ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2017 р. Справа № 909/75/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Максимів Н.Б.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 429 від 05.07.2002),

від відповідача: ОСОБА_2 - юрисконсульт ІІ категорії юридичного відділу (довіреність №17/1571 від 06.09.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортех" (пров. Гранітний, 14, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213; представник позивача: адвокат ОСОБА_1, вул. Незалежності, 4/302, м. Івано-Франківськ, 76000)

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (вул. Б. Хмельницького, 59-А, м. Івано-Франківськ, 76000)

про стягнення заборгованості в сумі 273088,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Мотортех" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення основного боргу в розмірі 123136,47 грн.

Позовні вимоги заявником обґрунтовано тим, що в порушення приписів чинного законодавства відповідач відмовився підписувати договір та здійснювати оплату за виконані роботи і за отримані запчастини. Посилаючись на приписи статей 1212-1213 ЦК України просить стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна, а саме - запчастин в сумі 123136,47 грн.

Ухвалою суду від 19.01.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.02.2017.

Від позивача 21.02.2017 поступило клопотання про призначення товарознавчої експертизи посилаючись на те, що для встановлення вартості використаних для аварійного ремонту запасних частин і виконаних робіт потрібні спеціальні знання.

Від відповідача 21.02.2017 надійшов відзив по справі, в якому зазначено, що позивачем пред'явлено до відповідача позовну вимогу, яка не підтверджується жодним обґрунтованим розрахунком. Відповідачем зазначено, що позивач посилається на документи, які не мають жодної юридичної сили та не можуть бути визнаними належними доказами по справі. Також зазначає про те, що посилання позивача на акт прийому-передачі запасних частин є безпідставними, оскільки в цьому акті не зазначено вартості запасних частин, які передаються, ані факту виконання робіт на суму 123136,47 грн., а тільки засвідчує факт передачі сторонами запчастин одна одній. Відповідач вважає, даний позов безпідставним, а тому просить в його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні 21.02.2017 оголошено перерву до 14.03.2017.

На адресу суду 14.03.2017 поступило клопотання від відповідача про застосування позовної давності. Ухвалою суду від 14.03.2017 продовжено строк вирішення спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 30.03.2017.

Ухвалою суду від 30.03.2017 по справі призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Івано-Франківському НДКЦ МВС України. 23.05.2017 в зв'язку з надходженням клопотання судового експерта провадження у справі було поновлено. 06.06.2017 провадження зупинено на час проведення експертизи.

02.08.2017 на адресу суду надійшов висновок експерта №4.3-140/16 від 31.07.2017. Ухвалою суду від 08.08.2017 провадженні у справі поновлено, розгляд призначено на 29.08.2017.

На адресу суду 23.08.2017 від позивача поступила заява про збільшення позовних вимог, в якій посилаючись на висновок експерта просить стягнути з відповідача 273088,42 грн.

22.08.2017 Вищою радою правосуддя на засіданні ухвалено рішення звільнити у зв'язку з поданням заяви про відставку судді Цюх Г.З. На підставі розпорядженням заступника керівника апарату від 28.08.2017 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого головуючим суддею обрано ОСОБА_3

Ухвалою суду від 30.08.2017 призначено розгляд справи на 28.09.2017, за результатами якого відкладено на 12.10.2017. 12.10.2017 відповідачем подано клопотання про витребування оригінали документів для огляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 12.10.2017 розгляд відкладено на 31.10.2017 та витребувано документи. 19.10.2017 позивачем подано витребувані документи.

31.10.2017 відповідачем подано доповнення до відзиву, в якому останній клопоче про застосування строку позовної давності. Крім того, відповідачем зазначено, що немає правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки для застосування цієї норми права має бути наявною така умова, як відсутність правової підстави для набуття і збереження майна. Крім того, вважає, що між сторонами було укладено договір зберігання, а тому слід застосувати гл. 66 ЦК Україні, яка регулює такі правовідносини.

31.10.2017 в судовому засіданні оголошено перерву до 03.11.2017.

В судовому засіданні 03.11.2017 відповідачем подано доповнення до відзиву, в якому зазначає, що на час розгляду спору неможливо встановити виробника запчастин, країни їх походження, оскільки позивач не надав підтверджувальних документів, а тому не маючи інформації про виробника запчастин неможливо встановити ні ринкову вартість запчастин на момент розгляду справи, ні їх первісну вартість, на підставі чого відповідач зазначає, що експертний висновок ґрунтується на недостовірних даних, а тому не може бути використано для встановлення ринкової вартості запасних частин, в зв'язку з чим у позові просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов та в доповненнях до нього.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного:

з тексту позовної заяви та з пояснень представника позивача випливає, що в лютому 2013 року ТОВ "Мотортех" на замовлення ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" виконало аварійний ремонт газового двигуна-генератора ДвГ1а зав.32-375. 13.02.2013 позивачем передано на відповідальне зберігання запасні частини необхідні для проведення аварійного ремонту вищевказаного двигуна-генератор.

Отже, відповідно до домовленостей позивачем було передано відповідні запчастини на користь відповідача та виконано ремонтні роботи на користь позивача.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, між сторонами у справі виникли зобов'язальні відносини.

Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Слід зазначити, що з 15.02.2013 по 16.02.2013 працівниками товариства позивача проведено роботи по встановленню причини аварії двигуна, в результаті чого 19.02.2013 було складено технічний акт. На підставі обстеження позивачем було виконано ремонт газового двигуна-генератора ДвГ1а зав. 32-375, що підтверджується технічним актом з проведення ремонту6 підписаним сторонами 04.03.2013.

Як випливає з матеріалів справи позивач надсилав відповідачу для укладення договір на виконання робіт аварійного ремонту, однак, відповідач залишив його поза увагою та не підписав.

При цьому, в судовому засіданні факт виконання позивачем ремонтних робіт представником відповідача визнано.

З акту прийому-передачі запасних запчастин, для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500, що підтверджується "Технічним актом з проведення ремонту двигун-генератора ДВГ1А-500, зав. №32-375" вбачається, що сторони підтвердили той факт, що роботи по "Договору на виконання робіт аварійного ремонту" двигун-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375, виконані в повному обсязі, з належною якістю та в строк. Замовник зі своєї сторони, підтвердив відсутність будь-яких претензій технічного, технологічного характеру, тощо. Даний акт підписано уповноваженими представниками сторін.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується той факт, що роботи позивачем виконано.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч.1 ст.175 Господарського кодексу України).

З наведеного випливає, що предметом спору є вартість переданих позивачем на користь відповідача запчастин для здійснення аварійного ремонту, а тому можна дійти висновку про те, що це відносини, що автоматично випливають з відносин щодо виконання робіт та послуг.

Факт передачі запчастин підтверджується актом прийому-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2017, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги заявник посилається те, що оскільки відповідач отримав запасні частини для проведення аварійного ремонту двигуна, а також послуги з виконання зазначеного ремонту, а договір підписувати та оплачувати матеріали та ремонт відмовився, то до відносин між сторонами слід застосувати приписи статей 1212-1213 ЦК України про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В свою чергу відповідач свої заперечення мотивує тим, що немає правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки для застосування цієї норми права має бути наявною така умова, як відсутність правової підстави для набуття і збереження майна. Відповідач зазначає, що в даному випадку ця умова відсутня, оскільки правовою підставою для набуття і збереження майна був акт прийому-передачі на відповідальне зберігання.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як що правова підстава для отримання майна в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була першочергово вже відсутня взагалі.

Слід зазначити, що акт прийому-передачі на відповідальне зберігання було укладено сторонами не для звичайного зберігання майна, а з ціллю виконання аварійного ремонту двигун-генератора ДВГ1А-500, зав. №32-375.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Звертаючись з позовом заявник посилаючись на первинну калькуляцію вартості послуг з аварійного ремонту двигуна (запасних частин і робіт) просить стягнути з відповідача суму в розмірі 123136,47 грн.

Згідно висновку експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017 встановити ринкову вартість запасних частин до двигуна-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375 на дату проведення дослідження не є можливим, оскільки цінова інформація надана експерту визначена станом на 27.03.2017 та 07.03.2017. Тому в даному випадку на підставі ст. 42 ГПК експертом буде визначатись вартість об'єктів на дату надання цінової пропозиції. Ринкова вартість запасних частин до двигуна-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375: згідно переліку наведено в таблиці 2 станом на 27.03.2017 могла становити 64638,66 грн., згідно переліку наведено в таблиці 3 станом на 07.03.2017 могла становити 208449,76 грн. З даного висновку випливає, що визначити вартість деяких запчастин не є можливим, оскільки цінова інформація відносно вказаних об'єктів у наданих на дослідження вихідних даних відсутня.

На підставі даного експертного висновку позивач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог до суми 273088,42 грн. Суд приймає дану заяву до розгляду.

З вищенаведеним експертним висновком відповідач не згоден та в поданих доповненнях зазначив, що висновок експерта ґрунтується на наданій позивачем недостовірній інформації, що ряд запчастин, які використовувались в ремонті двигуна-генератора, є імпортними. Також відповідач зазначає, що на час розгляду спору неможливо встановити виробника запчастин, країни їх походження, оскільки позивач не надав підтверджувальних документів, а тому неможливо встановити ринкову вартість запчастин на момент розгляду справи.

Такі посилання відповідача судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки те, що запчастини виробляються різними країнами судом вже встановлено. Разом з тим, відповідачем не надано доказів іншої вартості переданих йому на зберігання запасних частин. Приписами статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а статтею 35 передбачено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Однак, відповідачем так і не доведено належними засобами доказування обставин, на які він посилався.

Слід зазначити, що представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти факту виконання позивачем аварійного ремонту та не заперечував проти передачі запчастин, так як судом вже встановлено, а матеріалами справи підтверджено факт передачі таких запчастин.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В судовому засіданні представник відповідача просив застосувати до спірних відносин позовну давність, оскільки ремонт двигуна позивачем було здійснено в лютому 2013 року, а позивач звернувся з позовом у 2017. Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Проте, з матеріалів справи випливає, що остання юридично значуща дія відбулася 15.07.2015, що підтверджується актом прийому-передачі запасних частин, для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500, що підтверджується "Технічним актом з проведення ремонту двигун-генератора ДВГ1А-500, зав. №32-375", підписаного уповноваженими представниками сторін 15.07.2015. Таким чином, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 22, 49, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (вул. Б. Хмельницького, 59-А, м. Івано-Франківськ, 76000, код 03346058) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортех" (пров. Гранітний, 14, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213, код 37113876) заборгованість в сумі 273088,42 грн. (двісті сімдесят три тисячі вісімдесят вісім гривень сорок дві копійки) та 4096,33 грн. (чотири тисячі дев'яносто шість гривень тридцять три копійки) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Грица Ю.І.

Повний текст рішення складено 14.11.2017.