таким чином, в зазначеній справі мирова угода укладена лише стосовно певної частини позовних вимог, і передбачала розстрочення суми основного боргу та витрат по сплаті судового збору, більш того - сама мирова угода навіть не почала виконуватись сторонами, оскільки умови її виконання (завершення АТО) не настали, отже, ні основний борг, ні судовий збір відповідачем не погашені, а питання стягнення штрафних санкцій мировою угодою взагалі не врегульоване.

Таким чином, вказана позивачем судова практика не може бути врахована, оскільки у справі, що розглядається відповідачем належним чином виконуються умови укладеної сторонами та затвердженої судом мирової угоди, якою визначено графік сплати як основного боргу, так і штрафних санкцій та інших нарахувань за договором.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.11.2017

Суддя Н.М. Євстигнеєва