РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа № 902/600/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 довіреність в справі;

відповідача 1 - не з`явився;

відповідача 2 - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 14.06.2017 у справі № 902/600/16 (головуючий суддя Банасько О.О., суддя Білоус В.В., суддя Матвійчук В.В.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Златобанк", м. Київ

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська продовольча група", с.Козинці, Липовецький район, Вінницька область

2. Фермерського господарства "Агро-Майстер", с.Свердлівка, Липовецький район, Вінницька область

про солідарне стягнення заборгованості 310 618,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 14 червня 2017 у справі №902/600/16 (головуючий суддя Банасько О.О., суддя Білоус В.В., суддя Матвійчук В.В.) у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська продовольча група" та до Фермерського господарства "Агро-Майстер" про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 21/13/KLMB від 26.04.2013 р. в сумі 310 618 грн. 34 коп. станом на 16.06.2016 р., з яких 95 008 грн. 18 коп. заборгованості за процентами, 204 612 грн. 31 коп. пені, 10 997 грн. 85 коп. 3 % річних, відмовлено повністю.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що позовні вимоги у справі, що розглядається ґрунтуються на обставинах встановлених постановою Вищого господарського суду України від 01.06.2016 р. та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р., які за твердженням позивача мають преюдиціальне значення (дійсність кредитного договору, невиконання зобов'язання, існування непогашеної заборгованості), які в подальшому було скасовано постановою Верховного Суду України від 23.11.2016 р. колегія суддів господарського суду Вінницької області дійшла висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 14 червня 2017 року у справі №902/600/16 повністю і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції жодним чином не дослідив та не встановив всіх обставин справи, що мають важливе значення при вирішення спору. Зазначає, що у справі №902/1236/15, яка розглядалась Верховним судом України взагалі не досліджувались постанови Національного банку України, депозитний договір з якого здійснилось погашення заборгованості ТОВ «ППГ» перед АТ «ЗЛАТОБАНК».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 по справі №902/600/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Гулова А.Г., суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд призначено на 12 вересня 2017 р. о 14:30 год.

Разом з тим, 07.08.2017 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_1 надійшло клопотання про проведення судового засідання 12.09.2017р. об. 14 год. 30 хв. в режимі відеоконференції, проведення якої доручити господарському суду м. Києва (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-в) у разі зайнятості господарського суду м. Києва просить доручити проведення судового засідання в режимі відеоконференції Київському апеляційному господарському суду, Вищому господарському суду України, Шевченківському районному суду м.Києва, Печерському районному суду м. Києва або будь - якому іншому суду, що територіально знаходиться в м.Києві.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії від 08.08.17р., у зв'язку із перебуванням у відпустці суддів Маціщук А.В., Петухова М.Г. для розгляду справи №902/600/16 визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Гулова А.Г., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Гулова А.Г., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 14.06.17 р. у справі №902/600/16 до свого провадження.

11.09.2017 на адресу суду від ТОВ «Подільська продовольча група» надійшов відзив в якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Златобанк».

11.09.2017 на адресу суду від ТОВ «Подільська продовольча група» надійшло клопотання про розгляд справи 12.09.2017 без участі відповідача 1.

Судове засідання 12.09.2017 у справі №902/600/16 об 14:30 не відбулось у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді Гулової А.Г.

13.09.2017 розпорядженням керівника апарату суду №01-04/1272 з підстав рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 року про звільнення у відставку судді - головуючого судді (судді-доповідача) по справі №902/600/16 ОСОБА_3 та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/600/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2017 у справі № 902/600/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 14.06.2017 у справі № 902/600/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Бучинська Г., суддя Філіпова Т.Л. до свого провадження та призначено справу № 902/600/16 до розгляду в судовому засіданні 12.10.2017 об 11:00 год.

10.10.2017 розпорядженням керівника апарату суду №01-04/1387 з підстав перебування у відпустці судді-члена колегії по справі № 902/600/16 ОСОБА_4 у період з 09 жовтня 2017 р. по 13 жовтня 2017 р. включно та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/600/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.10.2017 у справі № 902/600/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на рішення господарського суду Вінницької області від 14.06.2017 у справі № 902/600/16 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Філіпова Т.Л., суддя Олексюк Г.Є.

10.10.2017 на адресу суду від відповідача 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача 1. В клопотанні зазначив, що повністю підтримує наданий відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2017 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задовольнити.

В судове засідання 12.10.2017 відповідач 2 своїх представників не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 розгляд справи відкладено на "16" листопада 2017 р. об 11:30 год. та витребувано у Публічного акціонерного товариства "Златобанк" письмові докази введення тимчасової адміністрації в банку (постанова, накази, тощо). Дані відомості зобов`язано надати суду до 13.11.2017 включно.

30.10.2017 на адресу суду від АТ «ЗЛАТОБАНК» на виконання вимог ухвали суду від 12.10.2017 надійшло клопотання з додатками в якому просить суд долучити до матеріалів справи документи на підставі яких у АТ «ЗЛАТОБАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію, а саме: копію постанови Національного банку України №105 від 13.02.2015 року, копію рішення Виконавчої дирекції ФГВФО №30 від 13.02.2015, копію наказу ФГВФО №48 від 13.02.2015 року.

В судовому засіданні 16.11.2017 представник позивача підтримав вимоги викладені апеляційній скарзі. Просить суд скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 14 червня 2017 року у справі №902/600/16 повністю і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання 12.10.2017 відповідачі1 , 2 своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідачів.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача в судових засіданнях 12.10.2017, 16.11.2017 обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 14.06.2017 у справі № 902/600/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

26 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОДІЛЬСЬКА ОСОБА_5» укладено кредитний договір № 21/13/KLMB (далі за текстом - Кредитний договір)(а.с. 11-21 т.1).

Згідно п. 1.1 Кредитного договору в порядку та на умовах, встановлених цим Кредитним Договором з та чинним законодавством України, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит, а Позичальник зобовязується в повному обсязі повернути Кредит, сплатити Проценти за користування Кредитом: виконати інші умови цього Кредитного Договору.

Відповідно до п. 1.2. кредит надається Позичальнику у формі відкриття відкличної Кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного Кредитним договором. Кредит може нада траншами.

Пунктом 1.3. Кредитного договору встановлено максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією, який становить 400 000 (триста тисяч) грн. 00 копійок.

Згідно п. 1.4. Кредитного договору строк дії максимального ліміту за Кредитною лінією складає 24 місяці. Кінцева дата повернення Кредиту: не пізніше 25 квітня 2015 року включно.

Згідно п. 1.5. Кредитного договору за користування Кредитом Позичальником сплачуються Проценти: у вигляді фіксованої Процентної ставки, яка встановлюється у розмірі - 24% процентів річних.

Згідно п. 3.4.2. Кредитного договору Позичальник зобовязаний Сплачувати Проценти/Ко місію у розмірі та в порядку, передбаченому цим Кредитним Договором, згідно з умовами Кредитного Договору.

Згідно п. 3.4.3. Кредитного договору Позичальник зобовязаний Повернути Кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені цим Кредитним Договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, в тому числі у випадку настання Несприятливих обставин/подій.

Згідно п. 3.4.4. Кредитного договору Позичальник зобовязаний Безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні Банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов Кредитного Договору.

Згідно п.2.4. Кредитного договору сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування Кредитом. При розрахунку процентів приймається рік, і місяць, рівні календарній кількості днів, та рік, рівний 360 дням. День повернення Кредиту до розрахунку не приймається.

Згідно пунктів 2.5, 2.6. 2.7. Кредитного договору проценти Позичальник самостійно сплачує (перераховує) на рахунок для оплати боргових зобовязань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів.

Проценти за останній місяць користування Кредитом сплачуються в Кінцеву дату повернення Кредиту.

Якщо останній день повернення Кредиту та/або сплати Процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, то Позичальник має право повернути Кредит та/або сплатити Проценти наступного робочого дня.

Згідно пункту 4.1. Кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення Кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату Процентів, Банк має право стягнути, а Позичальник зобовязаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого Кредиту та/або несплачених Процентів. Сплата пені не звільняє Позичальника вія сплати Кредиту та/або Процентів до моменту фактичного погашення заборгованості.

Згідно пункту 4.3 Кредитного договору за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобовязань за цим Кредитним договором, передбачених п.3.4. (зокрема, але не виключно, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених цим Кредитним Договором (баланс, звіт про фінансові результати тощо), Банк має право стягнути, а Позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 5 000,00 (пять тисяч) гривень 00 коп.

06.08.2013 між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «Подільська продовольча група» було укладено договір про внесення змін до Кредитного договору, згідно якого сторони дійшли згоди викласти п.8.12 Договору в новій редакції (а.с. 25-26 т.1).

11.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «Подільська продовольча група» було укладено додатковий договір до Кредитного договору, згідно якого сторони дійшли згоди викласти п.1.3., 1.5., 2.1. Договору в новій редакції, максимальний ліміт заборгованості за Кредитною лінією становить 550 000,00 грн., за користування кредитними коштами Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної розмірі - 26 % процентів річних(а.с. 22-23 т.1).

11.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «Подільська продовольча група» було укладено Додатковий додаток до додатну Кредитного договору (а.с. 24 т.1).

08.01.2014 між «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «ППГ» було укладено додатковий договір до Кредитного договору, згідно з яким було викладено п. 1.4.1 Договору в новій редакції (а.с. 27 т.1)

Матеріалами справи встановлено, що для забезпечення виконання кредитного договору 26 квітня 2013 року між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та Фермерським господарством «АГРО-МАЙСТЕР» укладено договір поруки № 21/13/КLМВ/Р-1 (далі за текстом - договір поруки).

Згідно п.1.1 Договору поруки, поручитель поручається перед Кредитором та зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов`язань; перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань.

Сторони домовились, що зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними та для виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором поруки та кредитним договором, не потребується.

Згідно п.1.2 договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, в такому ж порядку строки, що і боржник. Банк має право вимагати виконання боргових Зобовязань частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. Банк у разі одержання виконання боргових зобовязань боржником та/або поручителем не в повному обсязі має вимагати/отримати неодержані/невиконані боргові зобовязання від боржника та/або поручителя. Боржник та поручитель залишаються зобовязаними доти, доки боргові зобовязання не будуть виконані в повному обсязі.

11.10.2013 між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та Фермерським господарством «АГРО-МАЙСТЕР» укладено додаткову угоду до договору поруки №21/13/KLMB/P-1 від 26.04.2013 в якій сторони домовились викласти п.п.2.1.1 (а), (б) та 2.2 договору в новій редакції.

Поряд з цим, колегією суддів встановлено, що відповідно до п.1 постанови Національного банку України №105 від 13.02.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» - віднесено АТ «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних (а.с. 107 т.4).

Також, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №30 від 13.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ЗЛАТОБАНК» вирішено розпочати з 14 лютого 2015 року процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 14 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року включно (а.с. 108 т.4).

13.05.2015 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» - розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 18 год.00 хв. 13 травня 2015 року.(а.с. 76-77 т.1).

24.03.2016 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №391 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» на два роки по 13.05.2018 включно(а.с. 81 т.1).

Колегією суддів встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" ОСОБА_6 у 2015 році звернувся до господарського суду Вінницької області про солідарне стягнення заборгованості 675 825,89 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська продовольча група" та Фермерського господарства "Агро-Майстер".

06.10.2015 господарський суд Вінницької області у справі №902/1236/15 прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог АТ «ЗЛАТОБАНК» (а.с. 82-85 т.1). Однак, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 у справі № 902/1236/15 скасовано рішення першої інстанції та задоволено позовні вимоги Банку в повному обсязі (а.с. 86-93 т.1). Постановою 01.06.2016 Вищого господарського суду України у справі №902/1236/15 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року змінено в частині стягнення суми судового збору. В решті постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року у справі №902/1236/15 залишено без змін (а.с. 94-105 т.1).

Позивач в позовній заяві зазначає, що Вищий господарський суд України постановою від 01.06.2016 по справі №902/1236/15 встановив факти, що мають приюдеціальне значення у подальшому: дійсність Кредитного договору, невиконання зобовязання за останнім та існування непогашеної заборгованості. Станом на день подання позовної заяви, заборгованість яка була зафіксована в постанові Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 902/1236/15 відповідачами не погашена.

У звязку з цим Банк прийняв рішення захистити порушені права та інтереси шляхом звернення до суду, посилаючись на те, що станом з 11.08.2015. по 16.06.2016 заборгованість відповідачів за Кредитним договором становить і складається з: заборгованості за процентами - 95 008,18 грн.; пені - 204 612,31 грн.; 3% від простроченої суми заборгованості - 10 997,85 грн.

Матеріалами справи встановлено, що предметом позову у справі № 902/600/16 являється вимога про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 21/13/KLMB від 26.04.2013 р. в сумі 310 618,34 грн. за період з 11.08.2015 по 16.06.2016, з яких 95008,18 грн. заборгованості за процентами, 204612,31 грн. пені, 10997,85 грн. 3 % річних.

В якості головної підстави позивач, посилається на приюдеціальне значення судових рішень у справі № 902/1236/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська продовольча група", Фермерського господарства "Агро-Майстер" про солідарне стягнення заборгованості 675 825,89 грн. за кредитним договором № 21/13/KLMB від 26.04.2013 р. якими встановлено дійсність кредитного договору № 21/13/KLMB від 26.04.2013 р. та наявність заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 10.08.2015 р., а також зроблено висновок про нікчемність договору про виконання зобов'язання від 12.02.2015 р. укладеного між ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_7

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 031/08 від 31.08.2016, клопотанні № 01/17 від 10.01.2017, поясненні № 17-2 від 21.04.2017 позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що заборгованість по кредитному договору № 21/13/KLMB від 26.04.2013 р. відсутня у зв'язку із укладенням 12.02.2015 р. договору про виконання зобов'язання ОСОБА_7, який того ж дня виконав боргові зобов'язання Позичальника, а тому нарахування заборгованості з 11.08.2015 р. по 16.06.2016 р. є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, звертає увагу на те що 23.11.2016 Верховним Судом України прийнято постанову у справі № 902/1236/15 якою скасовано постанову Вищого господарського суду України від 01.06.2016 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р., а рішення господарського суду Вінницької області від 06.10.2015 р., яким відмовлено у задоволенні позову залишено в силі. (а.с.42-46, т.2, а.с.37-40, 93-96, т.3).

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільним укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, так умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

Статтею 543 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1. ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Поряд з цим, колегією суддів встановлено, що 23.11.2016 Верховним Судом України прийнято постанову у справі № 902/1236/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_6 до відповідача 1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільська продовольча група", відповідача 2 Фермерське господарство "ОСОБА_3 - Майстер", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 - ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості 675 825,89 грн., якою скасовано постанову Вищого господарського суду України від 01.06.2016 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016, а рішення господарського суду Вінницької області від 06.10.2015 залишено в силі, яким відмовлено у задоволенні позову з мотивів того, що заборгованості за спірним договором-1 немає, оскільки на виконання умов договору-2 (який не є нікчемним, оскільки його виконання здійснено до введення тимчасової адміністрації в ПАТ "Златобанк", тому він є дійсним та укладеним з усіма юридичними наслідками для сторін) з депозитного рахунку останнього було списано кошти в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Подільська продовольча група" (а.с.41-48, т.3).

Верховний Суд України, в справі № 902/1236/15 дійшов висновку про неправильність висновків судів апеляційної та касаційної інстанцій про нікчемність договору від 12.02.2015 р. укладеного між ПАТ "Златобанк" і ОСОБА_7, оскільки у цьому разі не відбулося вчинення банком платежу на користь його кредитора чи передачі будь-якого майна, що належить банку, кредитор також не мав переваг перед іншими вкладниками, оскільки право нового кредитора вимагати від боржника повернення сплачених на виконання кредитного договору коштів передбачено нормами чинного законодавства, тому не було і підстав для встановлення нікчемності зазначеного договору.

Поряд з цим, Верховний Суд України встановив, що ОСОБА_7 мав право розпорядитися своїм вкладом станом на 12.02.2015 з огляду на що укладення ним із ПАТ "Златобанк" договору про виконання зобовязань третьою особою не має значення для правових наслідків платежу на виконання зобовязань із договору-1 за рахунок депозитних коштів.

Згідно з ч.1 ст.11128 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. №8 передбачено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі „Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Отже, факти встановлені постановою Верховного суду України від 23.11.2016 у справі № 902/1236/15 яка набрала законної сили 23 листопада 2016 року, у відповідності до ст. 35 ГПК України, мають преюдиціальне значення при вирішенні даного спору.

Оскільки в силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадане судове рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги постанову Верховного суду України від 23.11.2016 у справі № 902/1236/15 та встановлені у ній факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії .

ГПК України перелічує такі факти залежно від того, суд якої юрисдикції виніс судовий акт:

а) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі (за винятком встановлених рішенням третейського суду);

б) встановлені вироком у кримінальному провадженні (постановою суду у справі про адміністративне правопорушення) питання, чи мало місце діяння та чи вчинене воно особою, при розгляді господарської справи про правові наслідки дій чи бездіяльності цієї винної особи.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного суду України від 23.11.2016 у справі № 902/1236/15, судом встановлено, що 2 січня 2014 року між ПАТ Златобанк і ОСОБА_7 укладено договір банківського вкладу № 054119 Універсальний в іноземній валюті, за умовами якого зазначена особа розмістила на рахунку № 2674 вклад (депозит) у розмірі 22 222 доларів США.

12 лютого 2015 року між ПАТ Златобанк як кредитором і ОСОБА_7 як новим боржником укладено договір про виконання зобовязань третьою особою (далі договір-2), відповідно до умов якого новий боржник здійснює виконання зобовязань ТОВ Подільська продовольча група за договором-1, а кредитор надає свою згоду на виконання новим боржником зобовязань первісного боржника за цим договором у сумі 483 286 грн. 05 коп.

12 лютого 2015 року на виконання умов зазначеного договору ПАТ Златобанк згідно з меморіальним ордером № 464299 списало кошти у сумі 483 286 грн 00 коп. із депозитного рахунку ОСОБА_7 в рахунок погашення заборгованості ТОВ Подільська продовольча група за договором-1.

13 лютого 2015 року ПАТ Златобанк видано довідку № 779 про відсутність заборгованості ТОВ Подільська продовольча група і повне погашення кредиту за договором-1.

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України в даній постанові виходила з такого.

Норма ч. 1 ст. 528 ЦК не ставить можливість виконання обовязку боржника іншою особою у залежність від волі кредитора. Навпаки, кредитор зобовязаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Відтак, ураховуючи, що ОСОБА_7 мав право розпорядитися своїм вкладом станом на 12 лютого 2015 року, укладення ним із ПАТ Златобанк договору про виконання зобовязань третьою особою не має значення для правових наслідків платежу на виконання зобовязань із договору-1 за рахунок депозитних коштів.

Отже, у справі, яка розглядається, висновки судів апеляційної та касаційної інстанцій про нікчемність договору-2 від 12 лютого 2015 року укладеного між ПАТ Златобанк і ОСОБА_7, є неправильними, оскільки у цьому разі не відбулося вчинення банком платежу на користь його кредитора чи передачі будь-якого майна, що належить банку, кредитор також не мав переваг перед іншими вкладниками, оскільки право нового кредитора вимагати від боржника повернення сплачених на виконання кредитного договору коштів передбачено нормами чинного законодавства, тому не було і підстав для встановлення нікчемності спірного договору-2.

Поряд з цим, рішенням господарського суду Вінницької області від 06.10.2015 по справі №902/1236/15 яке набрало законної сили, встановлено, що на час укладання договору 12 лютого 2015 року між ОСОБА_7, як новим боржником та ПАТ "Златобанк" в особі Заступника Голови Правління з розвитку бізнесу ОСОБА_8 не розповсюджувались норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним Законом і регулює, згідно ст. 1 цього Закону, процедуру тимчасової адміністрації та виведення з ринку вже неплатоспроможних банків та їх ліквідацію, яка у ПАТ "Златобанк" почалася тільки 14.02.2015р. Тобто, керівні органи ПАТ "Златобанк" мали усі передбачені діючим законодавством та Статутом банку повноваження до 00 год. 00 хв. 14.02.2015 року.

За змістом ч.4 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі, відтак, укладення Договору від 12.02.15 р. та його виконання здійснено до введення тимчасової адміністрації у позивача, тому є дійсним та укладеним з усіма юридичними наслідками для сторін.

З урахуванням викладеного, господарський суд Вінницької області рішенням від 06.10.2015 у справі встановив, що погашення заборгованості по кредиту ТОВ «ППГ» відбулось саме в день списання коштів з депозитного рахунку ОСОБА_7 12.02.2015 року.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України - зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахування вищевикладеного, господарський суд Вінницької області під час розгляду справи №№.902/1236/15 дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заборгованість по кредитному договору № 21/13/KLMB від 26 квітня 2013 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОДІЛЬСЬКА ОСОБА_5» відсутня, що стверджується матеріалами справи.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з тим що позовні вимоги у справі №902/600/16, які ґрунтуються на обставинах встановлених постановою Вищого господарського суду України від 01.06.2016 по справі №902/1236/15 та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 по справі №902/1236/15, та які за твердженням позивача мають преюдиціальне значення (дійсність кредитного договору, невиконання зобов'язання, існування непогашеної заборгованості), є безпідставними з огляду на те, що вищезгадані судові рішення в подальшому було скасовано постановою Верховного Суду України від 23.11.2016 по справі №902/1236/15.

Щодо клопотання позивача № 1321 від 19.04.2017 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у справі № 2-2583/17/760/464/14 поданого під час розгляду справи в суді першої інстанції та зазначеного в апеляційній скарзі, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

За змістом вищевказаної статті причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду в кожному конкретному випадку слід з'ясувати як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Тобто, господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Відповідно до п. 3.16. Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Матеріалами справи встановлено, що в якості підстави позовних вимог позивач посилається, на наявність постанов Рівненського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України у справі № 902/1236/15 та невиконання відповідачами зобов'язання після прийняття судового рішення з огляду на що останнім було донараховано проценти за користування кредитом, пеню та 3 % річних.

Поряд з цим із змісту долучених до клопотання позивача документів, а саме: ухвали про відкриття, позовної заяви № 2599 від 27.12.2016 вбачається, що предметом позову у цивільній справі № 2-2583/17/760/464/14 є вимога про визнання недійсним договору про виконання зобов'язань третьою особою від 12.02.2015, який був укладений між АТ «ЗЛАТОБАНК» та ОСОБА_7 та застосування наслідків недійсності правочину.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що результат вирішення цивільної справи № 2-2583/17/760/464/14 має преюдиціальне значення для справи № 902/1236/15 в якій надавалась юридична оцінка договору про виконання зобов'язань третьою особою від 12.02.2015, результат якої у вигляді висновку щодо наявності/відсутності ознак її нікчемності і було покладено в основу рішень у зазначеній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі №902/600/15 до вирішення справи № 2-2583/17/760/464/14, яка перебуває в провадженні Солом'янського районного суду м.Києва.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в позові, а тому апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 14.06.2017 у справі № 902/600/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Філіпова Т.Л.