УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09.11.2017Справа № 910/19484/17

Суддя Ващенко Т.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Етуаль-Авто»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Опус Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс», Приватного підприємства фірми «Сандра-Інтернешнел»

про стягнення 40 000 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Етуаль-Авто» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Опус Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс», Приватного підприємства фірми «Сандра-Інтернешнел» про стягнення 40 000 000,00 грн. та з клопотанням про відстрочення сплати судового збору.

Подана позовна заява не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При цьому, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено об'єкти, з яких судовий збір не справляється, а ст. 5 вказаного Закону визначено суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору.

Вказана позовна заява № 17-10/25-2 від 25.10.17. та Товариство з обмеженою відповідальністю «Етуаль-Авто» не підпадають під перелік, встановлений вищезазначеними статтями, а отже, позивач не звільнений від сплати судового збору.

Положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачають можливість відстрочення заявнику сплати судового збору за подачу позову на підставі відповідної ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.17. відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Етуаль-Авто» про відстрочення сплати судового збору за подачу позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Опус Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс», Приватного підприємства фірми «Сандра-Інтернешнел» про стягнення 40 000 000,00 грн.

Відтак, за вимогу про стягнення грошових коштів заявник був зобов'язаний сплатити судовий збір в сумі 240 000,00 грн.

Позивачем до позовної заяви № 17-10/25-2 від 25.10.17. додано копію платіжного доручення № 406 від 31.10.17. на суму 24 000,00 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у п. 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", згідно якої платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Отже, жодних доказів сплати судового збору позивачем до вказаної позовної заяви не додано.

Як роз'яснено господарським судам у п. 2.22 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, заява повертається господарським судом з підстав передбачених ГПК, зокрема пунктом 4 частини першої статті 63.

За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, тому дана позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що приписи ст. 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 04.12.2012 по справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом.

Суддя Т.М. Ващенко