ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" листопада 2017 р.Справа № 916/2089/17
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані";

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця";

про стягнення 225 057, 74 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №7 від 07.01.2017р;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 1615 від 31.10.2017р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: 21.08.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця", в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь 220 282, 03 грн., з яких 190 377, 60 грн. основного боргу, 12 609, 35 грн. пені, 3% річних в сумі 3 193, 14 грн., 14 101, 94 грн. інфляційних втрат, а також 3 304, 24 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне.

Так, 23.05.2017р. між регіональною філією «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» (постачальник) був укладений договір поставки №ОД/НХ-16-249-НЮ, відповідно до якого постачальник зобовязується передати у власність замовника товар, а замовник зобовязується оплатити товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до договору.

Як зазначає позивач, ним було здійснено поставку товару по наступним видатковим накладним:

- №26 від 15.11.2016 р. на суму 67 992,00 грн., який було отримано уповноваженим представником відповідача - старшим комірником ОСОБА_3 за довіреністю №077313 від 9.11.2016 р.;

- №36 від 28.12.2016 р. на суму 360 357,60 грн., який було отримано уповноваженим представником відповідача - старшим комірником ОСОБА_3 за довіреністю №077449 від 23.12.2016 р.

Позивач зазначає, що товар, який був поставлений за видатковою накладною №36 від 28.12.2016р. "поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В" у кількості 49 шт. та "поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В" у кількості 21 шт., при проведенні вхідного контролю товару відповідачем не був прийнятий, про що був складений відповідний Акт про фактичну якість і комплектність продукції №1 від 07.02.2017 р.

При цьому, позивач вказує, що претензії щодо якості товару за видатковими накладними №36 від 28.12.2016 р. на загальну суму 122 385,60 грн. та №26 від 15.11.2016 р. на суму 67 992,00 грн. з боку відповідача не були предявлені.

У зв'язку із тим, що відповідачем не було сплачено позивачу кошти за фактично отриманий товар, щодо якості якого не було заявлено претензій, позивач був вимушений звернутись до суду із відповідним позовом про стягнення як суми основного боргу, так і штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.08.2017р. порушено провадження у справі №916/2089/17 із призначенням до розгляду в засіданні суду на 11.09.2017р.

В судове засідання 11.09.2017р. з'явився представник позивача, який надав суду письмові пояснення (а.с.49), відповідно до яких він зазначив, що Господарським судом Харківської області у справі №922/2030/17 було винесено рішення за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" про стягнення з ТОВ «ЕКСПОТРЕЙД КОМПАНІ» штрафних санкцій у сумі 47 594,40 грн. та зобовязання ТОВ «ЕКСПОТРЕЙД КОМПАНІ» за свій рахунок замінити неякісну продукцію належної якості, а саме 49 верхніх поршнів, 21 нижній поршень.

Проте, як вказує позивач, вищевказаним рішенням суду у задоволенні позову залізниці було відмовлено, у зв'язку із чим позивач доходить до висновку про необґрунтованість твердження відповідача щодо визнання товару неякісним.

В судовому засіданні 11.09.2017р. відповідачем було надано клопотання про зупинення розгляду справи (а.с.57), відповідно до якого він просив суд зупинити провадження у справі №916/2089/17 до винесення постанови Харківського апеляційного господарського суду за наслідком розгляду апеляційної скарги ПАТ "Укрзалізниця" на рішення суду у справі №922/2030/17.

Приймаючи до уваги необхідність додаткового дослідження доказів та невиконання вимог ухвали суду, у судовому засіданні 11.09.2017р. було оголошено перерву до 02.10.2017р.

20.09.2017р. до канцелярії суду за вх.№20317/17 від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.67-69), відповідно до якого він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 7.2 Договору поставки розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 30 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару і видаткової накладної. Крім того, умовами договору (п. 9.5) визначено, що підтвердженням про одержання товару Замовником (ПАТ «Укрзалізниця») є акт прийому-передачі товару і видаткова накладна, підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідач наголошує, що на підтвердження факту отримання відповідачем товару, позивач надав суду лише копію видаткової накладної №26 від 15.11.2016 року, тобто акт прийому передачі товару у ТОВ «Експотрейд компані» відсутній, що суперечить вимогам п. 7.2. та 9.5 Договору, на який позивач і посилається.

ПАТ «Укрзалізниця» вважає, що строк оплати за Договором не настав, оскільки пунктом 7.2 та 9.5 Договору сторони чітко визначили, що оплата здійснюється протягом 30 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами акта приймання-передачі поставленої продукції і видаткової накладної. Таким чином, непідписання акту приймання-передачі, на думку відповідача, виключає можливість проведення розрахунку за поставлену продукцію.

Крім того, 20.09.2017р. до канцелярії суду від відповідача повторно надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.72-73) до набрання чинності рішенням у справі №922/2030/17.

В обґрунтування вищевказаного клопотання відповідач зазначає, що тільки після того, як буде встановлено, що продукція ТОВ «Експотрейд компані» була належної якості і відповідала умовам Договору поставки, позивач матиме право звертатися до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій за несплату за поставку продукції належної якості, тому що саме цей факт оскаржується ПАТ «Укрзалізниця» у Харківському апеляційному господарському суді.

02.10.2017р. в судовому засіданні представником позивача було надано письмові пояснення (а.с.85-86), в яких він зазначив про наступне.

Як зазначає позивач, п. 5.2 Договору передбачено, що товар постачається за рахунок та транспортом замовника зі складу постачальника на склад замовника на умовах EXW в редакції ІНКОТЕРМС 2010. Моментом виконання позивачем за Договором своїх зобовязань з поставки товару та моментом переходу права власності за базисом поставки EXW в редакції ІНКОТЕРМС 2010, прийнято вважати момент передачі позивачем та приймання відповідачем товару або його вантажоперевізником на складі позивача.

Позивач наполягає також на тому, що виконання позивачем за Договором своїх зобовязань з поставки товару дійсно мало місце 28 грудня 2016 р. та 15 листопада 2016 р., про що були виписані товарно-розпорядчі документи, а саме видаткові накладні №26, 36 та довіреності на отримання товару відповідачем №077449 від 23.12.2016 р. та №077313 від 9.11.2016 р.

Таким чином, позивач вважає, що підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і які відповідають вимогам, зокрема, ст.9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того, у судовому засіданні 02.10.2017р. представником позивача було подано заперечення проти клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.87-89), відповідно до якого він просить відмовити відповідачу в його задоволенні, посилаючись на його невідповідність ст. 79 ГПК України, а також зазначаючи про те, що позовні вимоги, які розглядаються в рамках даної справи, стосуються товару, відповідно до якого відповідачем не було заявлено претензій, проте не було сплачено.

В судовому засіданні 02.10.2017р., з огляду на необхідність додаткового дослідження доказів, було оголошено перерву до 23.10.2017р.

03.10.2017р. до канцелярії суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (а.с.95-97), відповідно до якої останній збільшив вимоги щодо стягнення штрафних санкцій, які було перераховано станом на серпень 2017р.

23.10.2017р. від відповідача до канцелярії суду надійшли пояснення до заяви про уточнення позовних вимог (а.с.108-111), відповідно до яких він, наполягаючи на тому, що товар фактично отриманий не був, у зв'язку із непідписанням сторонами акту виконаних робіт, наголосив про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача та просив відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.10.2017р. за клопотанням представника позивача строк розгляду справи продовжено на 15 днів в порядку ст. 69 ГПК України.

Крім того, у судовому засіданні 23.10.2017р. представник позивача повідомив суд, що ним було направлено поштою на адресу суду заяву про уточнення розміру позовних вимог. Приймаючи до уваги, що вищевказана заява до суду станом на час розгляду справи у судовому засідання не надійшла, а також з огляду на необхідність додаткового витребування доказів, у судовому засіданні було оголошено перерву до 06.11.2017р.

23.10.2017р. до канцелярії суду за вх.№2-5576/17 від позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог (а.с.117-119), відповідно до якої позивач збільшив розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій станом на вересень 2017р та просив суд стягнути з відповідача 225 057, 74 грн., з яких 190 377,60 грн. основного боргу, 12 455, 66 грн. пені, 4 241, 52 грн. 3 % річних та 17 982, 96 грн. інфляційних втрат.

27.10.2017р. до суду за вх.№22951/17 від відповідача надійшли письмові пояснення (а.с.132-136), відповідно до яких він знов наголосив на тому, що строк оплати за договором не настав, так як непідписання акту приймання-передачі виключає можливість проведення розрахунку за поставлену продукцію. Водночас відповідач зазначив, що позивач не був позбавлений права звернутися до відповідача щодо підписання Акту приймання-передачі, проте таким правом він не скористався.

Щодо видаткової накладної № 36 від 28.12.2016 року відповідач зазначив наступне.

На виконання пп. 1.1. та 1.2 умов договору ТОВ «Експотрейд Компані» були поставлені регіональній філії «Одеська залізниця» поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В кількістю 37 шт. на суму 104 821,00 грн. та поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В кількістю 69 шт. на суму 195 477,00 грн., відповідно видаткової накладної №36 від 28.12.2016 року на загальну суму 360 357,60 грн.

Проте, як вказує відповідач, товар так і не був прийнятий, посилаючись на ст. 689 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідач зазначає, що з вказаних 37 поршнів некомплектних нижніх Д100-04-001-5В лише 15 шт. було належної якості, з вказаних 69 поршнів некомплектних верхніх Д100-04-002-5В лише 15 шт. відповідали п. 2.1. Договору.

Як вказує відповідач, 22 поршнів некомплектних нижніх Д100-04-001-5В та 54 поршнів некомплектних верхніх Д100-04-002-5В на суму 226 059,49 грн без ПДВ не були прийняті замовником з причин наявності слідів механічного характеру у вигляді півкола на внутрішній частині головки поршня в місці встановлення вставки поршня та наявності спрацювань на бобиках поршня, які безпосередньо контактують з поршневим пальцем, на поршнях нанесено декілька цифр виробництва та інших маркувань різними шрифтами у довільному порядку, чим порушено п. 29 креслення Д100.04.002-7 та п. 30 креслення Д100.04.001.5, вага поршнів при зважуванні не відповідає вазі, нанесеній на них, що підтверджується Актом про фактичну якість та комплектність продукції №1 від 07.02.2017 року та видатковою накладною №1-36 від 26.01.2017 року.

Крім того, відповідачем було наголошено, що у позовній заяві ТОВ «Експотрейд компані» посилається на підписання відповідачем видаткової накладної, яка на думку позивача свідчить про факт отримання замовником товару. Але, на думку відповідача, наведені доводи щодо отримання товару не відповідають дійсності.

Відповідач вказує, що позивач здійснив поставку товару, що підтверджується видатковою накладною №26 від 15.11.2016 року та видатковою накладною №36 від 28.12.2016 року, але станом на теперішній час відповідач так і не прийняв товар, посилаючись на поставку товару неналежної якості та відсутність супроводжуючих документів, передбачених п. 7.2 та 9.5 Договору (підписані сторонами видаткова накладна та акт приймання-передачі товару.)

Крім того, в своїх письмових поясненнях відповідач зауважив, що системний аналіз положень Інструкції П-7 дає підстави для висновку про те, що саме на покупця покладено обов'язок здійснити прийомку товару та скласти відповідний акт. Представник постачальника залучається до складання акту у виключних, передбачених умовами договору чи інструкцією випадках (пункти 16-19 Інструкції П-7).

Відповідач наголошує, що сторони умовами п.7.2 та п.9.5 договору погодили процедуру поставки та приймання продукції. Підписання акту визначено сторонами як обов'язкову обставину, яка підтверджує факт отримання товару замовником (відповідачем) та відсутність претензій щодо неналежної якості товару.

Виходячи з наведеного, відповідач зазначає, що позивач посилається на здійснену ним поставку, не маючи доказів, що товар було отримано відповідачем, як того передбачають умови п. 7.2 та 9.5 підписаного сторонами Договору та ст. 33 ГПК України. Отже, позивач не має інформації та, відповідно, не може довести, з якого моменту починає обчислюватися строк оплати за товар належної якості, з підстав відсутності доказів отримання відповідачем продукції, згідно умов Договору.

В судовому засіданні 06.11.2017р. представник позивача в повному обсязі підтримав викладену ним у попередніх судових засіданнях позицію, просив суд задовольнити позовні вимоги в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог, датованої 18.10.2017р., що надійшла до суду 23.10.2017р.

Представник відповідача, в свою чергу, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, наголошуючи на тому, що у відповідача відсутній обовязок сплатити товар, оскільки позивачем не надано належних доказів отримання товару, у зв'язку із відсутністю підписаного між сторонами акту прийому-передачі поставленої продукції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 664 ЦК України передбачає, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", в особі начальника служби матеріально-технічного забезпечення філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та першого заступника начальника служби матеріально-технічного забезпечення філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" (постачальник) було укладено договір поставки №ОД/НХ-16-249-НЮ (а.с.16-20).

Відповідно до умов вищевказаного договору постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених у договорі (п.1.1.).

Згідно до п.п.5.2, 5.3 договору товар постачається за рахунок та транспортом замовника зі складу постачальника на склад замовника на умовах EXW в редакції ІНКОТЕРМС 2010. Представник замовника при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в рахунку фактурі і накладній, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника довіреність, що підтверджує право представника на отримання даної партії товару.

При цьому, відповідно до п.2.3 договору замовник має право повернути постачальнику неякісний товар.

Розрахунок за кожну поставлену партію здійснюється у безготівковій формі. Розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 30 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх повноваженими представниками акту прийому-передачі товару і видаткової накладної (п.п.7.1, 7.2).

Відповідно до п.п.9.1., 9.2. договору, прийом товару здійснюється замовником у відповідності з Інструкцією №П-6 від 15.06.1965р. та Інструкцією №П-7 від 25.04.1966р. при наявності товаросупровідних документів: товарно-транспортної накладної, пакувальних аркушів, рахунку-фактури, документів, підтверджуючих якість товару. Замовник має прав пред'явити постачальнику претензії по кількості на підставі Акту приймання товару, і по якості на протязі гарантійного терміну, згідно п.4.1. договору.

Пунктом 9.5 договору сторони погодили, що підтвердженням про одержання товару замовником є акт прийому-передачі товару і видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Як встановлено судом, постачальником на виконання умов вищевказаного договору було здійснено поставку товару, згідно видаткових накладних №26 від 15.11.2016р. (а.с.23) та №36 від 28.12.2016р. (а.с.24).

Так, по накладній №26 позивачем поставлено товар на загальну суму 67 992,00 грн., а саме: «поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В» та «поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В» у кількості 10 шт. кожного. Вказаний товар було отримано уповноваженим представником залізниці на підставі відповідної довіреності (а.с.25-26) 18.11.2016р.

По накладній № 36 позивачем поставлено товар на загальну суму 360 357,60 грн., а саме: 37 шт. «поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В» та 69 шт. «поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В». Вказаний товар було отримано уповноваженим представником залізниці на підставі відповідної довіреності (а.с.27-28) 30.12.2016р.

Як було встановлено судом в процесі розгляду справи, після отримання вищевказаного товару представником залізниці, його частину (22 нижніх та 54 верхніх) було направлено до локомотивного депо ім. Т.Г.Шевченка для здійснення вхідного контролю (а.с.137).

При проведенні вибіркового вхідного контролю було виявлено недоліки, у зв'язку із чим було складено Акт №1 від 07.02.2017р. про фактичну якість і комплектність продукції (а.с.29-31), та згідно якого встановлено, що надані поршні Д100.04.002-7, Д100.04.001.5 в кількості 49 шт. та 21 шт. відповідно потребують заміни.

Як зазначає позивач, на день розгляду справи відповідачем не було сплачено коштів не тільки по товару, щодо якого заявлені претензії, а і за товар, який не потребує заміни та був фактично прийнятий відповідачем.

З огляду на вказане, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію, відповідно до якої ним було висунуто вимоги про сплату коштів за отриманий товар за видатковою накладною №36 на суму 122 385, 60 грн., тобто за ті поршні, щодо яких не було заявлено претензій.

Крім того, позивач вимагав сплатити кошти за поставлений товар по накладній №26, а також нараховані штрафні санкції за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов'язань.

В свою чергу, представник відповідача під час розгляду справи в судових засіданнях, в яких здійснювалась технічна фіксація, спочатку заявляв про те, що фактично відповідач товар не отримав взагалі, незважаючи на те, що матеріали справи містять видаткові накладні із підписом посадової особи залізниці про його отримання.

Після того як судом було поставлене питання щодо наявності або відсутності службового розслідування з приводу підписання посадовою особою накладної без прийняття товару, заперечення відповідача щодо позову ґрунтувались на тому, що позивачем не надано акту приймання-передачі товару, а відтак відсутній належний доказ отримання товару та настання строку для його оплати.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно приписів п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", за якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно з п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Тобто факт проведення сторонами у справі господарських операцій, що стосуються виконання ними зобов'язань за правочинами, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Нормою, запровадженою статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до п.2.4 вищезазначеного Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Ці положення щодо обовязкових реквізитів первинного документа зазначені і в ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, позивачем в якості підтвердження реального здійснення ним вищевказаної господарської операції (поставки товару) було надано видаткові накладні №36 від 28.12.2016р. та №26 від 15.11.2016р., підписані належними представниками обох сторін.

Відповідно до укладеного між сторонами договору, товар постачається за рахунок та транспортом замовника зі складу постачальника на склад замовника на умовах EXW в редакції ІНКОТЕРМС 2010. Представник замовника при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника довіреність, що підтверджує право представника на отримання даної партії товару.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять видаткові накладні з підписами повноважених представників як позивача, так і залізниці, судом встановлено, що товар за видатковою накладною №36 від 28.12.2016 р. "поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В" у кількості 69 шт. та "поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В" у кількості 37 шт., та за видатковою накладною №26 від 15.11.2016р. "поршень некомплектний верхній Д100-04-002-5В" та "поршень некомплектний нижній Д100-04-001-5В" у кількості по 10 шт. фактично відповідачем отриманий.

Як вбачається з матеріалів справи, стосовно частини поставленого товару по накладній №36, а саме поршні Д100.04.002-7, Д100.04.001.5 в кількості 49 шт. та 21 шт. відповідно, відповідачем було заявлено певні претензії. При цьому, доказів щодо наявності у відповідача претензій по іншим поршням, поставленим за накладною №36, а також щодо поршнів, які поставлені по накладній №26, матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів повернення товару, який було отримано відповідачем за вищевказаними накладними, наявність у відповідача зобов'язання щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту частини першої статті 692 ЦК України.

За таких обставин, факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (така правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 20.09.2012 №12/5026/556/2012).

Крім того, позицію щодо виникнення у покупця обовязку сплатити фактично отриманий, який не було повернуто, відображено Верховним судом України у постанові від 15.03.2017р. по справі № 911/4620/15.

Враховуючи, що наявність основної заборгованості у сумі 190 377,60 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, суд доходить висновку щодо задоволення вимог позивача в цій частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 12 455, 66 грн., 4241, 52 грн. 3% відсотків річних та 17 982, 96 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, згідно із п. 7.2 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 30 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі і видаткової накладної.

Пунктом 11.2 договору сторони передбачили, що у разі прострочення строків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Згідно із ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій, викладених позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог (а.с.120-123), суд, встановив його часткову неправильність, приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, умови договору, а також з урахуванням меж заявленого позивачем періоду нарахування, судом, за допомогою системи „Ліга-Закон, було зроблено власний розрахунок по кожній видатковій накладній окремо, виходячи з наступного.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
122385.615.02.2017 - 01.03.20171514.0000 %704.135
122385.602.03.2017 - 13.04.20174314.0000 %2018.525
122385.614.04.2017 - 25.05.20174213.0000 %1830.755
122385.626.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %1760.34
122385.607.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %1173.56
122385.604.08.2017 - 09.08.2017612.5000 %251.475
7738.79

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
122385.615.02.2017 - 23.10.20172513 %2524.83
Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
15.02.2017 - 01.10..61.09011036.32133421.92

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
6799231.12.2016 - 26.01.20172714.0000 %702.21
6799227.01.2017 - 01.03.20173414.0000 %886.69
6799202.03.2017 - 13.04.20174314.0000 %1121.40
6799214.04.2017 - 25.05.20174213.0000 %1017.10
6799226.05.2017 - 25.06.20173112.5000 %721.835
4449.23
Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
6799231.12.2016 - 23.10.20172973 %1659.73
Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
31.12.2016 - 01.10..1026946.6474938.64

Отже, загальна сума пені за прострочення відповідачем грошового зобовязання за вищевказаними накладними складає: 12 188, 02 грн., інфляційних втрат 17 982, 96 грн. та 3 % річних 4 184, 56 грн.

Крім того, щодо поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Харківським апеляційним господарським судом справи №922/2030/17, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Так, пунктом 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 закріплено, зокрема, що відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Як встановлено судом, в рамках розгляду справи №922/2030/17 встановлюються обставини щодо якості та заміни частини поршнів по накладній №36 від 28.12.2017р., заборгованість по яким не розглядається в рамках справи №916/2089/17.

Приймаючи до уваги, що під час розгляду даної справи судом були самостійно встановлені обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті, а також з огляду на те, що справи №922/2030/17 та №916/2089/17 не є повязаними у розумінні ст. 79 ГПК України, суд доходить до висновку про залишення вищевказаного клопотання відповідача про зупинення провадження у справі без розгляду.

Враховуючи часткове задоволення судом позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані", витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" ( 61001, м. Харків, провулок Мало-Панасівський, 4/7, ) основну заборгованість у розмірі 190 377 /сто девяносто тисяч триста сімдесят сім/ грн. 60 коп., пеню у сумі 12 188 /дванадцять тисяч сто вісімдесят вісім/ грн. 02 коп., 3 % річних у сумі 4 184 /чотири тисячі сто вісімдесят чотири/ грн. 56 коп., інфляційні втрати у розмірі 17 982 /сімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві/ грн. 96 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 371 /три тисячі триста сімдесят одну/ грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13 листопада 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська