ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.11.2017 Справа № 905/2267/17

Господарський суд Донецької області в складі судді Чернової О.В., при помічнику судді Мазурік М.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», м.Харків

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Метінвест інжиніринг», м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 593406,42 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 143 від 18.08.2017р.;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», м.Харків звернувся до господарського суду Донецької області із позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Метінвест інжиніринг», м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 593406,42 грн., а саме: 3% річних у розмірі 47370,57 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 447986,66 грн. та пені у розмірі 98049,19 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2267/17 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.10.2017р. позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2267/17.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем строку виконання зобов'язання за договором підряду №213-190 від 08.10.2013р.,у звязку з чим, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 47370,57 грн., інфляційні нарахування у розмірі 447986,66 грн. та пеню у розмірі 98049,19 грн.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.1,54-57, Господарського процесуального кодексу України.

27.10.2017р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано відзив №1024 від 24.10.2017р. на позовну заяву, у якому останній вважає безпідставними позовні вимоги в частині стягнення пені, у звязку з тим, що позивач нараховує пеню поза строком, в межах якого згідно з чиним законодавством України таке нарахування могло бути здійснене, у зв`язку з чим просив застосувати позовну давність до заявлених вимог зі стягнення пені у розмірі 98049,49 грн. та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Представник позивача в судовому засіданні 15.11.2017р. не з'явився.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.11.2017р. з'явився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 98049,49 грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

08.10.2013р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Діпромез» (Замовник) та Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (Підрядник) укладено договір №213-190/266/13.

Додатковою угодою №1 від 24.01.2014р., у зв`язку зі зміною найменування ТОВ «Діпромез» на ТОВ «Метінвест інжиніринг», сторони замінили по тексту договору №213-190/266/13 від 08.10.2013р. слово «Діпромез» словами «Метінвест інжиніринг».

Відповідно до п.1.1 договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується власними силами та/або з залученням третіх осіб (субпідрядні організації), на підставі виданого замовником технічного завдання (додаток №1) та вихідних даних (додаток№2), виконати роботу : «Розроблення техніко-економічного обгрунтуванняя (ТЕО) будівництва систем очищення колошникового газу доменних печей ПАТ «Азовсталь», а замовник зобов`язується прийняти результат таких робіт по данному договору та оплатити їх вартість.

За умовами п.1.2 договору №213-190/266/13 від 08.10.2013р. строк виконання робіт визначається календарним планом виконання робіт (додаток №3 до договору №213-190/266/13). Згідно з п. 2.1 договору загальна вартість робіт з урахуванням ПДВ складає 936000,00 грн.

Відповідно до п.2.2 договору, відповідач здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача на протязі 30 банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно до п.4.1 договору, здача-приймання виконаних робіт оформлюється підписанням актів здачі-приймання виконаних робіт відповідно до умов договору.

Відповідно до п.4.3 на момент настання строку виконання робіт позивач надає відповідачу нарочним або поштовим відправленням з повідомленням необхідний комплект проектно-кошторисної документації в 5 екземплярах на паперовому носії та в 2 екземплярах на електронному носії, а також накладну із зазначенням переліку переданої документації та 2 екземпляри акту здачі-приймання виконаних робіт. Про отримання проектно-кошторисної документації свідчить підпис відповідача на накладній або поштовому повідомленні.

За приписами п.4.4 договору, відповідач, протягом 25 календарних днів з моменту отримання заключних документів, зобов`язався розглянути їх та підтвердити прийняття шляхом підписання актів здачі-приймання виконаних робіт чи надати письмову мотивовану відмову з переліком зауважень та недоліків. Позивач зобов`язався внести відповідні зміни та/чи поправки за свій рахунок протягом 14 календарних днів з моменту отримання від відповідача відповідного повідомлення та повторно надати відповідачу виправлені заключні документи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 20.02.2017р. у справі №908/2074/15-г позовні вимоги Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Метінвест інжиніринг» задоволені повністю та вирішено стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Метінвест інжиніринг» на користь Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» суму основного боргу у розмірі 702000 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2017р. у справі №908/2074/15-г рішення господарського суду Запорізької області від 20.02.2017р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.08.2017р. у справі №908/2074/15-г постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2017р. залишено без змін.

Відповідно ч.3. ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт належної передачі робіт позивачем і їх прийняття відповідачем встановлений рішенням господарського суду і не підлягає доведенню.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.02.2017р. у справі №908/2074/15-г також встановлено, що виправлений варіант документації переданий відповідачу 30.10.2014р. за накладною, а 13.11.2014р. відкориговані сторінки ТЕО направлені останньому електронним листом.

За таких обставин, відповідач не мав правових підстав ухилятися від підписання актів здачі-приймання виконанах робіт протягом 25 календарних днів з моменту отримання заключних документів та здійснення оплати за прийняті роботи протягом 30 банківських днів з моменту підписання актів здачі-приймання виконанах робіт.

Отже, граничним строком оплати робіт за договором №213-190/266/13 від 08.10.2013р. є 27.01.2015р.

Відповідач здійснив оплату лише 28.04.2017р., у зв`язку з чим несвоєчасна оплата згідно умов договору №213-190/266/13 від 08.10.2013р. кваліфікується судом як порушення відповідачем грошових зобовязань у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач таким, що прострочив згідно ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Статтею 33 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України про обовязковість договору для виконання сторонами.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних і інфляційної індексації за весь період прострочення.

Перевіривши арифметичні розрахунки позовних вимог щодо інфляційної індексації за період з 28.01.2015р. по 27.04.2017р. включно, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення інфляційної індексації в сумі 447986,66 грн. за період з 01.02.2015р. по 27.04.2017р., тобто з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Перевіривши арифметичні розрахунки позовних вимог щодо 3% річних за зазначений позивачем період з 28.01.2015р. по 27.04.2017р., суд дійшов висновку що їх розмір є арифметично невірним, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 47312,88 грн.

Відповідно до п.7.2 договору у разі порушення строків оплати робіт, підрядник має право стягнути з замовника пеню у розмірі 0,1% від вартості виконаних, але не оплачених робіт за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Позивачем заявлено до стягнення пеню з простроченої суми у розмірі 98049,19 грн. за період з 27.10.2016р. по 27.04.2017р.

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, граничним строком оплати робіт за договором №213-190/266/13 від 08.10.2013р. є 27.01.2015р., отже, строк нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання повинен був припинитися 28.07.2015р.

За змістом п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Таким чином строк позовної давності сплинув 28.01.2016р., а позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом 02.10.2017р.

Враховуючи нарахування пені по за строком, в межах якого згідно з чинним законодавством України таке нарахування могло бути здійснене, подання позовної заяви зі спливом строків позовної давності, передбачених п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, суд вважає вимоги щодо сплати пені у розмірі 98049,19 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», м.Харків, до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Метінвест інжиніринг», м.Маріуполь, Донецька область, про стягнення заборгованості у розмірі 593406,42 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Метінвест інжиніринг», м.Маріуполь, Донецька область (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, 5, ) на користь Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», м.Харків (61166, м. Харків, пр. Науки, 9, ) заборгованість у сумі 495299,54 грн., з яких 47312,88 грн. 3% річних, 447986,66 грн. - інфляційні витрати, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 7428,86 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 15.11.2017р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11.2017р.

Суддя О.В. Чернова