ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. Справа № 917/1787/16

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю від 07.07.2017);

від відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю від 29.03.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вх.№3275 П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 17.10.17 у справі № 917/1787/16

за позовом Торгового дому "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Палма ОСОБА_3А." (Швейцарія)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч, Полтавська обл.

про стягнення 394 440, 34грн,

ВСТАНОВИВ:

За результатом розгляду справи №917/1787/16 господарським судом Полтавської області прийнято рішення від 24.01.2017, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь Торгового дому "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Палма ОСОБА_3А." (Швейцарія), 297 493, 99грн основного боргу, 5 737, 59грн пені, 41 104, 09грн інфляційних, 10 960, 55грн річних, 5 329, 44грн витрат з оплати судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 рішення господарського суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі № 917/ 1787/16 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення господарським судом Полтавської області був виданий відповідний наказ від 12.04.2017.

Боржник звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 (суддя Безрук Т.М.) відмовлено в наданні відстрочки Товариству з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" з виконання судового рішення у справі №917/1787/16.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про відстрочку виконання рішення задовольнити та відстрочити виконання рішення на 12 місяців.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначити до розгляду в судовому засіданні 13.11.2017.

Від позивача надійшов відзив (вх. 11434 від 13.11.2017) на апеляційну скаргу, в якому він вважає апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою. Наводить доводи на підтвердження зазначеної позиції у справі.

Від відповідача надійшли пояснення (вх. 11441 від 13.11.2017) до апеляційної скарги, в яких наводить додаткові мотиви в обґрунтування заявлених вимог. До вказаних пояснень додані додаткові докази, які на думку апелянта можуть довести тяжкий фінансовий стан відповідача, які він просить долучити до матеріалів справи. Так, апелянтом додано:

копію звіту про фінансові результати ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" за 9 місяців 2017;

копію балансу ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" за 9 місяців 2017;

копія довідки про кредиторську та дебіторську заборгованість ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат";

копію довідки про заборгованість по заробітній платі ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат";

копію іпотечного договору, укладеного між ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України";

копію договорів застави, укладених між ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України";

витяг з Єдиного реєстру боржників;

копію договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Овруч під час реконструкції будівель та споруд ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат", що розташовані за адресою: Житомирська обл., вул. Б. Хмельницького, 92 від 21.03.2016;

копії довідок про залишки на рахунках, виданих ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та АТ "ОСОБА_4 Аваль";

копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат";

копію договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги б/н від 06.11.2017;

копію договору поставки № 19/17 від 19.10.2017;

копію додаткової угоди № 1 від 20.10.2017 до договору поставки № 19/17 від 19.10.2017;

копію договору поставки № 20/17 від 20.10.2017;

копію додаткової угоди № 1 від 20.10.2017 до договору поставки № 20/17 від 20.10.2017.

В судовому засіданні 13.11.2017 представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі та просив задовольнити скаргу.

В судовому засіданні 13.11.2017 представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково доданими документами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 №7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Судова колегія звертає увагу на те, що апелянтом не обґрунтовано та не доведено причин неподання вказаних документів до суду першої інстанції. Стосовно договорів про надання безвідсоткової фінансової допомоги б/н від 06.11.2017, договору поставки № 19/17 від 19.10.2017; додаткової угоди № 1 від 20.10.2017 до договору поставки № 19/17 від 19.10.2017; договору поставки № 20/17 від 20.10.2017 та додаткової угоди № 1 від 20.10.2017 до договору поставки № 20/17 від 20.10.2017, то судова колегія зазначає, що вказані договори укладено пізніше ніж винесено оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду, отже обставини, які можуть підтвердити ці договори не існували на момент розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за неможливе прийняти вказані документи, як додаткові докази у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, додаткових поясненнях на неї та відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права в межах статті 101 ГПК України, судова колегія встановила наступне.

04.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" звернулось до господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання рішення суду (вх.№12204), в якій просило суд відстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі №917/1787/16 на 12 місяців.

В обґрунтування поданої заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" посилалось на скрутне фінансове становище, яке зумовлене, зокрема, втратою підприємством основних ринків збуту своєї продукції через заборону Російською Федерацією ввезення та реалізації української продукції на території РФ, введенням обмежень на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Також, відповідач посилався на укладення кількох вигідних зовнішньоекономічних контрактів, за умовами яких передбачено отримання коштів, достатніх для виконання не лише судового рішення у даній справі, а й інших судових рішень про стягнення заборгованості з товариства та умов мирових угод, які вже укладені заявником, зокрема, Контракт № 15/03 від 15.03.2017, укладений з Компанією G.M. Group (Грузія), з графіком поставок на суму 1419656,60доларів США та Контракт № 23/02 від 23.02.2017, укладений з CEOLITAS (Республіка Латвія), з графіком поставок на суму 1261916,96 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий господарський суд посилався на те, що заявлені обставини не є винятковими та такими, що роблять неможливим виконання рішення суду; крім того, заявником не було надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України які б свідчили про неможливість виконання рішення суду, зокрема щодо фінансового стану підприємства (звітів, відомостей про наявність або відсутність прибутку, відомостей про рахунки у банківських установах та про рух коштів на цих рахунках, про наявність або відсутність майна, яке може бути реалізовано з метою погашення боргу).

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, вважає правомірними такі висновки суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Статтею 121 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Вказаною нормою визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Правовий аналіз змісту вказаної норми процесуального закону дозволяє дійти висновку, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до пункту 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (надалі - Постанова), відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Пунктом 7.2. Постанови визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, відстрочка виконання судового рішення можлива лише у виняткових випадках, за наявності доказів, що встановлюють обставини, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. Винятковість таких обставин встановлюється судом в кожному конкретному випадку.

Як вбачається з матеріалів судової практики, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки (відстрочки) його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Крім цього, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Судова колегія також враховує, що за змістом частини першої статті 229 Господарського кодексу України та частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Частиною 1 статті 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" встановлено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, в силу приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів також зазначає, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, як прикладів неможливості виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Так, в обґрунтування поданої заяви про відстрочку виконання рішення суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" посилався на скрутне фінансове, яке зумовлене, зокрема, втратою підприємством основних ринків збуту своєї продукції через заборону Російською Федерацією ввезення та реалізації української продукції на території РФ, введенням обмежень на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Також, відповідач посилався на укладення кількох вигідних зовнішньоекономічних контрактів, за умовами яких передбачено отримання коштів, достатніх для виконання не лише судового рішення у даній справі, а й інших судових рішень про стягнення заборгованості з товариства та умов мирових угод, які вже укладені заявником, зокрема, Контракт № 15/03 від 15.03.2017, укладений з Компанією G.M. Group (Грузія), з графіком поставок на суму 1419656,60доларів США та Контракт № 23/02 від 23.02.2017, укладений з CEOLITAS (Республіка Латвія), з графіком поставок на суму 1261916,96 доларів США.

На підтвердження обставин викладених в заяві про відстрочку виконання рішення суду, апелянтом було додано до вказаної заяви наступні документи: копію Постанови Уряду Російської федерації від 07.08.2014 № 778; копію листа Федеральної служби з нагляду у сфері захисту прав споживачів та благополуччя людини (Росспоживнагляд) від 02.07.2015 № 01/7649-15-39; копію Інформації про заборону ввезення на територію Російської Федерації української продукції; копію Указу президента Російської Федерації від 01.01.2016 № 1; копію Указу президента Російської Федерації від 01.07.2016 № 319; копію техніко - економічного обґрунтування операційної діяльності ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" за період з 2-го кварталу 2017 року по 2 квартал 2018 року Копія Контракту № 23/02 від 23.02.2017, між ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" та CEOLITAS (Республіка Латвія); копію додаткової угоди № 1 від 23.02.2017 до контракту № 23/02 від 23.02.2017; копію контракту № 15/03 від 15.03.2017 між ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" та Компанією "G.M. Group" (Грузія); копію додаткової угоди № 1 від 15.03.2017 до контракту № 15/03 від 15.03.2017; копію Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2017; копію балансу (Звіту про фінансовий стан) на 30.06.2017; копію даних щодо дебіторської заборгованості ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат"; копію даних щодо кредиторської заборгованості ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат".

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки (відстрочки) його виконання, зокрема належить скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону (частина перша статі 145 Господарського кодексу України).

Поняття "фінансовий стан підприємства" визначено у спільному наказі Міністерства фінансів України та Фонду державного майна України № 49/121 від 26.01.2001, яким затверджено Положення про порядок здійснення аналізу фінансового стану підприємств, що підлягають приватизації (надалі- Положення).

Пунктом 1.1. Положення визначено, що фінансовий стан підприємства це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства.

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 Положення, основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, в тому числі Форма 1 "Баланс"; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма №1-Б); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства Форма 2 "Звіт про рух грошових коштів"; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Судова колегія зазначає, що апелянтом не було надано до місцевого господарського суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, в обґрунтування поданої заяви, зокрема, не надано доказів, які б свідчили про існування загрози банкрутства підприємства, несприятливих умов праці, а також відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення, крім того, не надано доказів відсутності грошових коштів на рахунках ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат", зокрема, банківських довідок про відсутність необхідної суми коштів.

Окрім того, додане до заяви техніко-економічне обґрунтування операційної діяльності ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" за період з 2-го кварталу 2017 року по 2-й квартал 2018 року не відображає дійсний фінансовий стан заявника на момент подання заяви в жовтні 2017 року, звіт про фінансові результати за І півріччя 2017 року також, на думку колегії суддів, не є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності реальної можливості виконання судового рішення за умови надання відстрочки на 12 місяців.

Щодо доданих апелянтом до заяви про відстрочку виконання рішення суду зовнішньоекономічних контрактів, за умовами яких передбачено отримання коштів, судова колегія зазначає наступне.

Так, з копії додаткового договору №1 до контракту № 23/02 від 23.02.2017, укладеного з CEOLITAS (Республіка Латвія), вбачається, що сторони узгодили графік поставок товару (продукт молоковмісний згущений з рослинним жиром та цукром ОМКА 8,5% жиру, фасований у з/б № 13-А) на умовах зазначеного контракту в період з січня 2018року по червень 2018 року на загальну суму 1261916,96 доларів США та, відповідно, оплату контрагентом за отриманий товар в період з травня 2018року по вересень 2018 року.

З наданої відповідачем копії додаткового договору від 15.03.2017р. до контракту № 15/03 від 15.03.2017, укладеного з Компанією G.M. Group (Грузія) вбачається, що сторони узгодили графік поставок товару (продукт молоковмісний згущений з рослинним жиром та цукром ОМКА 8,5% жиру, фасований у з/б № 13-А) на умовах зазначеного контракту в період з січня 2018 року по червень 2018року на загальну суму 1419656,60 доларів США та, відповідно, оплату контрагентом за отриманий товар в період з квітня 2018року по вересень 2018 року.

З огляду на те, що поставка товарів у відповідності до умов вказаних договорів планується з січня 2018 року, а оплата лише в квітні травні 2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані договори не є належними доказами можливості виконання рішення суду через певний час.

Судова колегія також зазначає, що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною ОСОБА_2 України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР).

Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Судом враховано, що пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

При цьому в рішенні Європейського суду з прав людини від 15.01.2010 у справі "ОСОБА_5 проти України" зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення господарським судом першої інстанції було враховано матеріальний інтерес позивача щодо вчасного отримання власних грошових коштів, які неправомірно утримуються відповідачем у справі, можливість настання негативних наслідків для стягувача у формі майнових втрат у разі остаточного погашення відповідачем заборгованості лише в порядку, визначеному в заяві про відстрочення виконання судового рішення, що свідчить про дотримання балансу інтересів обох сторін при винесенні судом оскаржуваної ухвали.

Судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному дослідженні всіх обставин справи, підстави для її скасування відсутні, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, тому вона залишається без задоволення.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову

у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись, ст. ст. 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 917/1787/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 20.11.17

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.