РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017Справа №910/17446/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг»

про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення 180 000,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (договір про надання правової допомоги від 28.08.2017);

від відповідача - не з'явився

встановив :

06.10.2017 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення 180 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.10.2017 порушено провадження у справі №910/17446/17, розгляд справи призначено на 26.10.2017.

25.10.2017 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав заяву про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.10.2017 у зв'язку із неявкою представника відповідача, невиконанням ним вимог ухвали суду від 09.10.2017, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 16.11.2017.

У судове засідання 16.11.2017 з'явився представник позивача, надав пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання 16.11.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

15.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг» (далі - відповідач, лізингодавець) та ФОП ОСОБА_1 (далі - позивач, лізингоодержувач) укладено договір № 200066 фінансового лізингу (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток №1 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу за формою, встановленою лізингодавцем (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток №2 до цього договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця Комісії за організацію і авансового платежу у повному обсязі.

Згідно з п. 3.1 договору, предметом лізингу по даному договору є Трактор МТЗ 892, 2013 р.в.

Вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною.

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 76 календарних місяців з моменту підписання даного договору (п. 7.1 договору).

У додатку № 2 до договору від 15.02.2017 ціна трактора марки МТЗ 892 становить 180 000,00 грн. В додатку №2 до договору від 15.02.2017 ціна трактора марки МТЗ 892 становить 505 000,00 грн.

На виконання умов договору позивачем було сплачено відповідачу 180 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №409 від 15.02.2017.

Згідно листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 12.09.2017 №6780/22-9, ТОВ «Альфа-Лізинг» (код 39873353) на підставі розпорядження №2858 від 24.11.2015 було взято на облік до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги. Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 15.12.2016 №3136 про застосування заходу впливу Товариство було виключено з Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги. Станом на 15.02.2017 Товариство на обліку в Реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги не перебувало. Станом на сьогоднішній день Товариство взято на облік до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги. Довідка про взяття на облік №596 від 13.06.2017.Ліцензії на надання фінансових послуг не отримувало.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що укладений між сторонами договір суперечить чинному законодавству та має бути визнаний недійсним, оскільки на момент його укладення відповідач не мав права надавати такий вид фінансових послуг як фінансовий лізинг у зв'язку з виключенням його з Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі послуги, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, сторонам спору укладено договір, який за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Положеннями ст. 292 ГК України встановлено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносить фінансовий лізинг до категорії фінансових послуг.

Згідно з п.п. 1, 2, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції здійснює реєстрацію та веде Державний реєстр фінансових установ, а у визначених нею випадках - реєстри осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, забезпечує ведення загальнодоступної інформаційної бази даних про фінансові установи та визначає перелік і вимоги до документів, що подаються для внесення інформації до зазначених реєстрів та бази даних.

Відповідно до п. 2.1 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22.01.2004 № 21, юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності, з-поміж іншого, довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг.

Пунктом 3.5 вказаного Положення визначено, що процедура взяття на облік юридичної особи серед іншого включає внесення інформації про юридичну особу до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги (далі - Реєстр), оформлення і видача юридичній особі Довідки.

З аналізу наведених норм вбачається, що для надання послуг фінансового лізингу особа, яка не являється фінансовою установою, повинна перебувати на обліку в Реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги.

Як вбачається з поданих документів, 15.12.2016 розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 3136 постановлено виключити з Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та анулювати Довідку про взяття на облік юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг» (копія розпорядження наявна в матеріалах справи).

Вказане розпорядження набрало чинності з дня, наступного за днем його прийняття Нацкомфінпослуг.

Доказів оскарження в судовому порядку рішення Нацкомфінпослуг про виключення з Реєстру та анулювання Довідки в матеріалах справи відсутні.

Обставини виключення Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг» з Реєстру, невнесення інформації про відповідача до Реєстру, відсутність у нього статусу фінансової установи ліцензії на надання фінансових послуг, підтверджуються також листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 12.09.2017 № 6780/22-9.

Таким чином 15.02.2017, тобто на момент укладення договору фінансового лізингу №200066, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг» було виключено з Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги.

Першою - третьою та п'ятою частинами ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Оскільки на момент вчинення правочину шляхом укладення договору фінансового лізингу №200066 юридична особа-відповідач не мала відповідного дозволу на надання послуг фінансового лізингу, адже була виключена з відповідного Реєстру, суд дійшов висновку про порушення відповідачем спеціальної правосуб'єктності, у зв'язку з чим спірний договір визнається судом недійсним на підставі вище описаного.

Відповідно до приписів ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки на виконання недійсного договору позивачем сплачено відповідачу комісію за організацію в розмірі 180 000,00 грн відповідно до платіжного доручення №409 від 15.02.2017, тому ці кошти мають бути повернуті позивачу як застосування наслідків недійсності правочину.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір № 200066 фінансового лізингу від 15.02.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 39, н/п 12, код 39873353) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. коштів, сплачених на виконання договору, та 4 300 (чотири тисячі триста) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 21.11.2017.

Суддя В.О. Демидов