РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017Справа № 910/29343/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д.Ю., розглянувши матеріали справи
за позовною заявою Державного підприємства Львівський бронетанковий завод
до Міністерства оборони України
про стягнення заборгованості в сумі 250 932,00 грн.

за участю представників:
від позивача:Крукеницька Т. М. представник за довіреністю №15 від 03.07.2017 р.
від відповідача:Гореволова С.С. представник за довіреністю №220/193/д від 11.04.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва з позовом звернулось Державне підприємство Львівський бронетанковий завод (далі - ДП Львівський бронетанковий завод) до Міністерства оборони України (далі МО України) про стягнення заборгованості в сумі 250 932,00 грн.
У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на несплату відповідачем вартості наданих йому послуг з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності за договором про закупівлю послуг за державні кошти № 294/14/81 від 20.10.2014 р., внаслідок чого у МО України утворилась заборгованість.
У позові ДП Львівський бронетанковий завод просить суд стягнути з відповідача вартість наданих послуг у сумі 250 932,00 грн.
10.11.2017 р., тобто після початку розгляду справи по суті, від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній, окрім основної суми боргу у розмірі 250 932,00 грн., додатково просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 65 566,18 грн. та 3 % річних у сумі 18 025,21 грн., а всього 334 523,39 грн. Дослідивши вказану заяву, суд розцінив її як заяву про зміну предмету позову, оскільки при первісному зверненні з позовом у ДП Львівський бронетанковий завод були відсутні вимоги про стягнення матеріальних втрат із обгрунтуванням на підставі ст. 625 ЦК України. Отже, дану заяву суд відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. № 18 долучив до матеріалів справи, але не розглядає, оскільки вона була подана позивачем після початку розгляду справи по суті.
Ухвалами господарського суду міста Києва від 03.02.2016 р. та 11.05.2017 р. провадження у справі № 910/29343/15 було зупинено до отримання висновку судової економічної експертизи.
У зв`язку з надходженням експертного висновку 20.10.2017 р. ухвалою господарського суду міста Києва провадження у справі було поновлене та призначено до розгляду.
У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечив, вказав на не підписані МО України акти приймання послуг, акти звіряння розрахунків, протоколу погодженої ціни. Також зазначив, що розрахунково-калькуляційні матеріали фактичних витрат з ремонту устаткування позивач надав у грудні 2014 р., тому лише у 2015 році бюджетному році, відповідач мав можливість зареєструвати у органах Державної казначейської служби України заборгованість за договором. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.
20.10.2014 р. між Державним підприємством Львівський бронетанковий завод (виконавець) та Міністерством оборони України (замовник) був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 294/14/81 (далі договір).
Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язаний у 2014 році надати послуги з ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) у військових частинах Збройних Сил України, які зазначені в специфікації надання послуг (додаток № 1 до договору), а замовник - через командирів військових частин, прийняти такі послуги, і оплатити їх.
Обсяг послуг встановлюється відповідно до специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (додаток 1 до договору) (п. 1.3 договору).
Ціна договору становить 349 999,98грн., в яку включена ціна відрядження виїзних бригад виконавця до міста надання послуг; ціна комплектуючих виконавця, які використані виконавцем у ході надання послуг, у разі відсутності комплектуючих у замовника; ціна ремонту окремих блоків, вузлів та агрегатів на підприємстві виконавця, у разі неможливості їх відновлення у місцях дислокації військових частини, та ціна їх транспортування, якщо транспортування здійснюється виконавцем (п.п. 3.1, 3.2 договору).
Згідно з п. 3.6 договору замовник оплачує надані та прийняті послуги за договірною ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної ціни за надані послуги, яка відповідає обґрунтованим фактичним витратам, понесеним виконавцем (згідно даних бухгалтерського обліку) та прийнятих замовником з урахуванням встановленого договором рівня прибутку.
Рівень договірної ціни на виконання послуг перевіряється Головним військовим представництвом замовника № 4762 Міністерства оборони України (далі 4762 ГВП МОУ) із складанням та наданням замовнику відповідного висновку щодо рівня договірної ціни на надані послуги. Виконавець повинен підготувати та направити на адресу 4762 ГВП МОУ підтвердження понесених ним фактичних витрат та надати останньому можливість доступу для огляду первинних та зведених документів бухгалтерського обліку виконавця в підтвердження понесених ним фактичних витрат та, у разі необхідності, їх копіювання. 4762 ГВП МОУ перевіряє їх обґрунтованість та за результатами своєї перевірки складає висновок щодо рівня фактичних витрат, який направляється замовнику. Висновок 4762 ГВП МОУ повинен бути наданий замовнику не пізніше 10 робочих днів від надання виконавцем документів підтверджуючих понесені ним фактичні витрати.
Підставою для перевірки 4762 ГВП МОУ щодо рівня договірної ціни є акти виконаних робіт з ремонтування та технічного обслуговування машин у військових частинах, які затверджені командирами військової частини.
Відповідно до п. 4.1 замовник проводить розрахунки з виконавцем шляхом оплати (поетапної, повної) за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акту надання послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства оборони України.
Пунктом 5.1 договору встановлений термін надання послуг до 20.12.2014 р.
Договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 30.12.2014 р., а з питань розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строків договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, які мали місце під час дії договору (п.п. 10.1, 10.2 договору).
У судовому засіданні встановлено, що на виконання своїх зобов`язань протягом 2014 р. позивач надав відповідачу послуги, передбачені умовами договору № 294/14/81 від 20.10.2014 р., на суму 250 932,00 грн., що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг), які підписані уповноваженими представниками позивача та військових частин, яким ДП Львівський бронетанковий завод надавало послуги з ремонту військової техніки.
18.12.2014 р. ДП Львівський бронетанковий завод листом № 2530 повідомив відповідача про проведені ним за договором роботи по ремонту бронетанкового озброєння і техніки у військових частинах, та із вказаним листом направило МО України розрахунково-калькуляційні матеріали для надання висновку про рівень фактичних витрат.
На підставі отриманих розрахунково-калькуляційних матеріалів, РКМ Головне військове представникцтво МО України № 4762 перевірило та погодило позивачу фактичні витрати (договірну ціну) ремонту бронетанкової техніки у сумі 250 932,00 грн., що підтверджується відповідними висновками щодо рівня фактичних витрат № 286 від 03.02.2015 р., № 287 від 03.02.2015 р., № 288 від 03.02.2015 р., № 332 від 06.02.2015 р., № 368 від 12.02.2015 р., № 528 від 26.02.2015 р., № 729 від 17.03.2015 р., № 730 від 17.03.2015 р., № 783 від 20.03.2015 р., № 944 від 01.04.2015 р.
У подальшому, після отримання зазначених висновків, позивач листом № 990 від 07.04.2015 р. направив відповідачу протокол погодження ціни, акти виконання робіт (надання послуг) та акти звіряння розрахунків, затверджені командирами військових частин, яким ДП Львівський бронетанковий завод надавало послуги з ремонту військової техніки. Відповідач вказані акти не підписав, водночас для усунення недоліків, позивачу їх не повернув.
23.06.2015 р. позивач листом № 1712 направив на адресу МО України рахунок № 76 від 19.06.2015 р. на оплату наданих ДП Львівський бронетанковий завод послуг на суму 250 932,00 грн. Вказаний рахунок був залишений МО України без оплати.
Зі свого боку відповідач заперечив надання йому послуг у обсязі, заявленому ДП Львівський бронетанковий завод, внаслідок чого він відмовив позивачу у підписанні направлених на його адресу протоколу погодження договірної ціни, акту звіряння розрахунків та актів приймання наданих послуг.
Перевіряючи доводи сторін в цій частині та вирішуючи питання про обсяги та вартість наданих позивачем послуг, суд призначив у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручив Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Як вбачається з висновку експертизи № 9509 від 22.09.2017 р. визначити згідно даних бухгалтерського обліку позивача обсяг виконаних або невиконаних робіт (наданих послуг) за договором № 294/14/81 від 20.10.2014 р. експерту виявилось не можливим, оскільки в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 361 (контрагенти, закази) договір № 294/14/81 від 20.10.2014 р. не обліковується.
Проте, у вказаному висновку експертом зазначено, що відповідно до даних відображених в бухгалтерському обліку ДП «Львівський бронетанковий завод» по рахунку № 361 (розрахунки з відчизняними покупцями) обліковується господарська операція щодо надання послуг Міністерству оборони України по договору № 294/14/81 від 20.10.2014 на суму 250 932,00 грн., а також наявність у МО України заборгованості перед ДП «Львівський бронетанковий завод» з оплати послуг за вказаним договором на суму 250 932,00 грн. При цьому надходження платежів від МО України за надані по договору № 294/14/81 від 20.10.2014 р. послуги не обліковуються.
Вказаний вище висновок експерта суд приймає в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 33-34 ГПК України, як такий, що узгоджується з фактичними обставинами, встановленими у справі, та іншими доказами у їх сукупності.
Крім того, у матеріалах справи містяться акти виконаних робіт (надання послуг), які були підписані з боку відповідача командирами військових частин без зауважень.
При цьому згідно з п. 2.2 договору контроль якості послуг організовується командирами військових частин та здійснюється посадовими особами військових частин, які відповідальні за організацію експлуатації та ремонту озброєння та військової техніки у військових частинах, на обліку у яких перебувають зазначені у специфікації вироби.
Також в матеріалах справи наявні висновки Головного представництва замовника (МО України), якими відповідач частково підтвердив витрати, понесені виконавцем (позивачем).
Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт надання позивачем послуг з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності за договором про закупівлю послуг за державні кошти № 294/14/81 від 20.10.2014 р. у розмірі 250 932,00 грн. підтверджується зібраними по справі доказами - поясненнями представника позивача, актами наданих послуг, висновками замовника, а також висновком експерта, відтак у МО України виник обов`язок по сплаті вказаної суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
Оскільки доказів належної оплати заборгованості суду не надано, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 250 932,00 грн. підлягають задоволенню.
При цьому суд не приймає доводи відповідача щодо неможливості оплати поставленого товару у визначений договором строк у зв`язку із закінченням бюджетного періоду.
Відповідно до ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність у Державному бюджеті України бюджетних коштів, зокрема, у зв`язку із закінченням бюджетного року, не вважається обставиною, яка виправдовує бездіяльність боржника та вона не звільняє відповідача від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 11/446 від 15.05.2012 року та Вищого господарського суду України від 04.11.2015 року у справі № 910/9237/15.
У разі задоволення позову згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та вартості судової експертизи покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства Львівський бронетанковий завод до Міністерства оборони України про стягнення 250 932,00 грн. задовольнити.
Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Державного підприємства Львівський бронетанковий завод (79031, м. Львів, вул. Стрийська, 73, ) заборгованість у сумі 250 932 (двісті п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять дві) 00 грн., судовий збір у сумі 5 018 (п`ять тисяч вісімнадцять) грн. 64 коп., витрати на сплату вартості експертизи у сумі 9 930 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 00 коп.
Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 13 листопада 2017 року.
Повний текст рішення підписаний 20 листопада 2017 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.