ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

09 листопада 2017 року Справа № 910/12275/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Поліщука В.Ю.,
Ткаченко Н.Г.
розглянувши касаційну скаргуТОВ "Рівненський насіннєвий завод Євронасіння" в особі ліквідатора Ващишиної Оксани Вікторівни
на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017
у справі Господарського суду№ 910/12275/17 міста Києва
за позовомТОВ "Рівненський насіннєвий завод Євронасіння"
доТОВ "Банерс"
простягнення 1 800 000 грн.

В С Т А Н О В И В :

подана ТОВ "Рівненський насіннєвий завод Євронасіння" в особі ліквідатора Ващишиної Оксани Вікторівни (далі - скаржником) касаційна скарга за вих. №01-21/2/231 від 08.09.2017 на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 у справі №910/12275/17 не може бути прийнята Вищим господарським судом України до розгляду, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 111 ГПК України, касаційна скарга подається у письмовій формі і повинна містити перелік доданих до скарги документів.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України, якою встановлено форму та зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

З 01.11.2011 набрав чинності Закон України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011, яким встановлено ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення та ухвали господарського суду.

Підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції зі змінами, внесеними Законом України №1774-VIII від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017, передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" №1801-VIII від 21.12.2016, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 становив 1 600 грн.

Отже, за подання скаржником у вересні 2017 касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 29.08.2017 про повернення апеляційної скарги ТОВ "Рівненський насіннєвий завод Євронасіння" на ухвалу місцевого господарського суду від 27.07.2017 про повернення позовної заяви, підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 600 грн.

Положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, про що роз'яснено пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013.

Отже, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

При цьому, "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду, при цьому, ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій з боку держави, не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах та не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Оскаржуючи до Вищого господарського суду України ухвалу апеляційного суду від 29.08.2017 про повернення апеляційної скарги, скаржник не надав належних доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги у встановлених порядку та розмірі, при цьому, заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття касаційним судом рішення у справі, обґрунтовуючи його важким фінансовим становищем та відсутністю коштів на банківському рахунку товариства-скаржника, у зв'язку з чим воно позбавлено можливості здійснювати погашення як конкурсних, так і поточних зобов'язань, в тому числі сплатити судовий збір при зверненні до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою у вересні 2017.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування наявності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 29.08.2017 у даній справі, колегія суддів касаційного суду не знаходить підстав для задоволення клопотання скаржника за вих. №01-21/2/230 від 08.09.2017 про відстрочення сплати судового збору, оскільки в порушення положень статей 33, 34 ГПК України ТОВ "Рівненський насіннєвий завод Євронасіння" в особі ліквідатора Ващишиної О.В. не надано доказів на підтвердження того, що матеріальне становище товариства покращиться протягом визначеного статтею 1118 ГПК України строку розгляду касаційної скарги та скаржник буде спроможний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі до прийняття судом касаційної інстанції рішення за результатами розгляду касаційної скарги по суті.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням підприємства, та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для відстрочення такої сплати.

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України відмовляє ТОВ "Рівненський насіннєвий завод Євронасіння" в особі ліквідатора Ващишиної Оксани Вікторівни у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 у справі №910/12275/17.

За таких обставин, касаційна скарга позивача не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 1 статті 1113 ГПК України. При цьому, виходячи з положень частини 3 статті 1113 ГПК України, скаржник вправі повторно звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись статтею 8 Закону України "Про судовий збір", статтями 86, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ТОВ "Рівненський насіннєвий завод Євронасіння" в особі ліквідатора Ващишиної Оксани Вікторівни у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги за вих. №01-21/2/231 від 08.09.2017 на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 у справі №910/12275/17.

2. Касаційну скаргу ТОВ "Рівненський насіннєвий завод Євронасіння" в особі ліквідатора Ващишиної Оксани Вікторівни за вих. №01-21/2/231 від 08.09.2017 на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 у справі №910/12275/17 повернути скаржнику.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Ю. Поліщук

Н.Г. Ткаченко