РІШЕННЯ

13 листопада 2017 року Справа № 913/724/17

Провадження №19/913/724/17

За позовом Луганського міського центру зайнятості, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Луганськ,

про стягнення 14521,86 грн.

Суддя Фонова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 153 від 03.07.2017.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 14521,86 грн в якості попередньої оплати за договором про закупівлю (постачання) електричної енергії за державні кошти №1955 від 21.02.2014.

Позивач не скористався правом участі в даному судовому засіданні та не надав витребувані судом документи, а саме належним чином засвідчену копію виписки по рахунку 1284 з 01.01.2014 по 30.06.2014 щодо підтвердження здійснених платежів Управлінням ДКС України в м. Луганськ.

Представник відповідача у відзиві на позов від 31.10.2017 №б/н відхилив вимоги позивача, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позовна заява не містить жодного належного доказу, що підтверджує викладені в заяві обставини, в тому числі обґрунтованого розрахунку стягуваної суми.

Представник відповідача зазначив, що не має можливості перевірити дійсність зазначеного у позові боргу та укладення спірного договору, оскільки всі первинні та бухгалтерські документи ТОВ «ЛЕО», сформовані по липень 2014 року (включно), знаходяться на тимчасово неконтрольованій владою України території Луганської області.

Крім того, представник відповідача повідомив, що 01.08.2016 адміністративна будівля, все майно та документи відповідача захоплені, про що органами МВС за заявою відповідача 09.08.2016 порушено кримінальне провадження за номером у ЄРДР 0000354, тому надати договір про закупівлю (постачання) електричної енергії за державні кошти №1955 від 21.02.2014 з додатками та документи на підтвердження перерахування позивачем відповідачу коштів за цим договором не має можливості.

Водночас, раніше до матеріалів справи було долучено відзив відповідача від 12.10.2017 №б/н про відмову в позові у звязку з пропуском позовної давності щодо вимог, що є предметом позову.

Представник відповідача 13.11.2017 до відділу документального забезпечення суду надав письмові пояснення від 13.11.2017 б/н, в яких повідомив, що у його електронній базі з особового рахунку позивача вбачається про відсутність заборгованості перед позивачем. Всі платежі в сумах 10000,00 грн, оплачені 28.05.2014, 15000,00 грн оплачені 28.04.2014, 108,04 грн, оплачені 03.04.2014, 5891,60 грн, оплачені 03.04.2016, 4994,36 грн, оплачені 05.03.2014 та 5,64 грн, оплачені 11.02.2014, позивачем здійснювалися після закінчення розрахункового періоду у формі після оплати, а не у формі попередньої оплати. Відповідач зазначив, що будь-яких доказів щодо існування переплати або попередньої сплати за невикористані обєкти електроенергії за договором позивачем не надано, а тому позовні вимоги до відповідача необґрунтовані.

Крім того, 5,64 грн це пеня за прострочення оплати спожитої електроенергії, а 108,40 грн оплата за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, які не можуть, виходячи з їх правової природи, сплачуватись шляхом передплати.

Вказані пояснення прийняті судом до уваги.

Дослідивши обставини справи, витребувані судом та надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Як зазначив позивач та не заперечив відповідач, між Луганським міським центром зайнятості (позивач у справі) та ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» (відповідач у справі) було укладено договір про закупівлю (постачання) електричної енергії за державні кошти №1955 від 21.02.2014 (далі - Договір). Договір укладався для надання відповідної послуги за визначеною адресою: м. Луганськ, вул. 50 лєт Образованія СРСР, 22-Б, що на сьогодні є територією непідконтрольною українській владі.

Також Позивач вказав, що умови вказаного Договору не могли виконуватися належним чином та в повному обсязі у звязку з початком активної фази АТО на території м. Луганськ та припиненням роботи Луганського міського центру зайнятості з 15.07.2014.

Умови вказаного Договору передбачали здійснення оплати за послуги шляхом передплати, тому позивач вважає, що він виконав свої зобовязання, проте від відповідача послуги не отримав, оскільки з 15.07.2014 не знаходився за адресою, визначеною цим Договором: м. Луганськ, вул. 50 лєт Образованія СРСР, 22 «б».

У звязку тим, що майно та документація позивача були захоплені невідомими особами, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою, порушено кримінальне провадження за номером у ЄРДР 0001702.

Позивач зазначив, що за результатами проведення внутрішнього фінансового аудиту відділом внутрішнього аудиту Луганського обласного центру зайнятості було складено аудиторський звіт від 09.06.2017, згідно з рекомендаціями якого було доведено до Луганського міського центру зайнятості про необхідність здійснення претензійно - позовної роботи щодо стягнення дебіторської заборгованості, яка виникла в процесі його господарської діяльності з підприємствами, які отримали передоплату за відповідні послуги, але надали їх не в повному обсязі у звязку з проведенням АТО на території м. Луганська.

Так, позивач вказав, що згідно даних бухгалтерського обліку, який здійснювався у програмі АРМ «Бухгалтерія», позивачем було перераховано відповідачу кошти у розмірі 69027,69 грн, отримано послуг на 54505,83 грн. Станом на 31.08.2017 дебіторська заборгованість складає 14521,86 грн.

У звязку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених вище.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ним докази, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник в обґрунтування позовних вимог надав суду копію аудиторського звіту 04 від 09.06.2017 за результатами проведення планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності діяльності Луганського міського центру зайнятості за період з 01.11.2014 по 01.04.2017 (а.с.12-16).

Зі змісту наведеного звіту вбачається, що станом на 01.01.2015, зокрема, дебіторська заборгованість по 2273.10 «Оплата електроенергії» складає 14521,86 грн, яка є простроченою заборгованістю, з виникненням в червні 2014 року.

На підтвердження факту внесення передплати за електроенергію в сумі 14521,86 грн позивачем надано лист управління Державної казначейської служби у м. Луганську від 19.10.2017 № 04-24/806, в якому зазначено, що згідно листів позивача щодо підтвердження здійснення платежів надається виписка по рахунку 1284 з 01.01.2014 по 30.06.2014 в електронному вигляді.

Роздруківки цієї виписки позивачем на вимогу суду не надано. Крім того, дана відповідь взагалі не містить будь-яких даних, які надають можливість ідентифікувати, які саме грошові кошти та на користь кого перераховувались.

Крім того, суду також не надано доказів розірвання договору на поставку електричної енергії, на який посилаються сторони, як на укладений, та примірники якого відсутні у сторін та в матеріалах справи.

Посилання позивача на те, що згідно наказу Луганського обласного центру зайнятості від 15.07.2014 №64 Про час простою діяльність Луганського центру зайнятості було зупинено, а тому послуги не отримувались, судом оцінюються критично за умови відсутності розірваного договору та специфіки постачання електричної енергії.

Крім того, до позову не надано будь-якого розрахунку позовних вимог, не зазначено, за які місяці виникла вказана переплата.

Водночас, з акту звірення розрахунків, складеного позивачем в однобічному порядку та долученого до матеріалів справи, вбачається, що переплати відбулись майже за кожен місяць починаючи з січня 2014 року та закінчуючи червнем 2014 року.

При цьому суд звертає увагу, що будь-яких доказів отримання електричної енергії у меншому обсязі, ніж сплачено, позивачем не надано. До того ж наказ про простій датований 15.07.2014, тобто після вказаного в акті звірення розрахунків періоду, а отже, позивач здійснював свою діяльність у приміщенні за адресою: м. Луганськ, вул. 50 лєт Образованія СРСР, 22-б, до 15.07.2014 та не може заперечувати факту отримання електричної енергії в дане приміщення.

Крім того, представник відповідача надав суду роздруківки з електронної бази споживачів, згідно якої з особового рахунку позивача вбачається що, всі платежі в сумах 10000,00 грн, оплачені 28.05.2014, 15000,00 грн оплачені 28.04.2014, 108,04 грн, оплачені 03.04.2014, 5891,60 грн, оплачені 03.04.2016, 4994,36 грн, оплачені 05.03.2014 та 5,64 грн, оплачені 11.02.2014, позивачем здійснювалися після закінчення розрахункового періоду у формі післяплати, а не у формі попередньої оплати. Крім того, з призначення платежу вбачається, що 5,64 грн це пеня за прострочення оплати спожитої електроенергії, а 108,40 грн оплата за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, які не можуть, виходячи з їх правової природи, сплачуватись шляхом передплати.

Також, суд звертає увагу, що згідно зі статтею 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Однак, позивачем суду також не надано доказів наявності вимоги до відповідача щодо повернення попередньої оплати в частині заявленої суми. Доданий позивачем лист № 1/01-530 від 15.06.2017 не містить такої вимоги, а містить виключно прохання здійснення звірення залишків по рахункам.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку, що будь-яких доказів на підтвердження викладених у позові доводів, позивачем не надано, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають і задоволенні позову слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується судом, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 13.11.2017.

Суддя О.С. Фонова