ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.11.2017 Справа № 904/8766/17

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 31024,22 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: провідний юрисконсульт Цвіркун А.А., довіреність № 10 від 03.01.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 19892,51 грн боргу за теплову енергію, 9621,21 грн інфляційних нарахувань, 1509,78 грн 3% річних, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 4633 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари, укладеного між сторонами 29.08.2005.

14.11.2017 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, заявивши до стягнення заборгованість у сумі 19892,51 грн.

Розглянувши заяву, суд дійшов висновку, що вона не суперечить приписам ст. 22 ГПК України та підлягає задоволенню.

Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, але 14.11.2017 подав заяву про визнання позову в сумі 19892,51 грн та просив розстрочити її рівними частинами по 3315,42 грн відповідно до графіку, починаючи з жовтня 2017 року до березня 2018 року включно, при цьому за березень 2018 року сума до сплати складає 3315,41 грн. Крім того, у своїй заяві відповідач виклав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні позивач подав довідку від 31.10.2017, у якій підтвердив наявність основної заборгованості у сумі 16577,09 грн, зазначивши про часткове погашення відповідачем боргу 25.10.2017 у сумі 3315,42 грн, підтвердивши цей факт витягом по його рахунку.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2005 між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - споживач, відповідач) було укладено договір № 4633 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання і пари, за умовами якого постачальник бере на себе зобов'язання відпускати споживачу енергію на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари в потрібних йому розмірах, споживач зобов'язується оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строки, передбачені цим договором.

Згідно до таблиці 2, яка є невід'ємною частиною договору об'єктом теплоспоживання є нежитлові приміщення: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3

Свої договірні зобов'язання позивач виконав, а саме: постачання теплоносія протягом всього періоду, передбаченого договором, проводилось не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду".

Облік споживання теплової енергії проводиться згідно приладу обліку, що передбачено п.2.1 договору.

Тарифи на послуги теплопостачання становить за 1 Гкал 1555,38 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 489 від 28.11.2014 для потреб інших споживачів); за період з 01.03.2015 по 31.03.2015, тариф за 1 Гкал 2235,73 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 410 від 27.02.2015 для потреб інших споживачів); за період з 01.04.2015 по 30.04.2015 тариф за 1 Гкал 1924,87 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 1088 від 31.03.2015 для потреб інших споживачів); тариф, за період з 01.05.2015 по 31.10.2015 тариф за 1 Гкал 1839,26 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 1438 від 30.04.2015 для потреб інших споживачів), за період з 01.11.2015 по 31.01.2016 тариф за 1 Гкал 1771,62 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 2690 від 29.10.2015 для потреб інших споживачів); за період з 01.02.2016 по 05.05.2016 тариф за 1 Гкал 1703,53 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 54 від 28.01.2016 для потреб інших споживачів); за період з 01.10.2016 по 29.12.2016 тариф за 1 Гкал 1465,97 грн (з ПДВ) ( згідно постанови НКРЕКП № 1757 від 29.09.2016 для потреб інших споживачів); за період з 30.12.2016 по 23.02.2017 тариф за 1 Гкал 1761,66 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 2126 від 02.12.2016 для потреб інших споживачів); за період з 24.02.2017 по теперішній час тариф за 1 Гкал 1917,64 грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 151 від 01.02.2017 для потреб інших споживачів).

На приміщення АДРЕСА_2 встановлений прилад обліку теплової енергії з 22.10.2015. Кількість теплової енергії, що зафіксоване приладом обліку, розподіляється пропорційно проектним навантаженням усіх споживачів, які підключенні до даного приладу. Проектне теплове навантаження визначається пропорційно займаної площі (по договору № 4633 по вказаному об'єкту) Qгод = 0,0024 Гкал/год.

На приміщення АДРЕСА_3 встановлений прилад обліку теплової енергії з 06.11.2015. Кількість теплової енергії, що зафіксована приладом обліку, розподіляється пропорційно проектним навантаженням усіх споживачів, які підключенні до даного приладу. Проектне теплове навантаження визначається пропорційно займаної площі (по договору № 4633 по вказаному об'єкту) Qгод = 0,0064 Гкал/год.

Згідно п.3.1 договору, споживач здійснює оплату спожитої теплової енергії щомісячно, самостійно, в грошовій формі, та іншими формами розрахунку за погодженням сторін до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

За період з 01.12.2014 по 12.04.2015 заборгованість відповідача складає 19892,51 грн.

Наявна заборгованість і стала підставою для звернення позивача до суду з цим позовом з нарахуванням на неї інфляційних втрат та 3% річних.

Однак, враховуючи заяву позивача про зменшення позовних вимог, предметом у цій справі є заборгованість у сумі 19892,51 грн.

Відповідач позов у сумі 19892,51 грн визнав повністю з проханням надати йому можливість розстрочити сплату боргу.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтями 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачена обов'язковість укладення договору на постачання теплової енергії між енергоспостачальником і споживачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт поставки теплової енергії позивачем відповідачу останнім не оспорений та споживання якої підтверджується актами виконаних робіт, які містяться у справі.

Відповідачу були виставлені за період з 01.12.2015 по 12.04.2015 (включно) рахунки за спожиту теплову енергію, а саме: за грудень № 4633 від 31.12.2014, за січень № 4633 від 31.01.2015, за лютий № 4633 від 28.02.2015, за березень № 4633 від 31.03.2015, за квітень № 4633 від 30.04.2015.

Отже, позивачем доведено наявність основної заборгованості за теплову енергію з урахуванням зменшення позовних вимог у загальній сумі 19892,51 грн, що підтверджено матеріалами справи.

Проте, слід зазначити, що дослідження матеріалів справи показало, що 25.10.2017 відповідачем у добровільному порядку сплачено на рахунок позивача 3315,42 грн.

Таким чином, основний борг перед позивачем відповідач погасив частково вже після подання позову до суду, а отже провадження у справі в частині стягнення з останнього боргу в сумі 3315,42 грн слід припинити за відсутністю предмету спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет позову у відповідності до п.11 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

В силу приписів п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором за період з 01.12.2014 по 12.04.2015 (включно) в сумі 16577,09 грн.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо оплати теплової енергії, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 16577,09 грн заборгованості за теплову енергію; провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 3315,42 грн підлягає припиненню у зв'язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Що ж до клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду строком на шість місяців, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 32 ГПК України, зокрема, на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом п.7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-яким конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних осіб так і юридичних стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розглянувши викладене у відзиві клопотання відповідача про надання розстрочки, дослідивши подані ним матеріали та заслухавши думку позивача з цього приводу, суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином доведено факт його скрутного матеріального становища та необхідності у наданні останньому розстрочки, оскільки наведені ним обставини свідчать про неможливість одноразового перерахування заборгованості позивачу, що в свою чергу значно утруднить виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги те, що позивач не надав письмових заперечень проти надання відповідачу розстрочки, враховуючи визнання відповідачем боргу, суд вважає за можливе задовольнити його клопотання частково, шляхом надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду рівними частинами строком на п'ять місяців з листопада 2017 року по березень 2018 року включно з урахуванням того, що у жовтні 2017 року відповідачем частково сплачено борг у сумі 3315,42 грн.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, як на сторону з вини якої виник спір у сумі 1600,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, п.1-1 ст. 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9; ідентифікаційний код 03342184) - 16577,09 грн заборгованості за теплову енергію, 1600,00 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 3315,42 грн припинити.

4. Клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про надання розстрочення виконання рішення задовольнити частково.

5. Розстрочити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області рівними частинами строком на п'ять місяців з листопада 2017 року по березень 2018 року включно, шляхом сплати боргу у сумі 16577,09 грн без врахування судових витрат, згідно наступного графіку:

- листопад 2017 року - 3315,42 грн;

- грудень 2017 року - 3315,42 грн;

- січень 2018 року - 3315,42 грн;

- лютий 2018 року - 3315,42 грн;

- березень 2018 року - 3315,41 грн.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 17.11.2017.

Суддя В.Д. Воронько