ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. Справа № 911/2359/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ в особі філії Управління магістральних газопроводів КИЇВТРАНСГАЗ Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ

до Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області

про стягнення 358766,32 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 2-468 від 28.12.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 05 від 03.01.2017 року).

обставини справи:

До Господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство УКРТРАНСГАЗ в особі філії Управління магістральних газопроводів КИЇВТРАНСГАЗ Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ з позовом до Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про стягнення 358766,32 грн. з яких 307183,00 грн. основного боргу, 31507,79 грн. пені, 3610,74 грн. 3 % річних та 16464,79 грн. інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.08.2017 року порушено провадження у справі № 911/2359/17 та призначено справу до розгляду на 04.09.2017 року.

04.09.2017 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач підтверджує наявну перед позивачем заборгованість станом на 19.08.2017 року в сумі 286931,16 грн. Окрім того зазначає про те, що оскільки відповідач (замовник), у відповідності до п. 5.6 Договору, є гарантованим постачальником, алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки з спеціальним режимом газопостачальних підприємств затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, а тому несвоєчасне надходження коштів в рахунок оплати наданих послуг за Договором від відповідача не залежить, відтак нарахування пені, 3 % річних та інфляційних вважає неправомірним.

В судових засіданнях 04.09.2017 року та 02.10.2017 року судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва в розгляді справи на 02.10.2017 року та на 11.10.2017 року відповідно.

02.10.2017 року представником відповідача подано письмові пояснення по суті спору, в яких відповідач підтверджує наявну заборгованість станом на 29.09.2017 року в сумі 269194,29 грн., просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.10.2017 року розгляд справи відкладався до 18.10.2017 року у звязку з необхідністю витребування нових доказів.

Крім того, 11.10.2017 року представниками сторін в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, було подано клопотання про продовження строку розгляду спору, яке задоволено судом та продовжено строк розгляду спору.

18.10.2017 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши про часткову сплату відповідачем боргу за період з 25.07.2017 року по 17.10.2017 року на загальну суму 41662,81 грн., у звязку з чим просив припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 41662,81 грн. на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України та стягнути з відповідача 265520,19 грн. основного боргу, 35507,79 грн. пені, 3610,74 грн. 3 % річних та 16464,79 грн. інфляційних.

В судове засідання 18.10.2017 року представник позивача не зявився, позивач вимоги ухали Господарського суду Київської області від 11.10.2017 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 26.10.2017 року.

В судовому засіданні 26.10.2017 року позивач письмово уточнив позовні вимоги, зазначивши про часткову сплату відповідачем боргу за період з 25.07.2017 року по 25.10.2017 року на загальну суму 44521,67 грн., у звязку з чим просив припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 44521,67 грн. на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України та стягнути з відповідача 262661,33 грн. основного боргу, 35507,79 грн. пені, 3610,74 грн. 3 % річних та 16464,79 грн. інфляційних.

Окрім того, представник позивача в судовому засіданні 26.10.2017 року повідомив про допущену технічну описку в заявленій в уточнених позовних вимогах, поданих 26.10.2017 року, сумі пені та просив вважати правильною суму в розмірі 31507,79 грн.

Відповідач у судовому засіданні 26.10.2017 року підтримав викладені у відзиві та доповненні до відзиву твердження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2016 року між ПАТ „Укртансгаз в особі філії Управління магістральних газопроводів КИЇВТРАНСГАЗ Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ (далі - Газотранспортне підприємство) та Комунальним підприємством Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі Замовник) укладено Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № НОМЕР_1 ВОУ/2016/4.1150 (далі - Договір), згідно п. 1.1. якого Газотранспортне підприємство зобовязується надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а Замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Замовник передає Газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства (п. 2.2 Договору).

Газотранспортне підприємство приймає газ від Замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ Замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі (п. 2.4 Договору).

Послуги з транспортування газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг) (п. 3.1 Договору).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством (п.3.4 Договору).

Згідно п. 5.1 Договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Тарифи, визначені в пункті 5.1 Договору, є обов'язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору (п. 5.2 Договору).

Розрахунковий період за Договором становить один місяць з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно (п. 5.3 Договору). Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п. 5.4 Договору).

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу за відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях Замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях Замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, Газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від Замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Відповідно до п. 5.6 Договору у випадку, якщо Замовник є гарантованим постачальником, то Замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з врахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 5.7 Договору встановлено, що у разі надходження коштів від Замовника в сумі, що перевищує вартість фактично наданих послуг з транспортування газу у звітному місяці, переплата зараховується газотранспортним підприємством; у разі наявності і за надані послуги - як погашення заборгованості в попередніх місяцях; у разі відсутності заборгованості за надані послуги - як оплата послуг у місяці, наступному за звітним.

Згідно з п. 5.8 Договору Газотранспортне підприємство і Замовник зобов'язуються здійснювати звірку розрахунків щоквартально до 25-го числа першого місяця, наступного за кварталом, на підставі відомостей про фактичну оплату послуг з транспортування газу та актів наданих послуг. Звірка розрахунків оформлюється сторонами актом звірки.

Пунктами 6.3.1, 6.3.2, 6.3.3., 6.3.6. Договору встановлено, що замовник зобов'язується: виконувати умови договору; своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору; оформити надані послуги з транспортування газу актами наданих послуг; підписувати з представниками газотранспортного підприємства акти наданих послуг.

Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами та укладається на строк до 31.12.2016 року. Умови Договору застосовуються до відносин Сторін які виникли до його укладення, а саме з 01.04.2016 року.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 11.1 Договору).

Оскільки додатковою угодою № 1 від 17.11.2016 року до Договору сторони узгодили річний плановий обсяг транспортування природного газу протягом 2017 року, то Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № НОМЕР_1 ВОУ/2016/4.1150 від 01.04.2016 року є пролонгованим на рік.

На виконання умов Договору Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів КИЇВТРАНСГАЗ Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ протягом січня березня 2017 року надало, а Комунальне підприємство Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області отримало послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами згідно Актів наданих послуг: № 01-17- ВОУ/2016/4.1150 від 31.01.2017 року в обсязі 801,333 тис. куб. м. на загальну суму 159144,73 грн. (січень 2017 року); № 02-17- ВОУ/2016/4.1150 від 28.02.2017 року в обсязі 644,381 тис. куб. м. на загальну суму 127974,07 грн. (лютий 2017 року); № 03-17- ВОУ/2016/4.1150 від 31.03.2017 року в обсязі 421,375 тис. куб. м. на загальну суму 83685,07 грн. (березень 2017 року), які підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до умов п. 5.6 Договору відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги з природного газу магістральними трубопроводами за Актом наданих послуг № 01-17- ВОУ/2016/4.1150 від 31.01.2017 року до 20.02.2017 року, за Актом наданих послуг № 02-17- ВОУ/2016/4.1150 від 28.02.2017 року до 20.03.2017 року, за Актом наданих послуг № 03-17- ВОУ/2016/4.1150 від 31.03.2017 року до 20.04.2017 року.

Проте, відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі спірних актів за період січень березень 2017 не оплатив, розрахувався частково на суму 63620,87 грн. за період з 13.04.2017 року по 24.07.2017 року за Актом за січень 2017 року, решта спірних Актів за лютий і березень 2017 року залишились неоплаченими, відтак, в останнього виникла заборгованість перед позивачем, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача 107183,00 грн. основного боргу (95523,86 грн. по Акту за січень 2017 року + 127974,07 грн. по Акту за лютий 2017 року + 83685,07 грн. по Акту за березень 2017 року), 31507,79 грн. пені на підставі п. 7.3 Договору, 3610,74 грн. 3 % річних та 16464,79 грн. інфляційних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 21.02.2017 року по 24.07.2017 року.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором про надання послуг, за яким, згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

В ході розгляду справи представником відповідача подано відзив на позов та доповнення до відзиву, в яких останній повідомив про часткові оплати боргу після порушення провадження у справі. Заперечував проти заявленої суми основного боргу з огляду на неврахування позивачем усіх часткових проплат здійснених відповідачем до звернення позивачем з даним позовом до суду, заборгованість за Договором підтвердив станом на 29.09.2017 року в сумі 269194,29 грн. Окрім того, зазначав про те, що оскільки відповідач (замовник), у відповідності до п. 5.6 Договору, є гарантованим постачальником, алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки з спеціальним режимом газопостачальних підприємств затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, а тому несвоєчасне надходження коштів в рахунок оплати наданих послуг за Договором від відповідача не залежить, відтак нарахування пені, 3 % річних та інфляційних вважає неправомірним та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в ході розгляду спору надав докази (банківські виписки, довідка ПАТ Альфа-Банк) сплати відповідачем за період з 25.07.2017 року (наступний день після останнього дня зазначеного та врахованого при обрахунку заявлених сум основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних) по 25.10.2017 року суми основного боргу в розмірі 44521,67 грн. (копії наявні в матеріалах справи), у звязку з чим, просив згідно уточнених позовних вимог, поданих 26.10.2017 року, провадження у справі в частині вимог про стягнення 44521,67 грн. основного боргу припинити на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України та стягнути з відповідача 262661,33 грн. боргу, решту вимог залишив без змін.

Однак, з доданих позивачем доказів вбачається, що відповідач за період з 25.07.2017 року по 03.08.2017 року включно (день подачі позову) сплатив позивачу 1497,25 грн. боргу згідно Договору.

Однак, вказана сума не врахована позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Отже, станом на час звернення позивача з даним позовом до суду (03.08.2017 року) сума боргу відповідача перед позивачем становила 305685,75 грн. (307183,00 грн. як було заявлено позивачем - 1497,25 грн. сплачено відповідачем за період з 25.07.2017 року по 03.08.2017 року включно).

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно до пункту 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відтак, вимога позивача про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення 44521,67 грн. основного боргу сплаченого відповідачем за період з 25.07.2017 року по 25.10.2017 року підлягає задоволенню частково в сумі 43024,42 грн. яка була сплачена позивачем після подачі позову з 04.08.2017 року по 25.10.2017 року, заборгованість в розмірі 1497,25 грн. сплачено з 25.07.2017 року по 03.08.2017 року включно, тобто до подачі позову.

Зважаючи на те, що сума боргу в розмірі 1497,25 грн. станом на момент подачі позову (03.08.2017 року) не існувала, суд дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, за наслідками розгляду спору станом на момент прийняття рішення судом встановлено заборгованість відповідача за Договором в сумі 262661,33 грн., що відповідачем не заперечено і не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.3 Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних на суми боргу сплачені власними коштами в порядку передбаченому умовами спірного Договору.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, судом встановлено наступне.

Щодо розрахунку пені та 3% річних суд зазначає, що вказані нарахування проведені за фактичний період прострочення, на фактичні суми боргу, з врахуванням дат та сум часткових проплат, проте в розрахунку пені позивачем допущені арифметичні помилки.

Судом було здійснено правильний розрахунок пені в межах заявленого позивачем періоду, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 31451,30 грн. пені, 3% річних підлягають задоволенню в заявленій сумі в розмірі 3610,74 грн.

Щодо нарахування інфляційних суд зазначає наступне.

Позивачем згідно наданого розрахунку заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі: 9097,25 грн. на заборгованість за січень 2017 року (159144,73 грн.) за період з 21.02.2017 року по 24.07.2017 року; 4923,27 грн. на заборгованість за лютий 2017 року (127974,07 грн.) за період з 21.03.2017 року по 24.07.2017 року; 2444,27 грн. на заборгованість за березень 2017 року (83685,07 грн.) за період з 21.04.2017 року по 24.07.2017 року.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом враховується, що позивач при нарахуванні інфляційних нараховує їх за періоди прострочення менші одного місяця, натомість відповідачем сплачувалась заборгованість протягом базового місяця. Крім того, позивач починає застосовувати індекс інфляції не з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а з місяця, у якому виникла заборгованість. Тому визначення розміру інфляційних нарахувань є частково неправильним.

Судом було здійснено власний розрахунок інфляційних з врахуванням виявлених недоліків в межах заявленого позивачем періоду, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 14492,69 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги (уточнені) підлягають задоволенню частково в сумі 312216,06 грн. з яких 262661,33 грн. основного боргу, 31451,30 грн. пені, 3610,74 грн. 3% річних, 14492,69 грн. інфляційних. В частині стягнення 43024,42 грн. суми основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. В решті (щодо стягнення 56,49 грн. пені, 1972,10 грн. інфляційних та 1497,25 грн. основного боргу) позов задоволенню не підлягає.

У зв'язку з викладеним, витрати зі сплати судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог (з врахуванням суми боргу в розмірі 43024,42 грн. сплаченої після подачі позову), а саме 5328,60 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (08154, Київська обл., м. Боярка, вул. П. Сагайдачного, буд. 30, код 34702930) на користь Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, код 30019801) в особі філії Управління магістральних газопроводів КИЇВТРАНСГАЗ Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ (003065, м. Київ, проспект Комарова, буд. 44, код 23517243) 262661 (двісті шістдесят дві тисячі шістсот шістдесят один) грн. 33 коп. основного боргу, 31451 (тридцять одна тисяча чотириста пятдесят один) грн. 30 коп. пені, 3610 (три тисячі шістсот десять) грн. 74 коп. 3 % річних, 14492 (чотирнадцять тисяч чотириста девяносто два) грн. 69 коп. інфляційних та 5328 (пять тисяч триста двадцять вісім) грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 43024,42 грн. основного боргу припинити.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.11.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін