ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 листопада 2017 р. Справа № 918/674/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопривід інвест груп" - 1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопривод" - 2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича

про визнання недійсними договорів

В засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача - 1: не з'явився;

Від відповідача - 2: Павлюк І.А. (дов. від 17.08.2017 р. №б/н);

Від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Завод "Технопривод" звернувся у господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопривід інвест груп" - 1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопривод" - 2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича про визнання недійсними договорів.

Ухвалою господарського суду від 28 вересня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/674/17 та призначено до слухання в судовому засіданні на 09 жовтня 2017 року.

09 жовтня 2017 року позивач через канцелярію суду подав суду пояснення, в яких долучив до матеріалів справи документи, які на переконання останнього підтверджують викладені у позовній заяві обставини.

Ухвалою господарського суду від 09 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 23 жовтня 2017 року.

23 жовтня 2017 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача - 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою господарського суду від 23 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 20 листопада 2017 року.

У судовому засіданні 20 листопада 2017 року представник відповідача 2 заперечив проти позову, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити в позові.

Позивач, відповідач 1 та третя особа не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання 20 листопада 2017 року, хоча про дату місце та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Суд не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи, оскільки явка представників сторін та третьої особи у судове засідання обов'язковою не визнавалась. Також, розгляд даної справи вже відкладався. Отже, сторонам та учасникам процесу було надано достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору та надання додаткових доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

ПАТ "Завод "Технопривод" (надалі - Завод) є власником об'єктів нерухомою майна, розташованих за адресою Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4-а, а саме:

- будівля управління літ.В-3, загальною площею 3 769кв.м.;

- комплекс дільниці збирання тросів, дільниці термообробки, дільниці мехобробки літ. А-ІІ, загальною площею 5 428,5кв.м.;

- їдальня літ.Г-2, загальною площею 1 107,1кв.м.

Зазначені обставини справи підтверджуються витягом з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 14 - 16).

Як зазначає позивач та підтвердив відповідач 2 - 07.11.2016 р. між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Технопривід інвест груп" було укладено договір оренди майна, згідно останньому було передано в тимчасове платне користування на умовах договору майно, розташоване за адресою: вул. Б. Штейнгеля, 4-а, с. Городок, Рівненський р-н, Рівненська обл., а саме: комплекс дільниця збирання тросів, дільниця термообробки, дільниця мехобробки (літ. А-ІІ), площею 54 281,5 кв.м; будівля управління (літ. В-3), площею 3 769,6 кв.м; їдальня (літ. Г-2), площею 1 107,1 кв.м.

Договір оренди від 07.11.2016 р. укладений між ТОВ "Технопривід інвест груп" та Заводом в матеріалах справи відсутній, також судом не оглядався оригінал зазначеного договору, оскільки представник позивача повідомив, що такий договір взагалі не міг укладатися, а тому в останнього його немає.

ТОВ "Технопривід інвест груп", яке є стороною договору оренди від 07.11.2016 р. у судові засідання неодноразово не з'являлося, а відтак і договору не надало. Крім того, письмових пояснень від ТОВ "Технопривід інвест груп" до суду не надходило.

Таким чином, договір оренди від 07.11.2016 р. у судових засіданнях по даній справі судом не оглядався.

Однак, факт укладання спірного договору оренди підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 95565362 (а.с. 14 - 19).

Згідно з офіційної інформації із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що за договором від 07.11.2016 р. № б/н ПАТ "Завод "Технопривод" (орендодавець) передав, а ТОВ "Технопривід інвест груп" (орендар) прийняв майно, яке зазначалося вище.

Отже, факт укладення договору оренди між позивачем та відповідачем 1 підтверджується офіційною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому визнається судом встановленим.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 07.11.2016 р. між ТОВ "Технопривід інвест груп" в особі директора Устименко Тетяни Миколаївни та ТОВ "Технопривод" в особі директора Харчука Володимира Олексійовича було укладено договір суборенди (а.с. 29 - 30), за умовами якого Орендар передає, а Суборендар бере у тимчасове володіння та користування нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Б. Штейнгеля, 4-а, с. Городок, Рівненський р-н, Рівненська обл., а саме: комплекс дільниця збирання тросів, дільниця термообробки, дільниця мехобробки (літ. А-ІІ), площею 54 281,5 кв.м. Майно, що орендується, знаходиться у володінні та користуванні Орендаря у відповідності до Договору оренди нерухомого майна від 7 листопада 2016 року, укладеним між Орендарем і Заводом (орендодавець).

Вищезазначене майно було передано 07.11.2016 р. на підставі акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна.

Вищезазначені договори суборенди та акти приймання-передачі в оренду нерухомого майна підписані сторонами, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.

Факт укладання договору суборенди та передачі майна встановлений рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.09.2017 р. №918/461/17, яке набрало законної сили.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому, факт укладання договору суборенди та передачі майна в суборенду визнається судом встановленим.

ПАТ "Завод "Технопривод" просить суд, визнати недійсний договір оренди від 07.11.2016 р. № б/н та договір суборенди від 07.11.2016 р.

На переконання позивача, на момент укладання договору оренди, у ПАТ "Завод "Технопривод" була відсутня особа, яка б виконувала обов'язки керівника, а тому відсутні правові підстави для укладення зазначених договорів від імені позивача, що є порушенням ст. 203 ЦК України.

З приводу таких тверджень позивача, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом вище, право користування спірного майна зареєстровано за ТОВ "Технопривід інвест груп" на підставі договору оренди від 7 листопада 2016 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.03.2015 року порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Завод "Технопривод", введено процедуру розпорядження майном строком на сто п'ятнадцять календарних днів до 15.07.2015 року та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ткачука Д.В. (свідоцтво № 272 від 02.04.2013 р.) а.с. 31-38).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31.07.2015 року по справі № 918/111/15 було усунено керівника від виконання обов'язків та покладено виконання обов'язків керівника на розпорядника майна Ткачука Д.В. (а.с. 39-46).

Відповідно до ч. 12 ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.

У разі виявлення зазначених обставин за клопотанням кредиторів або інших учасників справи про банкрутство ухвалою господарського суду повноваження керівника та виконавчих органів управління боржника припиняються, а виконання відповідних обов'язків тимчасово покладається на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 22.03.2016 року ПАТ "Завод "Технопривод" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Ткачука Д.В. (свідоцтво № 272 від 02.04.2013 р.) (а.с. 47-58).

24 березня 2016 року у відповідності до вимог ч. 3 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет було оприлюднене оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ "Завод "Технопривод" (номер публікації 29591).

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Постановою Вищого господарського суду від 19.10.2016 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 року та постанову Господарського суду Рівненської області від 22.03.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області (а.с. 59-72).

З зазначених обставин справи суд вбачає, що процедура ліквідації на ПАТ "Завод "Технопривод" тривала з 22.03.2016 року до 19.10.2016 року.

Отже, матеріалами справи стверджено, що Ткачук Д.В., виконував обов'язки директора ПАТ "Завод "Технопривод" з 20.10.2016 року згідно ухвали Господарського суду Рівненської області від 31.07.2015 року у справі № 918/111/15.

17.11.2016 року Наглядовою радою ПАТ "Завод "Технопривод" було прийнято рішення про призначення нового керівника (протокол №1-16, а.с. 73).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Сторонам договору оренди від 07.11.2016 р., а саме ТОВ "Технопривід Інвест Груп", було відомо про те, що постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 року було скасовано ліквідаційну процедуру і на момент підписання договорів оренди підприємство перебувало в процедурі розпорядження, так як саме дане товариство виступало з пропозицією щодо наміру інвестувати кошти в роботу ПАТ "Завод "Технопривод" з метою відновлення його платоспроможності та виробничого циклу, а відтак відповідач 1 був обізнаний про те, що повноваження директора на час процедури розпорядження виконував Ткачук Д.В.

Зазначені обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах даної справи, а також підтверджуються рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.09.2017 р. №918/461/17, яке набрало законної сили (яке зазначалося вище по тексту).

Враховуючи зазначене вище, та те, що Ткачук Д.В. виконував обов'язки директора ПАТ "Завод "Технопривод" з 20.10.2016 р. по 17.11.2016 р., а відтак і мав право на укладення спірного договору від 07.11.2016 р.

Тому, твердження позивача, про те що договір оренди від 07.11.2016 р. не був підписаний будь-якою уповноваженою особою ПАТ "Завод "Технопривід" є безпідставними та надуманими, такими які спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України).

Відповідно до ч.1-2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З зазначених норм права вбачається, що суд може визнати договір недійсним, тільки у випадку порушень, зазначених у статті 203 ЦК України, або коли така недійсність прямо передбачена законом.

Разом з тим, позивачем не наведено жодної обставини, яка б вказувала на порушення при укладанні договору оренди від 07.11.2016 р. передбачені статтею 203 ЦК України, позивачем не наданий жоден доказ, який би вказував на недійсність правочину (договору оренди), усі обставини зазначені у позовній заяві є надуманими та ґрунтуються виключно на припущеннях позивача.

Відтак, суд в частині позову, щодо визнання недійсним договору оренди майна від 07.11.2016 р., укладеного між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Технопривід інвест груп" відмовляє.

Крім того, позивач у позовній заяві, як на підставу позову, вказував на ту обставину, що майно зазначене в спірному договорі оренди від 07.11.2016 р. не передавалося для відповідача 1.

Суд критично ставиться до таких тверджень позивача, оскільки як вбачається із матеріалів справи та рішення суду від 11.09.2017 р. №918/461/17, спірне майно передано в користування ТОВ "Технопривід інвест груп" на підставі договору оренди від 07.11.2016 р. та таке право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Також, завод у позовній заяві просив суд визнати недійним договір суборенди від 07.11.2016 р., який зазначався вище по тексту.

Згідно ст. 288 ГК України орендар має право передати окремі об'єкти оренди в суборенду, якщо інше не передбачено законом або договором оренди

За ч.1 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено вище, між заводом та ТОВ "Технопривід інвест груп" було укладено договір оренди (згода на суборенду), відповідно останній правомірно користувався зазначеним майном, оскільки відповідач 1 правомірно користувався майнов, відтак в подальшому останній мав право передавати в суборенду для відповідача 2 майно, згідно спірного договору.

Отже, матеріалами справи підтверджується правомірність договору суборенди від 07.11.2016 р. і позивачем не надано жодних доказів та не вказано жодних обставин за яких вказаний договір необхідно визнати недійсним.

Відтак, суд відмовляє в позові в частині визнання недійсним договору суборенди майна від 07.11.2016 р. укладеного між ТОВ "Технопривід інвест груп" та ТОВ "Технопривод".

Також, позивач просив суд застосувати наслідки недійсності правочинів, разом з тим оскільки судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними договорів, відтак і у вимозі щодо застосування наслідків недійсності правочинів, суд відмовляє.

Крім того, ПАТ "Завод "Технопривод" у позовній заяві просив суд витребувати у відповідача 1 та КП "Здолбунівське реєстраційне бюро" належним чином засвідчені копії договорів оренди від 07.11.2016 р.

У відповідності до ч. 1-2 ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

З зазначеної норми права, суд вбачає, що позивач подаючи клопотання про витребування документів повинен обґрунтувати своє клопотання та надати докази, що ним було вчинено усі можливі дії для отримання таких документів.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач є стороною спірного договору, а відтак останній повинен та мав мати копію договору, яку просить витребувати, крім того, позивач готуючи позов, зобов'язаний долучити усі докази (в тому числі примірник спірного договору оренди).

Заводом не надано жодних доказів звернення із запитами, щодо надання копії договору до ТОВ "Технопривід інвест груп", Ткачук Д.В. або КП "Здолбунівське реєстраційне бюро".

Враховуючи те, що позивачем не наведено обставин, які перешкоджають наданню належним чином завіреної копії договору оренди від 07.11.2016 р., суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, щодо витребування документів у ТОВ "Технопривід інвест груп" та КП "Здолбунівське реєстраційне бюро".

Крім того, суд зазначає, що стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості

Отже, змагальність сторін, проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 33 ГПК України).

Під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів. Як елементи доказування, зокрема вирізняють збирання (подання) доказів, їх дослідження і оцінку.

У п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Отже, суд констатує, що на позивача покладений обов'язок по доведенню належними та допустимими доказами ґрунтовності позову і останній готуючи позовну заяву, був зобов'язаний долучити належним чином завірену копію спірного договору оренди від 07.11.2016 р., що заводом здійснено не було, хоча позивачу було надано достатньо часу для подання додаткових документів (провадження по справі порушено 28.09.20.17 р.).

Тому, судом було здійснено розгляд справи, за наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, в сукупності усіх наведених вище обставин, суд визнає позов необґрунтованим та недоведеним, а тому в його задоволенні відмовляє.

Згідно ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "23" листопада 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 5 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (35331, с. Городок, вул. Привокзальна, 2);

3 - відповідачу -1 рекомендованим (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 31, оф. 1);

4 - відповідачу - 2 рекомендованим (35331, с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 4а);

5 - третій особі (33013, АДРЕСА_1).