ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2017 р. Справа № 911/1189/17

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Фармак»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО»

про стягнення 878 734,12 грн

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність №17-10/139 від 21.07.2017);

від відповідача не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Фармак» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО» (далі відповідач) про стягнення 878 734,12 грн боргу за поставлений товар згідно договору поставки лікарських засобів №3 від 03.01.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.04.2017 порушено провадження по справі №911/1189/17 та призначено її до розгляду на 01.06.2017.

01.06.2017 до господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист №17-8142 від 01.06.2017 (вх. №11246/17) з документами для долучення до матеріалів справи та довідка №17-8/41 від 01.06.2017 (вх. №11247/17) на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2017.

01.06.2017 до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 01.06.2017 (вх. №11254/17).

В судове засідання 01.06.2017 представники сторін по справі з'явились.

01.06.2017 суд перейшов до розгляду спору по суті та оголосив перерву до 22.06.2017.

15.06.2017 до господарського суду Київської області від ТОВ ФРАМ КО надійшов зустрічний позов б/н від 14.06.2017 (вх. №12241/17) до Публічного акціонерного товариства Фармак про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.06.2017 відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ КО на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

21.06.2017 до господарського суду Київської області від представника позивача надійшли пояснення щодо відзиву відповідача №17-8/47 від 20.06.2017 (вх. №12729/17).

21.06.2017 до господарського суду Київської області від представника ТОВ ФРАМ КО надійшла апеляційна скарга (вх. №797/17) на ухвалу від 19.06.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.06.2017 зупинено провадження у справі №911/1189/17 до вирішення Київським апеляційним господарським судом питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ КО на ухвалу господарського суду Київської області від 19.06.2017 по справі №911/1189/17.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 по справі №911/1189/17 ухвалу господарського суду Київської області від 19.06.2017 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 по справі №911/1189/17 касаційну скаргу ТОВ ФРАМ КО на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 по справі №911/1189/17 залишено без задоволення; постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 по справі №911/1189/17 залишено без змін.

12.10.2017 матеріали справи №911/1189/17 повернулись до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.10.2017 поновлено провадження по справі та призначено розгляд справи на 09.11.2017.

09.11.2017 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 08.11.2017 (вх. №23669/17) про відкладення розгляду справи.

Представники відповідача в судове засідання 09.11.2017 не з'явились.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами.

Справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Відповідачем не подано доказів, що представник не мав можливості зявитись на вказане судове засідання, а також, що даний представник є єдиним можливим представником підприємства, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, зважаючи на те, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає продовженню розгляду спору, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.01.2017 між Публічним акціонерним товариством «Фармак» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО» (Покупець) укладено договір поставки №3, згідно якого постачальник передає у власність, а покупець приймає у власність та зобовязується оплатити лікарські засоби, медичні вироби, дієтичні добавки (товар) за цінами та у асортименті (за переліком) згідно Генеральної специфікації, що підписується уповноваженими представниками сторін, яка становить невідємну частину цього договору.

Ціна, асортимент та кількість товару вказується постачальником в накладних, і вважається узгодженим при наявності на цих накладних підписів уповноважених представників сторін на відпуск та приймання товару (п. 2.5. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору строк оплати поставленого товару на умовах цього договору складає 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки товару, якщо інші умови оплати не встановлено у додаткових угодах до цього договору. Сторони вправі у додаткових угодах встановлювати скорочені або більш тривалі строки оплати як щодо окремих груп препаратів (група A, B, C, D, F), так і щодо усього товару в цілому.

Додатковою угодою №1 від 03.01.2017 до договору поставки від 03.01.2017 сторони погодили сторони погодили строки оплати поставки товару. Так, строк оплати для препаратів групи А, які визначені Генеральною специфікацією постачальника, становить 30 календарних днів від дати поставки, а строк оплати препаратів групи В, які визначені Генеральною специфікацією постачальника, становить 35 календарних днів від дати поставки. Препарати групи F відвантажуються по цінах чинної Генеральної специфікації та зі строком оплти 30 календарних днів від дати поставки.

Відповідно до видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, на виконання договору поставки №3 від 03.01.2017, позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 3 632 944,18 грн, зокрема, за видатковою накладною №20071242 від 03.03.2017 на суму 22 118,18 грн, №20071246 від 03.03.2017 на суму 473 690,11 грн, №20071395 від 07.03.2017 на суму 251 882, 92 грн, № 2007196 від 07.03.2017 на суму 213 155,56 грн, №20071397 від 07.03.2017 на суму 21 738,38 грн, № 20071398 від 07.03.2017 на суму 12 700,80 грн, №20071399 від 07.03.2017 на суму 2 966,04 грн, №20071401 від 07.03.2017 на суму 14 681,90 грн, №20071441 від 09.03.2017 на суму 314 612,10 грн, №20071442 від 09.03.2017 на суму 136 710,29 грн, №20071443 від 09.03.2017 на суму 727 716,29 грн, №20071444 від 09.03.2017 на суму 1 016 484,63 грн, №20071445 від 09.03.2017 на суму 9 152,35 грн, №20071446 від 09.03.2017 на суму 23 154,80 грн, №20071447 від 09.03.2017 на суму 153 428,76 грн, №20071448 від 09.03.2017 на суму 9 321,84 грн, №20071482 від 09.03.2017 на суму 40 355,09 грн та №20071483 від 09.03.2017 на суму 189 074,14 грн.

Як зазначає позивач, Товариство з обмежено відповідальністю «ФРАМ КО» свій обов'язок щодо оплати товару не виконало.

У період з 16.03.2017 по 22.03.2017 відповідачем було здійснено повернення частини неоплаченого товару на загальну суму 2 754 210,06 грн, що підтверджується накладними на повернення товару №66416 від 17.03.2017, №66406 від 17.03.2017, №66407 від 17.03.2017, №66414 від 17.03.2017, №66415 від 17.03.2017, №66484 від 21.03.2017, №66369 від 17.03.2017, №66372 від 17.03.2017, №66373 від 17.03.2017, №66374 від 17.03.2017, №66384 від 17.03.2017, №66390 від 17.03.2017, №66399 від 17.03.2017, №66401 від 17.03.2017, №66378 від 17.03.2017, №66379 від 17.03.2017, №66386 від 17.03.2017, №66389 від 17.03.2017, №66368 від 17.03.2017, №66383 від 17.03.2017, №66370 від 17.03.2017, №66366 від 17.03.2017, №66331 від 16.03.2017, №66474 від 22.03.2017, №66325 від 16.03.2017, №66346 від 16.03.2017, №66351 від 16.03.2017, №66354 від 16.03.2017, №66479 від 22.03.2017, №66495 від 22.03.2017, №66504 від 22.03.2017, №66327 від 16.03.2017, №66328 від 16.03.2017, №66347 від 16.03.2017, №66457 від 16.03.2017, №66344 від 16.03.2017, №66475 від 22.03.2017, №66329 від 16.03.2017, №66330 від 16.03.2017.

Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем становить 878 734,12 грн (3 632 944,18 грн (загальна сума на яку було поставлено товар) 2 754 210,06 грн (сума часткового повернення товару).

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається, зокрема, на той факт, що в порушення умов договору позивачем не було надано документів (заявок) на замовлення товару, з яких можна встановити факт замовлення товару, його кількість, асортимент та адресу доставки.

З даного приводу суд зазначає, що відсутність документів на замовлення відповідачем відповідного товару та товарно-транспортних накладних за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі №3-77гс15).

Також відповідач посилається на те, що у видаткових накладних, поданих позивачем, відсутній відтиск мокрої печатки підприємства, не визначено посаду відповідальної особи отримувача ТМЦ.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ має містити зокрема та не виключно: назву підприємства від імені якого складеного документ, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п. 2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Посилання відповідача на те, що у видаткових накладних відсутній відтиск мокрої печатки, судом розцінюються критично, з огляду на наступне.

Згідно з абз. 1 п. 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, зокрема, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Тобто, відтиск печатки не є обов'язковим реквізитом первинного документу.

Крім того, у п. 2.3 договору поставки №3 від 03.01.2017 передбачено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту поставки, яким сторонни встановлюють дату приймання товару покупцем (дату поставки). Дата приймання товару покупцем (дата поставки) проставляється покупцем у накладній та скріплюється печаткою (штампом) покупця.

Отже, сторони погодили можливість проставлення відповідачем у видаткових накладних як печатки, так і штампу.

Судом встановлено, що видаткові накладні, копії яких знаходяться в матеріалах справи, містять необхідні реквізити первинного облікового документу, фіксують факт господарської операції, та дозволяють достовірно ідентифікувати відповідача як особу, яка отримала товар від позивача на виконання договору поставки №3 від 03.01.2017.

На підтвердження отримання товару на підставі накладних, зокрема, уповноваженими особами ТОВ «ФРАМ КО», позивачем також надані довіреності на імя ОСОБА_2 (№432Д від 06.03.2017, №439Д від 06.03.2017 ), ОСОБА_3 (№71сі від 09.03.2017), ОСОБА_4 (№1141К від 09.03.2017), ОСОБА_4 (№1147К від 09.03.2017), виданих відповідачем.

Також, у матеріалах справи міститься акт звірки розрахунків станом на 13.03.2017 підписаний та скріплений печатками підприємств, який підтверджує наявність заборгованості за спірним договором.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань з оплати поставленого позивачем товару судом встановлений та відповідачем не спростований.

Доказів погашення відповідачем заборгованості на момент вирішення спору у даній справі не надано.

З огляду вищевикладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №3 від 03.01.2017 в розмірі 878 734,12 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, ВУЛИЦЯ ЛЕНІНА , будинок 114; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Фармак» (04080, м.Київ, ВУЛИЦЯ ФРУНЗЕ, будинок 63; ) 878 734 (вісімсот сімдесят вісім тисяч сімсот тридцять чотири) грн 12 коп. боргу та 13 181 (тринадцять тисяч сто вісімдесят одну) грн 02 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.11.2017.

Суддя В.М. Антонова