донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

08.11.2017 справа №908/2114/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 Не зявився ОСОБА_4 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від14 вересня 2017 р. (повний текст складено та підписано 22.09.2017р.)
у справі№ 908/2114/16 (суддя Смірнов О.Г.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доПублічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя
простягнення 1 921 896,34грн.
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.02.2017 року на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017 року, провадження у справі № 908/2114/16 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м.Запоріжжя про стягнення 7% штрафу у розмірі 709 322,45 грн., пені у розмірі 563 040,20 грн., 3 % річних у розмірі 63 452,97 грн., інфляційних витрат у розмірі 586 080,72 грн. припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 21.02.2017 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017 року у справі № 908/2114/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Скасовуючи перелічені судові акти, Вищий господарський суд України зазначив, що Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року № 1730-VIII не встановлює порядку та строків списання, як і не містить норм, які б передбачали автоматичне списання нарахованих пені, інфляційних втрат, річних та штрафу з дня набрання чинності законом або встановлювали процесуальні наслідки набрання ним чинності. Списання заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань, 3% відсотків річних та штрафу здійснюється не автоматично, а відповідно до певної процедури, яка має засвідчуватися відповідними документами. Вищий господарський суд України наголосив, що наразі, судами не досліджувалося питання участі підприємства-боржника у процедурі врегулювання заборгованості у визначеному законом порядку шляхом внесення його до реєстру підприємств ПЕК та списання вказаних коштів особами, уповноваженими на здійснення вказаних заходів й відповідно, не встановлено чи існують підстави щодо застосування до спірних відносин положень ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII від 03.11.2016 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. у справі №908/2114/16 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя про стягнення суми у розмірі 1 921 896,34грн., яка складається з суми пені у розмірі 563 040,20 грн., 3% річних у розмірі 63 452,97 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 586 080,72 грн. та 7% штрафу у розмірі 709 322,45грн. відмовлено у повному обсязі.

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на думку позивача застосування Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016р. № 1730-VIII до спірних правовідносин є неправомірним у звязку з тим, що на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України, а відповідачем, в свою чергу, не надані докази включення останнього до вищезазначеного реєстру. Також, апелянт зазначає, що у спірному договорі сторони обумовили, що відповідач буде використовувати природний газ для власних потреб, а відтак, останній позбавлений можливості здійснювати використання вказаного газу для виробництва тепла та електроенергії для інших споживачів.

Представник позивача наданими йому правом не скористався, у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя про стягнення грошових коштів у розмірі 1 921 896,34грн., з яких: пеня 563040,20 грн., 3% річних 63452,97 грн., інфляційні нарахування 586080,72 грн., 7% штрафу 709 322,45грн.

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №26/170114ПР від 17.01.2014р. в частині проведення оплати у встановлені строки за поставлений газ.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній протягом серпня вересня 2014р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 78 210 486,81грн., що підтверджує долученими до матеріалів справи актами приймання передачі природного газу. При цьому, вартість поставленого газу відповідач сплатив з порушенням строків, встановлених договором, у звязку з чим позивачем нарахована пеня, 3% річних, 7% штрафу та інфляційні втрати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача відсутні підставі для стягнення пені у розмірі 563 040,20 грн., 3% річних у розмірі 63 452,97 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 586 080,72 грн. та 7% штрафу у розмірі 709 322,45грн., нарахованих на суму основної заборгованості з огляду на те, що до спірних правовідносин застосовуються приписи Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, відповідно яких суми пені, інфляційних нарахувань, 7% річних та 3 % річних, стягнення яких є предметом спору у цій справі, підлягають списанню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 17.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго (покупець) укладено договір № 26/170114ПР на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього договору. (п.1.1.).

Відповідно до пункту 1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб.

Пунктом 2.1. договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 2500тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів за наведеним переліком.

Згідно п.3.3. договору, приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% (тридцять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 (пять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 35% (тридцять пять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 11.1. Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2014 року і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

В подальшому між сторонами підписувались додаткові угоди до договору, якими змінювалась ціна газу шляхом внесення змін до п.5.2 статті 5 Договору (Додаткові угоди №1 від 14.08.2014р., №2 від 01.09.2014р., №3 від 01.11.2014р., №4 від 28.11.2014р.).

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №26/170114ПР від 17.01.2014р. позивач передав протягом серпня вересня 2014року, а відповідач прийняв за актами приймання передачі природний газ на загальну суму 78 210 486,81грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.08.2014р. на суму 14 168 670,28грн. (за серпень 2014р.), від 31.08.2014р. на суму 38 166 201,83грн. (за серпень 2014р.); від 30.09.2014р. на суму 2 522 802,51грн. (за вересень 2014р.); від 30.09.2014р. на суму 23 352 812,19грн. (за вересень 2014р.), належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.21-24 т.1).

В свою чергу, як вбачається з розрахунку позовних вимог та не заперечується сторонами, відповідач за отриманий у період серпеньвересень 2014року природний газ розрахувався в повному обсязі (остаточний розрахунок - 13.07.2015р.).

Відповідачем у судовому засіданні 08.11.2017р. підтверджено факт погашення заборгованості станом на 13.07.2017р.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за поставлений природний газ всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України виконав з простроченням.

У звязку з порушенням з боку відповідача умов договору в частині вчасного проведення розрахунків за поставлений природний газ, позивачем на суму заборгованості, на підставі п. 7.2 Договору, нараховано 7% штрафу у розмірі 709 322,45грн., суму пені у розмірі 563 040,20 грн. за період з 15.10.2014р. по 12.07.2015р. (нарахування здійснено за кожним актом окремо), а також, на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 63 452,97грн. за період з 15.10.2014р. по 12.07.2015р. та суму інфляційних втрат у розмірі 568 080,72 грн. за зазначений вище період.

Водночас, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016р. № 1730-VIII (далі Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, за висновком суду першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання (не нарахування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються. Виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру. Аналогічні висновки містяться у Постанові Вищого господарського суду України від 08.08.2017р. у справі №927/1153/16.

За таких обставин, враховуючи, що станом на 30.11.2016р. заборгованість відповідача погашена у повному обсязі, остаточний розрахунок 13.07.2015р., тобто до набрання чинності Законом України № 1730-VIII, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних, 7% штрафу та інфляційних втрат за зобовязаннями серпня вересня 2014р.

Відповідно до ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики серії АД №036315, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (рішення №3 від 12.01.2015) Публічному акціонерному товариству ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя надано право на виробництво електричної енергії, теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії (а.с. 49-50 т.3).

В свою чергу, зі звітів про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної енергії та теплової енергії (форма №1-НКРЕ), які надавались до НКРЕКУ на виконання постанови НКРЕ №1257 від 04.10.2012р., вбачається, що поставлений природний газ у серпні вересні 2014р. використовувався відповідачем для виробництва теплової та електричної енергії. (а.с.41-48 т. 3)

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи у зв'язку з недоцільністю останньої. Відповідач, в свою чергу, вважає таку відмову у проведенні експертизи правомірною.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. у справі №908/2114/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. у справі № 908/2114/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3