КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Справа№ 911/1839/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Уманський С.О. (дов. № Д-2770 від 02.10.2017 р.);

від відповідача: Кидалов І.М. (дов. № 10 від 22.08.2017 р.);

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж"

на рішення господарського суду Київської області від 14.08.2017 року

у справі № 911/1839/17 (суддя: Антонова В.М.)

за позовом державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міста "Дніпромісто"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж"

про стягнення 133 714,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року державне підприємство "Український державний науково-дослідний інститут проектування міста "Дніпромісто" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж" про стягнення 133 714,21 грн., з яких 41 409,36 грн. основної заборгованості, 30 733,69 грн. пені, 616,58 грн. 3 % річних та 60 954,58 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.08.2017 р. у справі № 911/1839/17 позовні вимоги державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міста "Дніпромісто" задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж" на користь Державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "ДІПРОМІСТО" імені Ю.М. Білоконя грошові кошти: основний борг - 41 409,36 грн., пеня - 30 654,27 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що грошові кошти в сумі 41 409,36 грн. були перераховані позивачем саме на виконання умов спірного договору, а тому суд вважає, що відповідач зобов'язаний згідно пункту 7.3. договору повернути позивачу аванс.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Київської області від 14.08.2017 р. у справі № 911/1839/17 в частині розрахунку стягнення пені.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що судом першої інстанції невірно здійснено розрахунок пені, оскільки за базу здійснення розрахунку пені слід брати лише суму грошового зобов'язання, тоді як суд першої інстанції за основу взяв загальну суму договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 911/1839/17.

03.10.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 14.11.2017 р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити в частині нарахування пені.

В судовому засіданні 14.11.2017 р. представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.09.2014 р. між Державним підприємством "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Дніпромісто" імені Ю.М. Білоконя (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж" (виконавець) був укладений договір про виконання робіт № 48 (договір), за умовами якого виконавець зобов'язується виконати замовнику наступні роботи: розробку робочої документації на будівництво житлового будинку № 3 по вул. Боголюбова, 21, с. Софіївська Боршагівка Києво-Святошинського району Київської області (Дахова котельня. Мережі газопостачання. Індивідуальне опалення 1-3 секцій). (а.с. 30)

Відповідно до п. 2.1. договору встановлено, що виконавець зобов'язується виконати роботи, що зазначені в п.1.1. Договору, у терміни, що визначаються календарним планом (додаток №1 до даного договору).

Згідно з п. 2.2. договору встановлено, що при завершенні робіт, що зазначені в п. 1.1. договору виконавець подає замовнику акт здачі-приймання виконаних робіт.

Як передбачено сторонами, відповідно п. 3.1. договору, загальна вартість робіт, визначена на підставі кошторисів (додаток №2 та додаток № 3 до договору), складає 138 031 грн. 20 коп. (сто тридцять вісім тисяч тридцять одна грн 20 коп.) в т.ч. ПДВ 20% 23 005 грн. 20 коп. (двадцять три тисячі п'ять грн 20 коп.) відповідно кошторисів.

Пунктом 3.2. договору визначено, що до початку робіт протягом 5 днів після підписання договору та за умови отримання коштів від Генерального замовника - ПП "ЕРКЕР" замовник на підставі рахунку здійснює авансовий платіж у розмірі 34 507 грн. 80 коп. Крім цього. 20% ПДВ - 6 901 грн. 56 коп., всього - 41 409 грн. 36 коп. (сорок одна тисяча чотириста дев'ять грн. 36 коп.)

Відповідно до п. 4.2. договору встановлено, що у разі невиконання робіт виконавцем у зазначені строки, виконавець зобов'язаний сплатити замовнику пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості робіт, що зазначається у п. 3.1. договору.

Пунктом 7.3. договору встановлено, що у випадку дострокового припинення дії договору, з ініціативи замовника, замовник має оплатити виконавцю фактично виконані ним роботи. Невикористана сума сплаченого замовником авансу має бути повернута йому виконавцем протягом 5 (п'яти) днів з дати розірвання Договору.

Згідно з п. 7.1. договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дня підписання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Додатком № 1 до договору № 48 від 01.09.2014 р. сторонами було погоджено календарний план виконання робіт, - розробку робочої документації на будівництво житлового будинку № 3 по вул. Боголюбова, 21, с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області (Дахова котельня. Мережі газопостачання. Індивідуальне опалення 1-3 секцій); початок виконання робіт - 08.09.2014 р., закінчення робіт - 28.11.2014 р.. Вартість робіт з врахування ПДВ становить 138 031,20 грн. (а.с. 35)

Додатком № 2 до договору № 48 від 01.09.2014 р. сторонами був визначений кошторис № 1 на загальну суму 89 571,60 грн., додатком № 3 до договору № 48 від 01.09.2014 визначено кошторис № 2 на загальну суму 48 459,60 грн. (а.с. 36-37)

03.09.2014 р. Державне підприємство "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "ДІПРОМІСТО" імені Ю.М. Білоконя на виконання п. 3.2. договору про виконання робіт № 48 від 01.09.2014 р. перерахувало товариству з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж" авансовий платіж на суму 41 409,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 540 від 03.09.2014 року (а.с. 53).

20.02.2015 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 7-398, яким просив розробити корегування розділів "Газопостачання" та "Дахові газові котельні" в складі корегування проекту "Перша черга забудови житлового кварталу по вул. Боголюбова в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області", що розробляється позивачем. (а.с. 44)

У зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язків у строк, передбачений додатком № 1 до договору № 48 від 01.09.2014 р., позивач 12.03.2015 р. звернувся до відповідача з листом № ПЕВ-522, щодо укладання угоди про розірвання та повернення перерахованих коштів, текст угоди про розірвання договору від 01.09.2014 р. № 48 на виконання робі від 11.03.2015 було долучено до листа. (а.с. 45-46)

У листі позивач повідомив відповідача, що ним так і не було отримано розроблені розділи і ТОВ «Газенергомонтаж» не виконало зобов'язань по договору, у зв'язку з чим направляється угода про розірвання договору від 01.09.2014 р. № 48 на виконання робіт від 11.03.2015 р. Також позивач зазначив, що перерахований ним авансовий платіж на суму 41 409,36 грн. має бути повернутий платнику, як це передбачено п. 7.3. договору.

У подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача з аналогічними листами № ПЕВ-2842 від 19.11.2015 р., № ПЕВ-193 від 28.01.2016 р. (а.с. 47-50)

29 листопада 2016 позивач звернувся до відповідача з претензією № Д-2830 стосовно порушення умов договору № 48 від 01.09.2014 р., в якій просив погасити існуючу заборгованість перед позивачем у розмірі 41 409,00 грн. (а.с. 51-52)

Проте, зазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач сплачений аванс не повернув, позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовними вимогами до відповідача про стягнення з останнього 133 714,21 грн., з яких 41 409,36 грн. основної заборгованості за поставлений товар, 30 733,69 грн. пені, 616,58 грн. 3 % річних та 60 954,58 грн. інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що грошові кошти в сумі 41 409,36 грн. були перераховані позивачем саме на виконання умов спірного договору, у зв'язку з чим суд вважає, що відповідач зобов'язаний згідно пункту 7.3. договору повернути позивачу аванс, Стосовно стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суд першої інстанції відмовив у задоволенні зазначених вимог, вказавши, що стягнення інфляційних втрат та 3% річних можливе за прострочення саме грошового зобов'язання. Натомість позивач нараховує інфляційні втрати та 3% річних на суму здійсненого ним авансового платежу за проектні роботи по договору № 48 від 01.09.2014 року, при цьому згідно договору у відповідача відсутнє грошове зобов'язання перед позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції , матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору підряду на проведення проектних та пошукових робіт, згідно якого в силу вимог ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до умов договору належним чином виконав свої зобов'язання за договором від 01.09.2014 р. в частині сплати авансового платежу, що підтверджується платіжним дорученням від 03.09.2014 р. № 540 на суму 41409,36 грн.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як унормовано частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно статті 890 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний:

1) виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором;

2) погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування;

3) передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт;

4) не передавати без згоди замовника проектно-кошторисну документацію іншим особам;

5) гарантувати замовникові відсутність у інших осіб права перешкодити або обмежити виконання робіт на основі підготовленої за договором проектно-кошторисної документації.

Проте, відповідач свій обов'язок за договором про виконання робіт № 48 від 01.09.2014 р. в строк до 28.11.2014 р. не виконав, докази виконання матеріали справи не містять.

Господарським кодексом України, як спеціальним актом законодавства, який регулює відносини в господарській сфері, зокрема, частиною 1 статті 188, передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Водночас, згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним чи зміненим.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Разом з тим, відповідно до пункту 7.2 договору сторони дійшли згоди, що замовник має право ініціювати дострокове припинення дії договору, або окремої його частини та (чи) певного переліку замовлення робіт, про що повідомить виконавця письмово (рекомендованим письмом або кур'єром). В цьому випадку договір, чи окрема його частина, припинить свою дію в день отримання підрядником зазначеного повідомлення.

Вимогами п. 7.3 договору сторони передбачили, що у випадку дострокового припинення дії договору, з ініціативи замовника, замовник має оплатити виконавцю фактично виконані ним роботи. Невикористана сума сплаченого замовником авансу має бути повернута йому виконавцем протягом 5 (п'яти) днів з дати розірвання Договору.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у зв'язку з невиконанням відповідачем свого обов'язку з виконання робіт, правомірно скористався передбаченим договором правом на дострокове припинення договору.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, зважаючи на те, що грошові кошти в сумі 41 409,36 грн. були перераховані позивачем саме на виконання умов спірного договору, в той же час, як відповідачем робіт по спірному договору виконано не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов'язаний згідно пункту 7.3. договору повернути позивачу аванс у сумі 41 409,36 грн. за договором про виконання робіт № 48 від 01.09.2014 р.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення 3 % річних за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за невиконанні роботи.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 15.10.2013 р. у справі 3-30гс13; від 16.09.2014 р. у справі 3-90гс 14.

Крім того, відповідно до п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи те, що позивач звернувся з позовними вимогами про повернення суми попередньої оплати за договором про виконання робіт, що не є грошовим зобов'язанням у розумінні Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду пешої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 616,58 грн. 3 % річних та 60 954,58 грн. інфляційних втрат.

Відносно позовних вимог про нарахування і стягнення пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у разі невиконання робіт виконавцем у зазначені строки, виконавець зобов'язаний сплатити замовнику пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості робіт, що зазначається у п. 3.1. договору.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору щодо невиконання не грошового зобов'язання у вигляді сплати пені.

Стосовно тверджень апелянта, що за базу здійснення розрахунку пені слід брати лише суму грошового зобов'язання, тоді як суд першої інстанції за основу взяв загальну суму договору, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субє'кта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, договір підряду складається із двох взаємопов'язаних між собою зобов'язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Аналізуючи положення глави 47 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Відтак, грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Зазначена правова позиція ґрунтується на правовій позиції, висловленій в постанові Верховного суду України від 04.02.2014 р. у справі № 3-1гс14.

Як видно з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, у спірних правовідносинах у відповідача наявний обов'язок лише щодо негрошового зобов'язання - надання послуг за договором підряду.

Окрім того, пунктом 4.2. договору було передбачено відповідальність саме за невиконання негрошового зобов'язання, а саме у разі невиконання робіт виконавцем у зазначені строки.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки відповідач взяте на себе негрошове зобов'язання щодо виконання робіт не здійснив в повному обсязі, то відповідно вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з нього

пені у сумі 30 654,27 грн. за загальний період з 29.11.2014 р. по 28.05.2015 р. , розрахунок якої виконаний судом першої інстанції є арифметично правильним.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 14.08.2017 року у справі № 911/1839/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергомонтаж" на рішення господарського суду Київської області від 14.08.2017 року у справі № 911/1839/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 14.08.2017 року у справі № 911/1839/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/1839/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко