ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Справа № 910/8397/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Могил С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Київської міської ради
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 р.
у справі№ 910/8397/16
господарського судуміста Києва
за заявоюГоловного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
прозвернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг"
доКомунального підприємства "Київський метрополітен"
треті особи1)Київська міська рада, 2)Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 3)Київська міська державна адміністрація
за участюПрокуратури міста Києва
простягнення суми, розірвання договору та витребування майна
за зустрічним позовомКомунального підприємства "Київський метрополітен"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг"
провизнання недійсним пункту договору

за участю представників від:
позивачаБарсегян М.Х.
відповідачаКовбасюк В.А., Ковтун Т.О., Бабенко В.М.
третьої особи-1Перепелицін К.М.
третьої особи-2Не з'явилися;
третьої особи-3Не з'явилися;
прокуратуриРадчик А.В.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про стягнення заборгованості зі сплати прострочених лізингових платежів у сумі 1 959 466 447,88 грн., розірвання договору № 16-Упр-09 на фінансові лізингові послуги (вагону метрополітену) від 16.07.2009 р. та витребування предмету лізингу - 100 вагонів згідно з переліком.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2017 р. (суддя Босий В.П.), яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 р. (судді: В.О. Зеленін, Б.О. Ткаченко, А.О. Мальченко) заяву Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти задоволено частково. Звернуто стягнення на належні Комунальному підприємству "Київський метрополітен" грошові кошти, що знаходяться на казначейських рахунках виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі підпорядкованих підрозділів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" в межах суми 1 936 518 399,38 грн. В іншій частині в задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено.

Не погоджуючись із постановою і ухвалою судів попередніх інстанцій, Київська міська рада звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу, постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про стягнення заборгованості зі сплати прострочених лізингових платежів у сумі 1 959 466 447,88 грн., розірвання договору № 16-Упр-09 на фінансові лізингові послуги (вагону метрополітену) від 16.07.2009 р. та витребування предмету лізингу - 100 вагонів згідно з переліком.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2016 р. у справі № 910/8397/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Київський метрополітен" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" заборгованість з оплати частини вартості предмета лізингу у розмірі 396 828 349 грн. 71 коп., заборгованість з оплати відсотків за користування предметом лізингу у розмірі 116 766 204 грн. 27 коп., інфляційні у розмірі 235 028 314 грн. 75 коп., 3% річних у розмірі 25 332 102 грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 55 489 грн. 35 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 р. рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 р. у справі № 910/8397/16 змінено, викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції:

"Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково. Стягнути з Комунального підприємства "Київський метрополітен" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" заборгованість з оплати вартості частини предмету лізингу у розмірі 365 972 194 (триста шістдесят п'ять мільйонів дев'ятсот сімдесят дві тисячі сто дев'яносто чотири) грн. 84 коп., заборгованість з оплати відсотків за користування предметом лізингу у розмірі 112 303 827 (сто дванадцять мільйонів триста три тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 229 098 329 (двісті двадцять дев'ять мільйонів дев'яносто вісім тисяч триста двадцять дев'ять) грн. 81 коп., пеню за неналежне виконання зобов'язання в розмірі 42 027 946 (сорок два мільйони двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок шість) грн. 73 коп., коефіцієнт коригування у розмірі 1 191 237 276 (один мільярд сто дев'яносто один мільйон двісті тридцять сім тисяч двісті сімдесят шість) грн. 82 коп., 3 % річних у сумі 25 332 102 (двадцять п'ять мільйонів триста тридцять дві тисячі сто дві) грн. 90 коп., 123 813,30 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 144 461,80 грн. по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. В іншій частині первісного позову відмовити. В задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" відмовити повністю.".

06.02.2017 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2017 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 р. в частині задоволення позову про стягнення пені в розмірі 42 027 946, 73 грн. скасовано та в цій частині прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено; в іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 р. у справі № 910/8397/17 залишено без змін.

30.06.2017 р. до господарського суду міста Києва надійшла заява Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти.

Задовольняючи частково заяву Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти суди попередніх інстанцій виходили з того, що Київська міська рада та виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) взяли на себе обов'язок фінансувати закупівлю фінансових лізингових послуг (вагонів метрополітену) та передбачили для цього кошти. Також зазначили, щодо безспірності прав ТОВ "Укррослізинг" на грошові кошти, які знаходяться на рахунках виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі підпорядкованих підрозділів, та які мають відповідне призначення.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 121-3 Господарського процесуального кодексу України питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що розміщені на рахунках таких осіб в установах банків та інших фінансових установах, під час виконання судових рішень вирішуються господарським судом за заявою державного виконавця, приватного виконавця.

За результатами розгляду заяви виноситься ухвала, яка не пізніше наступного робочого дня надсилається органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Як встановлено судами, в процесі виконання судового рішення у справі № 910/8397/16 заборгованість в повному обсязі не може бути погашена стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника грошових коштів на власних рахунках.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

При цьому, будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.

До того ж, наведені приписи Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 р. вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" №9 від 01.11.1996 р. вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997 р., передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України" від 06.10.2011 р. міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", рішення від 15.10.2009 р.).

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини "Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції".

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід'ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця, у визначений ним строк, відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

За змістом пункту 1.39 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" примусове списання - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

При цьому необхідно зазначити, що під час вирішення заяви, поданої в порядку ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження", суд повинен враховувати, що звернути стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, можливо лише за умови безспірності права боржника на такі грошові кошти.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із відповідною заявою державний виконавець зазначила, що під час проведення виконавчих дій вона направила до Київської міської ради запит №20.1/53587903/8 від 02.06.2017 р. про надання відомостей в порядку ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідь на вказаний запит Київська міська рада листом №22-КР-2225 від 22.06.2017 р. повідомила Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що Київська міська рада як орган місцевого самоврядування, який здійснює управління КП "Київський метрополітен", в бюджеті міста Києва передбачає кошти для забезпечення сталого функціонування підприємства, які знаходяться на казначейських рахунках виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі підпорядкованих підрозділів та надаються такому підприємству на підставі заявою у необхідному обсязі.

Більш того, як зазначається у листі №22-КР-2225 від 22.06.2017 р., Київська міська рада при погодженні укладання КП "Київський метрополітен" договору фінансового лізингу на придбання 100 вагонів метрополітену погодила здійснювати фінансування вказаного договору за рахунок бюджету в разі подання бюджетних запитів від комунального підприємства.

З рішення Київської міської ради № 546/1602 від 28.05.2009 р. "Про придбання вагонів метрополітену" (зі змінами), вбачається, що органом місцевого самоврядування дозволено КП "Київський метрополітен" провести закупівлю фінансових лізингових послуг (100 вагонів метрополітену) з правом викупу за результатами проведеного тендеру зі сплатою з бюджету міста Києва в 2009 році не більше 15 % від загальної вартості предмету лізингу, а решти коштів протягом 2010 - 2018 років.

Пунктом 2.2 вказаного рішення визначено, що фінансування закупівлі фінансових лізингових послуг (вагони метрополітену) буде здійснюватись за рахунок та в межах асигнувань, передбачених у бюджеті та Програмі соціально-економічного розвитку міста Києва на 2009 та наступні роки; постановлено Виконавчому органу Київради (Київській міській державній адміністрації) при формуванні проектів бюджету та Програми соціально-економічного розвитку міста Києва на 2010 та наступні роки передбачати кошти на реалізацію пункту 1 цього рішення.

25.06.2009 р. виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийняв розпорядження №713 "Про придбання вагонів метрополітену", відповідно до п. 1.3 якого КМДА зобов'язалася провести закупівлю фінансових лізингових послуг (100 вагонів метрополітену) з правом викупу за результатами проведеного тендера зі сплатою з бюджету міста Києва у 2009 році не більше 15 % від загальної вартості предмета лізингу, а решта протягом 2010 - 2014 років за рахунок та в межах коштів, передбачених бюджетом та Програмою соціально-економічного розвитку м. Києва на придбання рухомого складу метрополітену на відповідний рік.

Враховуючи наведене, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що Київська міська рада та виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) взяли на себе обов'язок фінансувати закупівлю фінансових лізингових послуг (вагонів метрополітену) та передбачили для цього кошти.

Колегія суддів погоджується із висновком судів, щодо безспірності прав ТОВ "Укррослізинг" на грошові кошти, які знаходяться на рахунках виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі підпорядкованих підрозділів, та які мають відповідне призначення.

Так само суд касаційної інстанції погоджується із судами щодо відсутності підстав для звернення стягнення на кошти, що розміщені безпосередньо на рахунках №0001 та № 0001, оскільки вони не можуть бути спрямовані на сплату заборгованості за придбання рухомого складу метрополітену.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому її слід залишити без змін, таку як ухвалену при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 р. та ухвалу господарського суду міста Києва від 31.07.2017 р. у справі № 910/8397/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді І.В. Вовк

С.К. Могил