номер провадження справи 18/100/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 справа № 908/1962/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Захист-Техно (69001, м.Запоріжжя, вул. Кронштрадська, 2-А)

до відповідача публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, місто Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення 92717,61 грн. основного боргу

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 23/01 від 23.01.2017; ОСОБА_2, довіреність № 23/01 від 23.01.2017;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 50 від 06.02.2017

СУТНІСТЬ СПОРУ

Заявлено позовні вимоги про стягнення 93436,41 грн. основного боргу за змішаним договором про виконання робіт (надання послуг) згідно актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що у період часу з 30.06.2015 по 07.08.2017 між ТОВ «Захист-Техно» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» тривало співробітництво в рамках змішаного договору про виконання робіт (надання послуг). В рамках взятих на себе зобовязань, виконавець (ТОВ «Захист-Техно») виконував роботи (послуги) технічного характеру на обєктах замовника, а в свою чергу замовник (ПАТ «Запоріжжяобленерго») зобовязувався надати виконавцю доступ до обєктів, прийняти виконану роботу та здійснити оплату. Зазначені господарські правовідносини оформлені здебільшого ОСОБА_1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) та Рахунками-фактурами, однак крім цього, у разі необхідності, сторонами складались та підписувались ще й такі документи як: Довідки про вартість виконаних робіт та витрати; ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт; ОСОБА_1 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт; Підсумкові відомості ресурсів (витрати факту); Розрахунки загальновиробничих витрат до локального кошторису та інші. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати виконаних робіт згідно з ОСОБА_1 здачі-прийняття робіт (надання послуг), у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 93436,41 грн. Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на ст.ст. 3, 11, 202, 205, 207-208, 525-526, 530, 612, 625, 628, 837, 839, 843-844, 846, 851, 853-854, 901-903, 905 ЦК України, ст.ст. 193 ГК України.

Ухвалою суду від 02.10.2017 порушено провадження у справі № 908/1962/17, присвоєно справі номер провадження 18/100/17, судове засідання призначене на 01.11.2017. У судовому засіданні 01.11.2017 оголошувалась перерва до 16.11.2017, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами та закінчений в судовому засіданні 16.11.2017 оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

Позивач у судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив зменшити позовні вимоги на 718,80 грн. у звязку з добровільною сплатою відповідачем цієї суми згідно Акту-здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 4883.5/07 від 31.07.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 35512_СU02 від 30.12.2015, просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 92717,61 грн.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом, у звязку з чим розглядаються вимоги про стягнення з відповідача 92717,61 грн. основного боргу згідно ОСОБА_1 здачі-прийняття робіт (надання послуг).

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 16.11.2017 подав до суду заперечення по справі, в яких повідомив, що протягом 2014-2017 років відповідач знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що, як наслідок, ускладнило виконання ним зобовязань за договорами, також просив у разі задоволення позовних вимог, розстрочити виконання рішення суду строком на 9 місяців рівними частинами; у судовому засіданні представник відповідача проти позову не заперечив, просив розстрочити виконання рішення суду, з підстав, вказаних у запереченнях.

Представники позивача проти клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду не заперечили, просили задовольнити його клопотання.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій громадян і організацій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Захист-Техно» (виконавець, позивач у справі) та публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (замовник, відповідач у справі) досягли згоди про виконання робіт (послуг) технічного характеру на обєктах замовника.

Як свідчать вивчені матеріали, ТОВ «Захист-Техно» у період з 30.06.2015 по 28.04.2017 виконувало роботи (надавало послуги), а ПАТ «Запоріжжяобленерго» прийняло виконані роботи (надані послуги) без претензій та зауважень, про що свідчать ОСОБА_1 здачі-прийняття робіт (надання послуг), які складались по кожному із сорока епізодів виконання робіт (надання послуг), і підписувались представниками відповідача. У разі необхідності, сторонами складались та підписувались ще й такі документи як: Довідки про вартість виконаних робіт та витрати; ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт; ОСОБА_1 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт; Підсумкові відомості ресурсів (витрати факту); Розрахунки загальновиробничих витрат до локального кошторису та інші. Підставою для проведення розрахунків були виставлені замовнику рахунки-фактури ТОВ «Захист-Техно».

Отже, між сторонами спору склалися господарські правовідносини, ними вчинено правочин, що породив взаємні господарські зобовязання.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на те, що сторони оформили свої господарські відносини за допомогою рахунків, ОСОБА_1 здачі-прийняття робіт (надання послуг), де вказані: найменування наданих послуг (виконаних робіт), кількість, ціна, суд дійшов висновку, що сторони досягли всіх істотних умов, що необхідні для укладення договору про надання послуг.

Надані суду документи в сукупності свідчать про наявність між сторонами угоди (правочину), яка (який) за своєю правовою природою є змішаним договором про виконання робіт (надання послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення глави 63 (Послуги. Загальні положення) ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Статтею 854 ЦК України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Аналогічні приписи містить ст. 180 ГК України.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послуги, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, з урахуванням приписів ст.ст. 854, 903 ЦК України оплата за надані послуги (виконані роботи) має бути здійснена замовником після прийняття наданих послуг (виконаних робіт), незалежно від того, чи предявив йому виконавець повязану з цим вимогу.

В порушення вимог чинного законодавства відповідач зобов'язання щодо оплати отриманих послуг (виконаних робіт) виконав частково, сплативши 718,80 грн. вартості отриманої продукції.

Позивачем на адресу відповідача направлялись претензії № 839 від 30.08.2017 та № 931 від 25.09.2017 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 93436,41 грн. у семиденний строк. Претензії залишені відповідачем без реагування.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати наданих послуг (виконаних робіт), позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Вчиняючи правочин, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати отриманих послуг (виконаних робіт) на суму 92717,61 грн., у встановлений законом строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених ст.ст. 903, 854 ЦК України, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Частиною 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на 9 місяців, враховуючи згоду позивача, суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розстрочка виконання судового рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи. Тобто, господарський суд не зобов'язаний задовольняти заяву про розстрочку виконання судового рішення.

Господарсько-процесуальне законодавство не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами, встановленими ст. 43 ГПК України.

Відповідно до наданих відповідачем документів ПАТ Запоріжжяобленерго знаходиться у скрутному фінансовому становищі, дебіторська заборгованість станом на 01.10.2017 р. складає 985 млн. грн., поточна кредиторська заборгованість 72,6 млн. грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 р. № 83 ПАТ Запоріжжяобленерго включено до обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Суд приймає до уваги факти та доводи, викладені відповідачем, дії відповідача, які свідчать про його намір погасити заборгованість, враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, а також згоду позивача, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та надати розстрочку виконання рішення щодо основного боргу в сумі 92717,61 грн. на 9 місяців, шляхом сплати щомісячно рівними частками до останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з грудня 2017 року: по 10301,96 грн. у грудні 2017 року, січні-липні 2018 року та 10301,93 грн. у серпні 2018 року.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ідентифікаційний код 00130926) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Захист-Техно (69001, м. Запоріжжя, вул. Кронштадтська, буд. 2-А, ідентифікаційний код 31166461) 92717,61 грн. (девяносто дві тисячі сімсот сімнадцять грн. 61 коп.) основного боргу, розстрочивши виконання рішення в частині стягнення основного боргу на 9 місяців шляхом сплати щомісячно рівними частками: 10301,96 грн. до 29.12.2017, 10301,96 грн. до 31.01.2018, 10301,96 грн. до 28.02.2018, 10301,96 грн. до 30.03.2018, 10301,96 грн. до 30.04.2018, 10301,96 грн. до 31.05.2018, 10301,96 грн. до 27.06.2018, 10301,96 грн. до 31.07.2018, 10301,93 грн. до 31.08.2018. Видати наказ.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ідентифікаційний код 00130926) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Захист-Техно (69001, м. Запоріжжя, вул. Кронштадтська, буд. 2-А, ідентифікаційний код 31166461) 1600,00 грн. (одну тисячу шістсот грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 23 листопада 2017 року.

Суддя В.В. Носівець