ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року Справа № 910/24124/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ємельянова А.С.,
Корнілової Ж.О.
розглянувши матеріали касаційної
скаргифізичної особи-підприємця ОСОБА_4
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.17 та ухвалу господарського суду міста Києва від 08.02.17
у справігосподарського суду міста Києва №910/24124/16
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Радіомед"
простягнення грошових коштів,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_5,

від відповідача - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

28.12.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Радіомед" 173 200,00грн. штрафу та 794 640,00грн. збитків, посилаючись на неналежне виконання останніми умов договору поставки від 24.09.2015 №24-09/2015.

08.02.2017 ухвалою господарського суду міста Києва (суддя Цюкало Ю.В.), залишеною без змін 11.05.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Зубець Л.П., Мартюк А.І., Іванов О.О.) провадження у справі №910/24124/16 було припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_4 посилалась на неповне з'ясування судами попередніх інстанцій усіх обставин справи, в зв'язку з чим судами обох інстанцій було невірно застосовано норми процесуального права, тому просили скасувати незаконні, на їх погляд, судові рішення, а справу направити до місцевого господарського суду для розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, заслухавши представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Частинами 1, 2 статті 1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 4-1 ГПК України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Положеннями частин 1, 2 статті 55 ГК України визначено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Заявляючи позов у цій справі, позивач зазначав, що договір поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015 укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ТОВ "Радіомед".

Судами встановлено, що з наявної в матеріалах справи копії договору поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015 убачається, що він укладений з боку покупця ОСОБА_4 як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір виник не з господарських правовідносин, а тому не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Беручи до уваги викладене та враховуючи, що позов про зобов'язання підписати акт введення товару в експлуатацію та стягнення штрафу в сумі 173 200,00грн. і збитків у розмірі 794 640,00грн. пред'явлено фізичною особою, а спір у відповідній частині не стосується корпоративних чи приватизаційних відносин, колегія суддів погоджується з обгрунтованими висновками судів попередніх інстанцій про те, що цей спір не підвідомчий господарським судам, тому провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, що й було зроблено судами двох інстанцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

На думку колегії суддів, висновок господарських судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для припинення провадження у справі є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Згідно ст.111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ст.111-7 ГПК України).

Відповідно до ст.111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та ухвалу господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/24124/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяА.С. Ємельянов
СуддяЖ.О. Корнілова