ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

16.11.2017 Справа № 904/1525/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М., (доповідач);

суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.,

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого Биковського М.Ю. на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 по справі № 904/1525/17

за заявою Дочірня компанія "ГАЗ УКРАЇНИ" Національної акціонерної компанії "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до боржника Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", 50000, Дніпрпоетровська область, м.Кривий Ріг, пров.Дежньова, 9,

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у даній справі (суддя Примак С.М. ), зокрема, розпорядником майна призначено Короленко Ірину Миколаївну (свідоцтво № 306 від 28.02.13р., 69037, м.Запоріжжя, а/с 408).

Кандидатури арбітражних керуючих Вербицького О.В., Желєзняк Є.В., Потупало Н.І., Сиволобова М.М., Биковського М.Ю. - відхилено.

Не погодившись з ухвалою суду, до апеляційного господарського суду звернувся арбітражний керуючий Биковський М.Ю. з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року по справі № 904/1525/17 в частині призначення розпорядника майна арбітражного керуючого Короленко І.М. та призначити розпорядником майна арбітражного керуючого Биковського М.Ю.

Колегія суддів, ознайомившись з матеріалами справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про її повернення з наступних підстав.

1. Скаржником в порушення вимог частина 3 статті 94 ГПК України не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає що в Законі України "Про судовий збір" не передбачено ставки, від якої обчислюється судовий збір за подання апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції про призначення розпорядника майна, однак таке твердження скаржника є хибним з огляду на наступне.

Визначення поняття судового збору міститься в статті 1 Закон України "Про судовий збір" (далі - Закон) це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до статті 3 наведеного Закону судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Стаття 4 Закону містить вичерпний перелік розміру ставок судового збору. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно п.п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1 600,00 гривень.

Отже, скаржник повинен був сплатити 1600,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

2. Відповідно до ст. 93 ГПК України, апеляційна скарга, подається на ухвалу місцевого господарського суду протягом п'яти днів з дня її оголошення місцевим господарським судом.

Як вбачається з матеріалів справи ухвала суду першої інстанції прийнята 04.04.2017 року.

Таким чином, останнім днем для оскарження ухвали суду було 10.04.2017. Однак скаржник звернувся до місцевого господарського суду з апеляційною скаргою лише 07.11.2017, тобто з пропуском визначеного ч. 1 ст. 93 ГПК України п'ятиденного строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду.

Діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, не обмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми ГПК України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

При цьому, відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Загальний порядок відновлення процесуальних строків врегульований ст. 53 ГПК України відповідно до якої за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом поважною і відновити пропущений строк.

Відповідно до чинного законодавства поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Згідно п. 4 Постанови пленуму ВГСУ № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ ГПК України", клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

В обґрунтування поважності причин пропуску апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що він не був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, а також зазначає, що суд не направляв йому оскаржувану ухвалу.

Також скаржник зазначає що повний текст ухвали від 04.04.2017 року по справі №904/1525/17 ним отримано з Єдиного реєстру судових рішень.

Наведені апелянтом причини пропуску строку не можна визнати поважними.

Посилання апелянта на те, що він не був повідомлений про час та місце проведення судового засідання свідчить про його намір ввести колегію суддів в оману, оскільки з матеріалів справи вбачається що скаржник був присутній у судовому засіданні 21.03.2017 року та повідомлений про відкладення підготовчого судового засідання на 04.04.2017 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що скаржник був присутній у судовому засіданні 04.04.2017 року і знав про прийняття оскаржуваної ухвали але не скористався своїм правом на апеляційне оскарження протягом законодавчо встановленого строку.

Апелянтом не доведено існування істотних перешкод, які б могли позбавити його реальної можливості своєчасно подати апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 4 ст. 97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обовязком суду відновити цей строк, оскільки поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого строку.

Можливість вчасного подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів не вбачає, оскільки пропуск строку на оскарження рішення суду пов'язаний не з об'єктивними обставинами, а суто суб'єктивними причинами.

За таких обставин, враховуючи те, що скаржником не наведено поважних причин пропуску встановленого строку на подання апеляційної скарги, у розумінні ст. 53 ГПК України, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Биковського М.Ю. про відновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 по справі № 904/1525/17.

Керуючись ст. 93, 86, п. 3, 4 ч.1 ст. 97 ГПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання арбітражного керуючого про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у справі № 904/1525/17 відхилити.

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Биковського М.Ю. на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 по справі № 904/1525/17 - повернути.

Додаток: апеляційна скарга з доданими до неї документами на 8 аркушах.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.А. Коваль