КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2017 р. Справа№ 910/6813/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від прокурора: Щипка В.П., посв. № 041966 від 10.03.2016р.

від позивача: Кривоший Д.А., дов. № 220/381/д від 04.11.2016р.

від відповідача: Шеламов І.С., дов. № 115 від 04.10.2017р.

від третьої особи: Демяк П.Ю., дов. б/н від 01.04.2017р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО

ДЖЕТ"

на рішення Господарського суду м. Київ

від 13.07.2017 р.

у справі № 910/6813/17 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом заступника генерального прокурора України - головного

військового прокурора в інтересах держави в особі

Міністерства оборони України

до Публічного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО

ДЖЕТ"

про стягнення 4822516,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник генерального прокурора України - головний військовий прокурор звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про стягнення з відповідача - публічного акціонерного товариства " АЙБОКС БАНК " 4822516,35 грн. банківської гарантії за неналежне виконання останнім умов договору від 15.12.2016 р. № 286/1/16/35.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.07.2017р. у справі № 910/6813/17 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" на користь Міністерства оборони України 4822516 (чотири мільйона вісімсот двадцять дві тисячі п'ятсот шістнадцять) грн. 35 коп. банківської гарантії. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" на користь Генеральної прокуратури України 72337 ( сімдесят дві тисячі триста тридцять сім ) грн. 75 коп. судового збору

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2017р. у справі № 910/6813/17 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.08.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" у справі № 910/6813/17 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 у справі № 910/6813/17 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 03.10.2017 р.

03.10.2017р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2017р. у справі № 910/6813/17 без змін.

В судовому засіданні 03.10.2017р. оголошено перерву до 17.10.2017р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодекс України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 у справі № 910/6813/17 продовжено строк розгляду справи та оголошено перерву до 31.10.2017р.

В судовому засіданні 17.10.2017р. оголошено перерву до 31.10.2017р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодекс України.

31.10.2017р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі.

31.10.2017р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті та набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 826/1493/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю " ВОГ АЕРО ДЖЕТ " до Міністерства оборони України про визнання протиправними дії.

В судовому засіданні 31.10.2017р. оголошено перерву до 02.11.2017р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодекс України.

В судовому засіданні 02.11.2017р. оголошено перерву до 07.11.2017р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодекс України.

07.11.2017р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення по справі.

Представники третьої особи та позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Представники прокуратури та відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 07.11.2017р. було розглянуто клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі.

Представники прокуратури та позивача заперечували проти клопотання про зупинення провадження у справі та просили суд відмовити в задоволенні даного клопотання.

Обґрунтовуючи зазначені клопотання товариство з обмеженою відповідальністю " ВОГ АЕРО ДЖЕТ " посилається на те, що предметом розгляду справи № 826/1493/17 є визнання незаконними дії Міністерства оборони України по пред'явленню публічному акціонерному товариству " АЙБОКС БАНК " вимоги від 12.01.2017 р. № 286/8/166 про перерахування коштів в розмірі 4822516,35 грн. та 4642987,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі, зокрема, неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання третьої особи та зупинення провадження у даній справі, оскільки як вбачається з матеріалів справи предметом розгляду у даній справі є вимога позивача щодо стягнення заборгованості на підставі виданої відповідачем банківської гарантії та пред'явленої вимоги платежу (вих. № 286/8/166 від 12.01.2017 р.) про перерахування коштів в розмірі 4822516,35 грн. Таким чином у справі № 826/1493/17 оскаржуються дії Міністерства оборони України по пред'явленню вимоги до банку гаранта, у даній же справі предметом спору є стягнення грошових коштів, тобто зазначені спори є різними за предметом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що директор Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України Гулєвич В.В. призначений на посаду директора департаменту та перебуває на ній з 2015 року на момент підписання вимоги виконував свої посадові обов'язки на посаді директора департаменту. Таким чином, на час звернення до банку-гаранта з вимогою про виплату коштів, передбачених гарантією, директор департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України був наділений правом ведення претензійно-позовної роботи від імені Міністерства оборони України, зазначене право закріплено в Положенні про Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

15 грудня 2016 року між Міністерством оборони України та ТОВ «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» укладено договір №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) та договір №286/1/16/36 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України).

Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобов'язався постачати у 2016 р. паливо рідинне та газ; оливи мастильні (нафта, вугілля, нафтопродукти) для потреб Міністерства оборони України, згідно специфікації, а останній зобов'язався забезпечити приймання вказаної продукції та здійснити її оплату у строки і за цінами, передбачені специфікацією договору.

Згідно п. 3.1 договору № 286/1/16/35 від 15.12.2016 р. ціна договору становить разом з ПДВ 96450327,00 грн.

Виконання умов договору № 286/1/16/35 від 15.12.2016 р. було забезпечено банківською гарантією від 14.12.2016 р. № 2593-1216/WOGv на суму 4822516,35 грн., виданою відповідачем - публічним акціонерним товариством " АЙБОКС БАНК "

Наданою банківською гарантією відповідач зобов'язався безумовно та безвідклично виплатити бенефіціару (позивачу) протягом 10 (десяти) днів визначену гарантією суму у випадку невиконання або неналежного виконання принципалом (третьою особою) умов договору № 286/1/16/35 від 15.12.2016 р. щодо кількості, якості та строків поставки продукції.

12.01.2017 року Міністерство оборони України направило до ПАТ «Айбокс Банк» вимогу № 286/8/166 про перерахування коштів у розмірі на суму 4 822 516,35 грн. (чотири мільйон вісімсот двадцять дві тисячі п'ятсот шістнадцять гривень 35 коп.) та 4 642 987,50 грн. (чотири мільйони шістсот сорок дві тисячі дев'ятсот вісімдесят сім гривень 50 коп.) на реєстраційний рахунок 3192 Державної казначейської служби України у м. Києві, код 00034022, МФО 820172, одержувач Міністерство оборони України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги заступник генерального прокурора України - головний військовий прокурор посилається на те, що третя особа поставку товару у визначений договором строк не виконала, дизельне паливо у кількості 4674 тонн на загальну суму 96450327 грн. оборонному відомству не поставила.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 562 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

Пунктом 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.

Відповідно до п. 2 глави 4 розділу II Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, одержана вимога/повідомлення Бенефіціара або банку Бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти Бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком - гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Фактичні обставини справи свідчать, що 15 грудня 2016 року між Міністерством оборони України та ТОВ «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» укладено договір №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України).

Згідно умов вищевказаного договору ТОВ «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» зобов'язувалось поставити у 2016 році дизельне паливо ДТ-З-К5, клас 2 по договору №286/1/16/35 - 4 674 тон та дизель паливо ДТ-3-К5, клас 2 по договору №286/1/16/36 - 4 500 тон.

Постачальник зазначав причини невиконання зобов'язань за договором № № 286/1/16/135 від 15.12.2016р. наявністю ухвал Господарського суду м. Києва у справі №910/22898/16 від 16.12.2016 року та у справі № 910/22893/16 про заборонено вчиняти будь-які дії спрямовані на виконання спеціального Договору на постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 року №286/1/16/36 та від 15.12.2016р. № 286/1/16/35 за результатами переговорної процедури на закупівлю палива дизельного ДТ-3-К5, клас 2 (номер процедури закупівлі в електронній системі: UА-2016-11-14-001643-а, опубліковане в електронній системі закупівель 22.11.2016р.) за лотом 6 та 5 Міністерству оборони України та товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «ВОГ АЕРО ДЖЕТ».

При цьому, 12.01.2017 року Міністерство оборони України направило до ПАТ «Айбокс Банк» вимогу №28618/166 про перерахування коштів у розмірі на суму 4 822 516,35 грн. (чотири мільйон вісімсот двадцять дві тисячі п'ятсот шістнадцять гривень 35 коп.) та 4 642 987,50 грн. (чотири мільйони шістсот сорок дві тисячі дев'ятсот вісімдесят сім гривень 50 коп.) на реєстраційний рахунок 3192 Державної казначейської служби України у м. Києві, код 00034022, МФО 820172, одержувач Міністерство оборони України.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога Міністерства оборони України №28618/166 від 12.01.2017 року підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України Гулєвичем В.В.

Судом встановлено, що в якості підтвердження повноважень підписанта, в додатках до вимоги було надано копії довіреностей Міністерства оборони України від 05.12.2016р. №220/395/д та від 10.01.2017р. №220/16/д. Строк дії зазначеної довіреності Міністерства оборони України від 05.12.2016р. №220/395/д закінчився 31.12.2016 року.

Між тим, довіреність від 10.01.2017р. №220/16/д видана Міністерством оборони України, в особі тимчасово виконуючого обов'язки Міністра оборони України Руснака Івана Степановича, який діє на підставі Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2014 року №671 (у редакції постанови КМУ від 19.10.2016 року №730), наказу Міністерства оборони України від 30.12.2016року №278КП, який уповноважив директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України ОСОБА_2 на підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів, договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), виконання робіт, надання послуг відповідно до кошторисних призначень на централізовану оплату пально-мастильних матеріалів, речового майна, продовольства, послуг з харчування, лазне-прального обслуговування відповідно до бюджетних асигнувань на 2017 рік за бюджетними програмами.

Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим постановою КМУ від 26.11.2014 року №671 (далі Положення) передбачено, що Міністр в т.ч. представляє Міноборони у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами і організаціями в Україні та за її межами.

З метою забезпечення діяльності Міноборони, стабільності та наступності в його роботі, організації поточної роботи, пов'язаної із здійсненням повноважень Міноборони, Кабінетом Міністрів України призначається державний секретар Міноборони, який очолює апарат Міноборони.

Державний секретар Міноборони є вищою посадовою особою з числа державних службовців Міноборони.

Державний секретар Міноборони представляє Міноборони як юридичну особу в цивільно-правових відносинах, здійснює інші повноваження, визначені законом.

На час відсутності державного секретаря Міноборони чи неможливості здійснення ним своїх повноважень з інших причин його обов'язки виконує один із керівників самостійних структурних підрозділів апарату Міноборони відповідно до наказу державного секретаря Міноборони.

Однак суд звертає увагу, що Положення про Міністерство оборони України, яке зазначено як підстава для видачі довіреності, не містить положень які б передбачали можливість заміщення посади Міністра оборони України, а також не передбачає правової підстави для видання тимчасово виконуючим обов'язки Міністра оборони України довіреностей.

При цьому, Наказ Міністерства оборони України від 30.12.2016 року №278КП, який також був зазначений як підстава для видачі довіреності тимчасово виконуючим обов'язки Міністра, не був наданий в Банк разом із вимогою про сплату коштів.

Відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Під "органом юридичної особи" слід розуміти органи, уповноважені здійснювати управління юридичною особою на підставі закону та установчих документів, тобто вищі органи управління та виконавчі органи (наприклад, ст. ст. 98, 99, 101, 159, 161 ЦК, ст. ст. 41, 47, 58, 62 Закону "Про господарські товариства").

Таким чином, судом встановлено що тимчасово виконуючий обов'язки Міністра оборони України не є уповноваженою особою для видачі довіреностей.

Крім того з аналізу вищезазначеної довіреності, встановлено що остання видана на вчинення дій (в тому числі і щодо підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпеченої тендерної документації та/або цінових пропозицій та стягнення забезпечення виконання договорів), які виникають в межах бюджетних асигнувань на 2017 рік.

Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки тендерна процедура, видача гарантії та підписання договору відбувалось у 2016 році, то й вимога про перерахування коштів стосується бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на 2016 рік, а тому директор Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України Гулєвич В.В. не уповноважений на звернення із такою вимогою.

Тому, вимога №286/8/166 від 12.01.2017р. за підписом директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України Гулєвича В.В., яка надійшла у Банк, не відповідає умовам банківських гарантій №2594-1216/WOGv та №2593-1216/WOGv, оскільки не підписана уповноваженою особою.

Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 561 ЦК України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 563 ЦК України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта в межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Як встановлено у ч. 2 ст. 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Частиною 1 ст. 565 ЦК України встановлено, що Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 568 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі закінчення строку дії гарантії.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, в силу чинного законодавства зобов'язання за банківською гарантією є строковим, а отже є строковим термін дії суб'єктивних цивільних прав принципала за банківською гарантією.

На підставі наведених норм право бенефіціара й обов'язок гаранта після закінчення строку дії гарантії припиняються, а отже жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, бенефіціар вчиняти не може.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.10.2016 р. у справі №910/8785/15-г.

З огляду на те, що зобов'язання за Договором поставки було забезпечено гарантією, виданою на підставі Договору гарантії, яка діяла по 01.02.2017 року включно, а позивач звернувся до суду лише у квітні 2017 року, тобто після закінчення строку дії банківської гарантії, позовна вимога про стягнення заборгованості, забезпеченою банківською гарантією не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В процесі перегляду справи судом апеляційної інстанції доводи представника відповідача, наведені в апеляційній скарзі, підтвердились, що свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2017 року у справі № 910/6813/17 не відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 року у справі № 910/6813/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" (04080, м. Київ, вул. Новокостяниновська, б. 18, ) 79 572,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/6813/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець