ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Справа № 904/166/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Іванової Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко"
на ухвалу відДніпропетровського апеляційного господарського суду 18.07.2017
у справі Господарського суду№ 904/166/14 Дніпропетровської області
за позовомОСОБА_4
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко"
простягнення вартості частки у статутному капіталі

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача ОСОБА_4; ОСОБА_5;
- відповідача Ямковий В.І.;
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" про стягнення вартості частини майна товариства, пропорційно частці в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" у сумі 5495600,00 грн., інфляційних втрат у сумі 5511485,00 грн. та 3% річних в сумі 666626,30 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 у справі № 904/166/14 (колегія суддів у складі: Ліпинський О.В. - головуючий суддя, судді Золотарьова Я.С., Петрова В.І.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на користь ОСОБА_4 5495600,00 грн. вартості частини майна, 665705,74 грн. 3% річних, 5511485,00 грн. інфляційних втрат, 3205,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 23971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи; в іншій частині у позові відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" в дохід державного бюджету України 162546, 67 грн. судового збору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 904/166/14 (колегія суддів у складі: Коваль Л.А. - головуючий суддя, судді Пархоменко Н.В., Чередко А.Є.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 у справі № 904/166/14 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко", не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права, та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_4 надала відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" залишити без задоволення, ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 904/166/14 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 у справі № 904/166/14 було прийнято до апеляційного провадження. Даною ухвалою було відстрочено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" сплату судового збору за подання апеляційної скарги до 29.06.2017.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 18.07.2017, а також продовжено строк, на який відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги, до 18.07.2017.

Залишаючи без розгляду апеляційну скаргу на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у призначений судом час доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідачем не надано, відтак правові підстави для розгляду по суті апеляційної скарги відсутні.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з таким висновком апеляційного господарського суду та вважає його помилковим і необґрунтованим з огляду на наступне.

Пункт 8 частини 1 ст. 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Право апеляційного оскарження судового акту передбачено ст. 91 ГПК України, згідно із частиною першою якої сторони у справі мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Крім того, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

П. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Отже, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву (в т.ч. апеляційну скаргу) заявнику.

Так, статтею 97 ГПК України передбачені підстави, за яких, подана скаржником апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається, серед яких, зокрема, і відсутність документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України).

Водночас, нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України № 3674-VІ від 08.07.2011 "Про судовий збір", який набрав чинності 01.11.2011.

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Апеляційний господарський суд, надаючи відстрочку у сплаті судового збору відповідачу визнав обґрунтованими доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко", викладені ним у клопотанні про відстрочення сплати судового збору.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Отже, правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України настають лише у випадку неподання витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору по суті заявлених вимог.

Однак, апеляційний господарський суд не обґрунтував, яким чином неподання відповідачем доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, у строк на який судом було відстрочено сплату судового збору, перешкоджає розгляду спору по суті заявлених вимог.

Водночас, судом апеляційної інстанції не враховано роз'яснення, які містяться у п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Виходячи з наведеної правової позиції у суду апеляційної інстанції після задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору не було процесуальних підстав для залишення апеляційної скарги без розгляду у зв'язку з несплатою судового збору на час вирішення спору в апеляційній інстанції, оскільки у даному випадку наступають інші правові наслідки.

Таким чином, для забезпечення реалізації скаржником як відповідачем в господарському спорі принципу визначеного ст. 129 Конституції України щодо гарантування права на апеляційне оскарження, а також враховуючи доводи відповідача щодо обставин відсутності коштів на сплату судового збору з об'єктивних на те причин, а також роз'яснення, які містяться у п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", господарський суд апеляційної інстанції не був позбавлений можливості стягнути несплачену суму судового збору під час прийняття судового рішення по суті спору.

За таких обставин Вищий господарський суд України вважає необґрунтованим висновок апеляційного господарського суду про наявність правових підстав для залишення апеляційної скарги без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, отже ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 904/166/14 підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм процесуального права, а справу слід передати на розгляд господарського суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 904/166/14 скасувати.

Справу № 904/166/14 передати на розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

Л.Б. ІВАНОВА