РІШЕННЯ

08 листопада 2017 рокуСправа № 921/520/17-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 47200)

до відповідача Зборівської міської ради (вул. Б.Хмельницького, 13, м. Зборів, Тернопільська область, 47201)

про зобов'язання повернути заборгованість в сумі 62 134 грн.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_3, довіреність № 27 від 14.07.17 р.

відповідача: Бігус Т.Б., довіреність № б/н від 06.10.17 р.

Суть справи:

Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Зборівської міської ради про зобов'язання повернути заборгованість в сумі 62 134 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом умов договору №3 на відновлення зруйнованого снігопадом даху над третім під'їздом житлового п'ятиповерхового будинку по АДРЕСА_2, в частині своєчасної та повної оплати вартості виконаних робіт, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість сума якої заявлена до стягнення у судовому порядку.

Разом з тим, 07.11.2017р. від позивача надійшли заява та клопотання про зменшення розміру позовних вимог щодо заявленої до стягнення суми боргу, згідно яких сума основної заборгованості становить 28 747 грн.

Як роз'яснено у п.3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Розглянувши дані заяву та клопотання суд вважає, що останні подані у відповідності до вимог процесуального законодавства, не порушують будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів, а тому приймаються судом, з огляду на що спір вирішується з їх урахуванням.

Відповідач, згідно заперечень на позовну заяву №347 від 09.10.2017 р. та наданих у судових засіданнях пояснень, просить відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропущенням строків позовної давності. Зокрема зазначає, що рішенням Зборівського районного суду від 27.05.2013 р. по справі №599/774/13-ц позов було задоволено та стягнуто зі Зборівської міської ради кошти в сумі 58 300 грн. за роботи з відновлення зруйнованого снігопадом даху над третім під'їздом п'ятиповерхового будинку по АДРЕСА_2. Разом з тим, ухвалою районного суду від 23.01.2015 р. у зв'язку з нововиявленими обставинами вказане рішення було скасоване та провадження закрите, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а згідно ст.12 ГПК України підвідомча господарському суду. Відповідно до п.3.2. Договору №1 від 06.03.2012 р. замовник оплачує фактично виконані підрядчиком роботи протягом 10 днів після підписання сторонами актів приймання виконаних робіт. Виходячи із вказаного відповідач вважає, що строки позовної давності слід рахувати на 11 день від дати підписання актів виконаних робіт. А тому, згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідач вказує, що позовна давність спливла і щодо додаткової вимоги.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності передбачених процесуальним законодавством підстав, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників спору, судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Так, 06 березня 2012 р. між КП "Зборів" (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Підрядчик) було укладено договір №1 на виконання робіт по відновленню зруйнованого снігопадом даху над третім під'їздом житлового п'ятиповерхового будинку по АДРЕСА_2 (далі - Договір №1).

В подальшому, 04 квітня 2012 р. був укладений аналогічного змісту договір №3 на виконання тих самих робіт по відновленню зруйнованого снігопадом даху над третім під'їздом житлового п'ятиповерхового будинку по АДРЕСА_2 (далі Договір №3) між Зборівською міською радою (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Підрядчик).

Згідно п.1.1 обох договорів Замовник доручає, а Підрядчик зобов'язується виконати роботи відновлення зруйнованого снігопадом даху над третім під'їздом житлового п'ятиповерхового будинку по АДРЕСА_2.

Відповідно до п.3.2. правочину №3 Замовник сплачує фактично виконані Підрядчиком роботи протягом 10 днів після підписання Підрядником і Замовником актів приймання виконаних робіт.

На виконання умов Договору №1, КП "Зборів" та ФОП ОСОБА_1 був складений та підписаний Акт приймання виконаних робіт.

Відповідно, і на виконання умов Договору №3 між Зборівською міською радою та ФОП ОСОБА_1 також був підписаний Акт приймання виконаних робіт.

З огляду на зазначене, позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому просить суд зобов'язати Зборівську міську раду належним чином виконати умови Договору №3, а саме повернути заборгованість в сумі 28 747 грн.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір №3 є договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатитивиконану роботу.

Згідно ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, за наслідками вирішення даного спору, наданими його учасниками письмовими доказами, факту виконання позивачем робіт за Договором №3, що укладений між Зборівською міською радою та ФОП ОСОБА_1 суду не підтверджено.

Адже, з точки зору цивільного законодавства КП "Зборів" та Зборівська міська рада є окремими юридичними особами, кожна із яких самостійно відповідає за взятими на себе договірними зобов'язаннями.

Натомість, із пояснень представника позивача у судовому засіданні та наявної у справі Декларації про початок виконання будівельних робіт №ТП3 від 08.05.2012 слідує, що Замовником робіт з капітального ремонту по відновленню зруйнованого снігопадом даху над третім під'їздом житлового п'ятиповерхового будинку по АДРЕСА_2 є Комунальне підприємство "Зборів". Існування дозвільних документів, у яких Замовником цих робіт на підставі Договору №3 виступала б Зборівська міська рада судом не встановлено.

Більше того, Договір № 3 було укладено позивачем із Зборівською міською радою 04.04.2012 року, а його виконання засвідчується актом приймання виконаних будівельних робіт за 01.01.2012-03.04.2012 р., що з огляду на дату укладення Договору, та викладені у ньому умови, є неможливим.

Крім цього, перелік виконаних робіт по цьому акту є ідентичним переліку, який зазначений в акті приймання виконаних будівельних робіт між КП "Зборів" та ФОП ОСОБА_1 При цьому, у обох зазначених актах сума виконаних будівельних робіт складає 128 879 грн.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що правовідносини із Зборівською міською радою приватним підприємцем були оформлені вже після того, як Комунальне підприємство "Зборів" відмовилося оплатити за виконані роботи Підряднику по відновленню зруйнованого снігопадом даху над третім під'їздом житлового п'ятиповерхового будинку по АДРЕСА_2

Таким чином, з вказаних доказів вбачається, що позивачем фактично були проведені роботи на виконання Договору №1 від 06.03.2012 р., сторонами якого є КП "Зборів" та ФОП ОСОБА_1, а не Договору № 3 укладеного із Зборівською міською радою 04.04.2012 р., на який приватний підприємець посилається як на підставу свого позову.

Крім того, у довідці КП "Зборів" №79 за жовтень 2014 р. зазначено, що згідно акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 49 571,94 грн., в тому числі 42 458,78 грн. на відновлення зруйнованого снігопадом даху над третім під'їздом житлового п'ятиповерхового будинку по вул. Б.Хмельницького, 13 відповідно до платіжного доручення №90 від 05.04.2012 р., що також підтверджує факт проведення будівельних робіт саме на підставі Договору №1 від 06.03.2012 р.

Приймаючи до уваги посилання приватного підприємця на вирок Зборівського районного суду від 10.12.2015 р. у справі №599/874/15-к, як на встановлений факт наявної заборгованості у Зборівської міської ради перед позивачем у сумі 11521 грн. суд констатує, що з точки зору процесуального законодавства, зокрема, ст.35 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні є обов'язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Відтак, даний судовий акт у цій частині не має сили обов'язкової преюдиції для вирішення даного спору, з огляду на його предмет та підстави.

Поряд із цим суд вважає за необхідне вказати на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Так, норми статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Статтею 20 Господарського Кодексу України встановлено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, крім іншого, шляхом: визнання наявності або відсутності прав; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Аналогія вказаної норми відтворена у статті 16 Цивільного кодексу України.

Вважаючи свої права порушеними, позивач зобов'язаний обрати спосіб захисту порушеного права, що відповідає вказаним нормам.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Надаючи оцінку змісту позовних вимог, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 фактично просить суд зобов'язати відповідача повернути заборгованість, що у свою чергу, як з'ясовано під час судового розгляду справи по суті, позивачем ототожнюється із таким способом захисту як примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України), разом з тим, не відповідає передбаченим законодавством способам захисту порушеного права.

Для застосування такого способу захисту, як примусове виконання обов'язку в натурі, необхідна наявність конкретного обов'язку сторони, відповідно до змісту визначеного законом або договором зобов'язання, якому кореспондує відповідне право, що підлягає захисту; наслідком прийняття судового рішення має бути відновлення порушеного права сторони (аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.08.2015р. по справі № 924/742/14).

Таким чином, судом при вирішенні спору враховується неможливість застосування таких способів захисту прав та законних інтересів осіб, які не передбачені чинними нормами, зокрема статтею 16 ЦК та статтею 20 ГК, та не випливають із положень законодавства. Наведене є самостійною підставою для відмови у позові.

З приводу заяви відповідача, викладеної у запереченнях на позовну заяву №347 від 09.10.2017 р. про сплив позовної давності щодо заявлених приватним підприємцем вимог, слід зазначити наступне.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. (далі - Постанова) , за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Згідно акту приймання виконаних будівельних робіт за 01.01.2012 - 03.04.2012 року не містить дати його підписання, разом з тим суд погоджується з твердженням відповідача, що згідно наявних в матеріалах справи доказів (вирок Зборівського районного суду від 10.12.2015 р. у справі №599/874/15-к - ст. 35 ГПК України) слідує, що вказаний акт було підписано ОСОБА_1 03.04.2012 р. Кошти за Договором №3 від 04.04.2012 року слід було сплатити протягом 10 днів після підписання Підрядником і Замовником актів приймання виконаних робіт, тобто до 13 квітня 2012 року включно.

Приватний підприємець звернувся до господарського суду лише 14 вересня 2017 року. Щодо вказаних ним обставин переривання строку позовної давності його зверненням до Зборівського районного суду з позовною заявою про стягнення із Зборівської міської ради коштів за виконання робіт згідно договору від 04.04.2012 р., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4.4.2. Постанови від 29.05.2013 року № 10, за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Таким чином, перебіг строку позовної давності переривається лише стосовно тих вимог, які були предметом розгляду в господарському процесі.

Водночас, підстав для застосування положень п. 5 ст. 267 ЦК України, щодо визнання поважними причин пропущення позовної давності, суд не вбачає, оскільки позивачем таких фактів не наведено.

Не встановлено судом у спірних правовідносинах і обставин, які з точки зору статті 263ЦК України слугують підставою для зупинення перебігу позовної давності

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги з пропуском позовної давності. Наведене, з урахуванням поданої відповідачем письмової заяви з даного приводу та положень статті 267 ЦК України, є самостійною підставою для відмови в позові.

У відповідності до ст.33,34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до задоволення не підлягають у повному обсязі із підстав та мотивів, які викладені вище.

Згідно ст.ст.44,49 ГПК України, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 2, 32-34, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено - 14.11.2017 р.

Суддя О.В. Руденко