КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа№ 910/4976/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Разіної Т.І.

Отрюха Б.В.

за участю представників стоірн:

від позивача: Ліповуз Д.І.- представник;

від відповідача:Подолянко Д.В. - представник;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: ОСОБА_4 - особисто

від третьої особи-3: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 12.06.2017р.

у справі № 910/4976/17 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1.Моторне (транспортне) страхове бюро України

ОСОБА_5

3.ОСОБА_7

про стягнення 7022,00 грн. в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 7022,00 грн. в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.06.2017р. у справі № 910/4976/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на необґрунтованість рішення суду та порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що господарський суд першої інстанції не надав належної правової оцінки поясненням позивача, необґрунтовано не взяв до уваги докази, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, а саме копію полісу № АЕ/5693565, який підтверджує факт укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між відповідачем по справі та ОСОБА_4 зі строком дії з 19.09.2015 року по 18.09.2016 року.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було залишено поза увагою пояснення представника позивача про те, що у даному випадку, у зв'язку з існуванням спору щодо укладення/неукладенян полісу АЕ/5693565 суд не повинен брати до уваги відомості з центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, оскільки відповідно до Положення «Про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» затверджено Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09.07.2010 N 566. Згідно вказаного положення страховики-члени МТСБУ самостійно вносять інформацію до центральної бази даних МТСБУ щодо реалізацію бланків полісів, а отже відсутність інформації у центральній базі МТСБУ свідчить про її невнесення відповідачем. Крім того, відповідачем не надано нереалізований бланк полісу АЕ/5693565.

В судове засідання, представники третьої особи-1 та третьої особи-2 не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Поштова кореспонденція, направлена на адресу ОСОБА_7 повернулась на адресу суду з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року за №18 в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте треті особи -1, 3 не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, враховуючи строки розгляду справи, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 08.11.2017 року за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи-2 дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне.

06.08.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (страховик) та ОСОБА_8 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави ( договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1.

09.11.2015 у Києві по вул. Райдужна ( Стальського) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_10.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва № 755/691/16-п від 11.02.2016 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України, провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

06.08.2015р. між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_8 був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави № 06-РR/01-024-02000, за яким застраховано автомобіль Fiat, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана позивачем страховим випадком, про що складено страховий акт № СТ/15/0270 від 14.12.2015 згідно якого сума страхового відшкодування становить 7022,00 грн.

Позивачем виплачено страхувальнику 7022,00 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 17286 від 14.12.2015 ( а.с. 51).

ОСОБА_10 повідомив Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", що його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідно до Полісу № АЕ/5693565 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Київський страховий дім».

Частинами 1 та 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов згідно з ст. 38.2.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 03/4372 від 08.11.2016 про відшкодування 7022,00 грн., яка була отримана останнім 10.11.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач за регресною вимогою грошові кошти 7 022, 00 грн. не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечує укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності, пов'язаної з експлуатацією автомобіля "ВАЗ", державний номер НОМЕР_4 в базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України відсутня інформація про забезпечення вказаного транспортного засобу, та відсутній поліс АЕ/5693565, суд вважає не доведеним позивачем, що відповідач є особою, яка повинна відповідати за завдану ОСОБА_10 шкоду.

Господарський суд першої інстанції під час розгляду справи дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не є особою, яка повинна відповідати за завдану ОСОБА_10 шкоду, оскільки в базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України інформація про забезпечення транспортного засобу автомобіля "ВАЗ", державний номер НОМЕР_4, відсутня, а копія полісу АЕ/5693565 за відсутності оригіналу не є підтвердженням прийняття відповідачем на себе зобов'язань з приводу здійснення страхової виплати.

Колегія апеляційного суду не погоджується з вищезазначеним висновком господарського суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 123) ОСОБА_10 було надано копію полісу АЕ/5693565 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_7, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ д.р.н. НОМЕР_5 зі строком дії з 19.09.2015 року по 18.09.2016 року та який був чинним на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 09.11.2015 року. Зазначена копія полісу містить відтиск печатки відповідача, а також підпис уповноваженої особи.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_4, який керував під час ДТП автомобілем НОМЕР_3. транспортний засіб на момент ДТП (09.11.2015) застрахований згідно полісу АЕ/5693565 в Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім».

Крім того, ухвалою апеляційного суду № 910/1976/17 від 19.09.2017 у відповідача було витребувано оригінал невикористаного бланку полісу № АЕ/5693565.

02.11.2017 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача на виконання вищезазначеної ухвали суду надійшли пояснення про те, відповідач не має можливості надати оригінал полісу № АЕ/5693565, оскільки на виконання умов договору доручення № АФОП від 22.06.2015, укладеного між ПрАТ «Київський страховий дім» ( як довірителем) та ОСОБА_11 (як повіреним) поліс № АЕ/5693565 був переданий ОСОБА_12 за актом приймання-передачі матеріальних цінностей 09.09.2015. Однак ОСОБА_11 в порядку, передбаченому вказаним договором, не подавав довірителю звітність про укладення полісу № АЕ/5693565, оригінал укладеного полісу № АЕ/5693565, копії платіжного документу, що підтверджував би сплату відповідного страхового платежу на рахунок довірителя.

Колегія не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що бланк полісу АЕ/5693565 не використаний, що підтверджується інформацією з центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України виходячи з наступного.

Бланк полісу АЕ/5693565 є документом суворої звітності, відповідно до Положення "Про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09.07.2010 № 566.

Колегія звертає увагу на те, що вказаний поліс ОСЦПВВНТ АЕ/5693565 не було визнано недійсним у судовому порядку.

Згідно Положення «Про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики-члени МТСБУ самостійно вносять інформацію до центральної бази даних МТСБУ щодо реалізацію бланків полісів.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що у даному випадку відсутність у відповідача оригіналу невикористаного бланку полісу № АЕ/5693565 та відсутність відомостей щодо реалізації бланку полісу АЕ/5693565 в центральній базі даних МТСБУ щодо ОСЦПВВНТЗ свідчить про порушення відповідачем порядку та строків внесення відомостей до центральної бази МТСБУ.

Оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин, у зв'язку із настанням страхового випадку у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачу витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" в порядку регресу 7022,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія вважає, що спір судом першої інстанції розглянуто з дотриманням правил підсудності. Позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому доводи апеляційної скарги є повністю спростованими, підстав для скасування рішення не вбачається.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва не відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підлягає скасуванню, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2017р. у справі № 910/4976/17 задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2017р. у справі № 910/4976/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Артема 37-41, офіс 407, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"(01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) 7 022, 00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1600 грн., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1760, 00 грн.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 910/4976/17 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Т.І. Разіна

Б.В. Отрюх