ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Справа № 911/747/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіПопікової О.В.,
суддів:Євсікова О.О., Кролевець О.А.,
за участю представників:
від позивача-1: від позивача-2:Жирін С.О., дов. №27/34-624 від 11.07.2017р., Лягуша С.М., дов. №1037 від 31.03.2017р.,
від відповідача: від прокуратури:Мога М.В. (адвокат), дов. №28/17 від 16.10.2017р., Яговдік С.М., посвідч. №029909 від 23.10.2014р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
на рішення та на постановуГосподарського суду міста Києва від 24.05.2017 Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017
у справі№911/747/17 Господарського суду міста Києва
за позовомВійськового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі: 1.Головного управління Національної гвардії України, 2.Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Українські вертольоти
простягнення заборгованості у розмірі 1087909,05 грн.
ВСТАНОВИВ:
В березні 2017 року Військовий прокурор Кіровоградського гарнізону Південного регіону України (далі прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії України (далі ГУ Нацгвардії України, Управління) та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі в/ч 2269 Нацгвардії України, орендодавець) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Українські вертольоти (далі ПрАТ Авіакомпанія Українські вертольоти, Товариство, орендар) про стягнення 1087909,05 грн. заборгованості з орендної плати за період з листопада 2016р. по січень 2017р., що виникла за договором оренди повітряного судна №5/12-ФС від 03.04.2012р. (далі договір), укладеним між позивачем-2 та відповідачем.
У заяві про зменшення розміру позовних вимог від 29.04.2017р. позивачі просили стягнути з відповідача 364218,43 грн. заборгованості з орендної плати за листопад 2016р.-січень 2017р. за договором оренди №5/12-ФС від 03.04.2012р.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2017р. (суддя Чинчин О.В.). позов задоволено частково (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог). Стягнуто з ПрАТ Авіакомпанія Українські вертольоти на користь в/ч НОМЕР_1 Нацгвардії України 350597,64 грн. заборгованості. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване положеннями статей 530, 627, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України, статей 173, 193, 283, 286 Господарського кодексу України, п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням яких суд дійшов висновку про те, що законодавцем було зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати, внаслідок чого розмір орендної плати за листопад-грудень 2016р. повинен розраховуватись без використання індексу інфляції, а заборгованість орендаря за листопад 2016р.-січень 2017р. становить 350597,64 грн.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017р. (головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Смірнова Л.Г.), рішення скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постанова апеляційної інстанції обґрунтована положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, статей 193, 283, 286 Господарського кодексу України, статей 2, 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та статей 33, 34, 101 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням яких суд виходив з того, що місцевим господарським судом невірно здійснено перерахунок орендної плати, оскільки за користування майном за період з січня по жовтень 2016 рік орендарем сплачувались надмірна орендна плата (із застосуванням індексації), тоді як розмір орендної плати за період з січня 2016 року по січень 2017 рік становить 5964477,64 грн., який було сплачено відповідачем повністю, та, як наслідок, дійшов висновку про відсутність заборгованості відповідача перед в/ч 2269 Нацгвардії України. При цьому апеляційний суд зазначив про те, що відповідно до п.4.9 договору зайва сума орендної плати підлягає заліку орендодавцем в рахунок подальших платежів, чого зроблено не було.
Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач-2 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема приписів статей 525, 526, 599, 627, 629, 632, 654, 762 Цивільного кодексу України, статей 173, 188, 291 Господарського кодексу України, та статей 33, 43, 83, 101 Господарського процесуального кодексу України, наголошуючи на тому, що, з огляду на повну добровільну сплату Товариством з січня по жовтень 2016 рік орендної плати з урахуванням її індексації, ці договірні зобов`язання відповідача припинилися шляхом виконання належним чином, в зв`язку з чим, зміна у 2017р. розміру орендних платежів за вказаний вище період (січень-жовтень 2016р.) не допускається, а оскільки орендар не звертався до позивача-2 з пропозицією внести зміни до договору шляхом сплати орендної плати в 2016 році без коригування її суми на індекс інфляції з залученням проекту додаткової угоди, то доводи відповідача щодо зарахування сплачених сум індексу інфляції за 2016 рік в рахунок погашення заборгованості за листопад 2016р.-січень 2017р. є такими, що суперечать чинному законодавству та пункту 4.3 договору, який не визнавався недійсним у встановленому порядку.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить оскаржувану постанову залишити без змін з мотивів, у ній викладених.
Представник Генеральної прокуратури України у додаткових поясненнях просить касаційну скаргу задовольнити з мотивів, у ній викладених.
Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 03.04.2012 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством Авіакомпанія Українські вертольоти (орендар) укладено договір №5/12-ФС оренди повітряного судна Мі-8МТ № 94917 (а.с.19-28), за умовами п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно вертоліт Мі-8МТ (далі - ПС), заводський номер 94917, залишкова вартість - 2794428 грн. (без ПДВ). ПС перебуває на балансі орендодавця.
Пунктами 4.1-4.4 договору передбачено, що орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди ПС і становить суму 213700 грн., без ПДВ, за базовий місяць розрахунку лютий 2012.
Згідно п.4.2 договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.
Також пунктом 4.3 договору встановлено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.
Згідно з п.4.6 договору орендар сплачує орендну плату щомісячно, у розмірі, який визначений пунктами 4.1-4.4 з урахуванням пункту 4.12 цього договору, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання відповідного, виставленого орендодавцем, рахунку.
Відповідно до підпункту 6.1.8 пункту 6.1 договору орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату в порядку, встановленому договором.
Згідно з підпунктом 8.1.2 пункту 8.1 договору орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду ПС згідно з пунктом 1.3 цього договору за актом приймання-передачі протягом 20 робочих днів з моменту підписання договору.
Відповідно до п.14.1 договору, договір укладено строком на всім років, і діє з 03.04.2012 року до 03.04.2020 року включно.
В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі вертольота від 03.05.2012р., що підтверджує виконання сторонами п.8.1.2 договору (а.с.87-88).
Також в матеріалах справи наявні рахунки-фактури №118 від 09.12.2016 року на суму 510 490 грн. 79 коп., №4 від 12.01.2017 року на суму 515 085 грн. 20 коп., №15 від 10.02.2017 року на суму 520 751 грн. 14 коп., всього на 1546327,13 грн. (а.с.33-35), які були направлені на адресу відповідача.
Судом апеляційної інстанції також було встановлено, що в матеріалах справи наявні докази сплати відповідачем за користування орендованим майном за період з січня по жовтень 2016 рік, по яким сплачувались надмірні перерахування (п/д №420 від 16.02.2016 року на суму 462543,85 грн., п/д №954 від 14.03.2016 року на суму 460693,68 грн., п/д №1864 від 14.04.2016 року на суму 465300,61 грн., п/д №2533 від 13.05.2016 року на суму 481586,14 грн., п/д №3238 від 14.06.2016 року на суму 482067,72 грн., п/д №3667 від 14.07.2016 року на суму 481103, 58 грн., п/д №4435 від 12.08.2016 року на суму 480622, 48 грн., п/д №5454 від 14.09.2016 року на суму 479180,60 грн., п/д №5909 від 18.10.2016 року на суму 487805,86 грн. та п/д №7536 від 14.12.2016 року на суму 501464,42 грн., всього на 4782368,94 грн.; а.с.131-140). Також, в матеріалах справи наявні докази сплати відповідачем за період з листопада 2016 року по грудень 2016 рік (п/д №999 від 14.02.2017 року на суму 458418,08 грн. та п/д №1748 від 14.03.2017 року на суму 260229,94 грн. всього на суму 718648,02 грн.; а.с.71-72). Крім того, в матеріалах справи наявні докази сплати відповідачем за користування орендним майном за січень 2017 рік (п/д №2022 від 23.03.2017 року на суму 231730,34 грн. та п/д №2418 від 07.04.2017 року на суму 231730,34 грн. всього на суму 463460,68 грн.).
Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, Товариство своєчасно та у повному обсязі не виконало обов`язку зі внесення орендної плати за період з листопада 2016р. по січень 2017р., внаслідок чого у відповідача перед позивачем-2 виникла заборгованість за договором оренди.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції в рамках заявлених предмета та підстав позову дійшов висновку про доведеність заборгованості орендаря за листопад 2016р.-січень 2017р. у розмірі 350597,64 грн. з огляду на законодавче зупинення на 2016 рік дії норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати, внаслідок чого розмір орендної плати за листопад-грудень 2016р. повинен розраховуватись без застосування індексу інфляції.
В свою чергу, в основу оскаржуваної постанови про відмову в позові покладено висновок суду апеляційної інстанції про відсутність заборгованості відповідача перед орендодавцем, оскільки за користування майном за період з січня по жовтень 2016 рік мала місце переплата орендарем орендних платежів з причин застосування індексації, тоді як загальний розмір орендної плати за період з січня 2016 року по січень 2017 рік становить 5964477,64 грн. та був сплачений відповідачем повністю, та, як наслідок, дійшов висновку При цьому апеляційний суд, відхиляючи доводи в/ч 2269 Нацгвардії України щодо припинення зобов`язань за період з січня по жовтень 2016 року у зв`язку з повною оплатою відповідачем виставлених йому рахунків без жодних заперечень, зазначив, що орендна плата у сумі 458418,08 грн., яка була сплачена відповідачем за користування майном у грудні 2015 року (п/д №13 від 13.01.2016р., а.с.130), повинна застосовуватись як базова для нарахування розміру кожного місячного орендного платежу за користування відповідачем майном у період з січня 2016 року по грудень 2016 рік (включно), тобто, 458418,08 грн. х 12 = 5501016,96 грн., з урахуванням зупинення нарахування індексації орендної плати у 2016 році пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".
Однак, касаційна інстанція вважає висновки судів І та апеляційної інстанцій передчасними з огляду на таке.
Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Згідно вимог ч.2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Відповідно до п.п.7, 8 ч.2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів; у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду - доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 статті 13 та ч.1 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.
Відповідно до ч.ч.1, 3 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Натомість з матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено і сторонами не доведено оспорювання та визнання недійсним пункту 4.3 договору оренди №5/12-ФС від 03.04.2012р. (в частині коригування розміру щомісячної орендної плати на індекс інфляції) з підстав його невідповідності чинному законодавству.
Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відтак, керуючись принципом свободи договору, сторони у справі правомірно погодили в договорі оренди щомісячну сплату орендних платежів з урахуванням їх індексації.
Згідно з ч.ч.2, 3 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Всупереч приписів статей 43, 84, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України судами І та апеляційної інстанцій не надано правової оцінки та не спростовано твердження позивача-2 про те, що передбачене п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" зупинення на 2016р. індексації орендної плати не підлягає застосуванню до правовідносин щодо внесення орендної плати протягом січня-жовтня 2016р. з мотивів припинення таких зобов`язань орендаря шляхом їх виконання, проведеного належним чином, оскільки орендна плата з урахуванням її індексації за вказаний період повністю та добровільно сплачена Товариством, а предметом спору є стягнення заборгованості відповідача з орендної плати виключно за листопад 2016р.-січень 2017р., тоді як доводи відповідача стосуються не спірного періоду, а всього 2016 року.
Як наслідок апеляційним судом належним чином не відхилено як викладені у відзивах на апеляційну скаргу доводи позивачів і прокуратури, так і не спростовано висновок суду першої інстанції про відсутність підстав в рамках заявленого предмета позову розглядати правовідносини сторін за договором оренди №5/12-ФС від 03.04.2012р. за весь 2016 рік.
Відповідно до п.16 Методики розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна (далі Методика), затвердженої постановою КМ України №786 від 04.10.1995р., суми орендної плати, зайво перераховані до бюджету або орендодавцеві, зараховуються в рахунок наступних платежів або повертаються платникові в 5-денний термін від дня одержання його письмової заяви.
З матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та скаржником не доведено звернення орендаря із заявами про зарахування зайво перерахованих у 2016р. сум орендної плати в рахунок наступних платежів, як це передбачено п.4.9 договору.
Наведеним спростовується передчасний висновок апеляційного суду про те, що відповідно до п.4.9 договору оренди №5/12-ФС від 03.04.2012р. зайва сума орендної плати підлягає автоматичному заліку орендодавцем в рахунок подальших платежів, чого позивачем-2 зроблено не було.
У зв`язку з викладеним суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу судів попередніх інстанцій на неврахування наступних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення даного спору.
В основу оскаржуваних судових рішень покладено застосування судами п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" до спірних орендних правовідносин, що виникли з приводу оплатного використання відповідачем військового майна (вертоліт Мі-8МТ заводський номер 94917), закріпленого на балансі в/ч 2269 Нацгвардії України.
Вказаним пунктом було зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати.
Проте, відповідно до ч.2 статті 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з абзацом 5 ч.1 статті 4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу фінансові відносини за участі суб`єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів.
Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 статті 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.
Касаційна інстанція не може прийняти до уваги помилкові посилання місцевого та апеляційного господарських судів на норму п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" в обґрунтування наявності підстав для звільнення орендаря державного (військового) майна від обов`язку сплачувати у 2016р. орендну плату з урахуванням її індексації, оскільки згідно з п.5.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 закон про Держбюджет через своє спеціальне призначення не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
Колегія враховує, що відповідних змін чи доповнень, які б передбачали обмеження прав позивача-2 (орендодавця) на отримання у 2016р. орендної плати в повному обсязі (з урахуванням її щомісячної індексації), до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не було внесено як у період настання обов`язку відповідача зі сплати орендних платежів, так і на момент пред`явлення позову чи прийняття оскаржуваних рішення та постанови.
Як роз`яснено в п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.
Судами першої та апеляційної інстанцій також не досліджено тих обставин, чи протягом 2016 року звертався орендар до позивача-2 з пропозицією внести зміни до договору шляхом сплати орендної плати без коригування її суми на індекс інфляції з долученням проекту додаткової угоди, оскільки скаржник вказує на повну добровільну сплату Товариством з січня по жовтень 2016 рік орендної плати з урахуванням її індексації без жодних зауважень чи претензій з боку орендаря.
Адже в матеріалах справи наявний лише доданий до відзиву на позов лист ПрАТ Авіакомпанія Українські вертольоти №09/17юр від 09.02.2017р., в якому міститься прохання провести перерахунок розміру орендної плати за користування повітряними суднами у січні-грудні 2016р. відповідно до договорів оренди від 03.04.2012р. №№2/12, 3/12, 4/12, 5/12 з урахуванням п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", хоча у згаданому відзиві відповідач зазначає про неодноразове повідомлення орендодавця про необхідність здійснення відповідного перерахунку.
Наведене унеможливлює для касаційної інстанції погодитися з висновком суду першої інстанції щодо наявності фактичних та відповідно правових підстав для часткової відмови у задоволенні позовних вимог.
Отже суди першої та апеляційної інстанцій вказані обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення даного спору, не дослідили та достеменно не встановили.
Відповідно до частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об`єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Недодержання судом першої або апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (пункт 3 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України), оскільки касаційна інстанція, згідно приписів статті 1117 цього Кодексу не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Колегія суддів, враховуючи приписи статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку, що оскаржувана рішення та постанова підлягають скасуванню як такі, що винесені без дослідження всіх обставин справи, які мають істотне значення для правильного розгляду спору по суті, з направленням справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017р. у справі №911/747/17 скасувати.

Справу №911/747/17 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді: О.О. Євсіков

О.А. Кролевець