ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Справа № 914/133/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівКартере В.І. Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс"
на постанову відЛьвівського апеляційного господарського суду 26.06.2017
у справі№ 914/133/16
Господарського судуЛьвівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання недійсним одностороннього правочину
у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Мостепанюк В.І.;
- відповідача - третьої особи Дашо А.Ю.; Дудяк Р.А.; ОСОБА_8; ОСОБА_9;

ВСТАНОВИВ:

31.12.2015 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до Господарського суду Львівської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" про: припинення зобов'язань щодо сплати ТОВ "Танк Транс" на користь АТ "Дельта Банк" суми заборгованості за кредитним договором № ВКЛ - 20058880/11 від 29.05.2014 у розмірі 3 335 458, 92 грн.; - припинення зобов'язань щодо сплати АТ "Дельта Банк" на користь ТОВ "Танк Транс" заборгованості за договором банківського вкладу № 6754 від 27.03.2014, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_10, на суму 120 139,92 дол. США, внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.05.2017 у справі № 914/133/16 (колегія суддів у складі: Гоменюк З.П. - головуючий суддя, судді Петрашко М.М., Щигельська О.І.) визнано недійсним односторонній правочин - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" від 27.02.2015 про: - припинення зобов'язань щодо сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" суми заборгованості за кредитом за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 у розмірі 3335458,92 грн. (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на дату цієї заяви, складає еквівалент 120139,92 доларів США), та - припинення зобов'язань щодо сплати Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" заборгованості за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий з любов'ю on-line" від 27.03.2014 на загальну суму 120139,92 доларів США (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на дату цієї заяви складає еквівалент 3335458,92 грн.) внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 (колегія суддів у складі: Данко Л.С. - головуючий суддя, судді Галушко Н.А., Орищин Г.В.) рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2017 у справі № 914/133/16 скасовано частково і прийнято нове рішення. Позов задоволено частково. Визнано недійсним односторонній правочин - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" від 27.02.2015 в частині припинення зобов'язань щодо сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості в сумі 91681,08 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 3778,40 грн. судового збору. В іншій частині у позові відмовлено. Достягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 244,20 грн. за подання апеляційної скарги. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" 880,00 грн. судового збору за перегляд рішення суду в апеляційній інстанції.

До Вищого господарського суду України надійшли дві касаційні скарги: від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс".

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 у справі № 914/133/16, та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 у справі № 914/133/16 в частині задоволення позову, та прийняти нове рішення, яким прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю. Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" надало відзив на касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 у справі № 914/133/16 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, 29.05.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2005880/11, відповідно до умов якого надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 206000000, 00 грн. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 15 % річних, в порядку визначеному цим договором.

03.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" (новий кредитор) та ОСОБА_10 (первісний кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги у розмірі 134539,85 дол. США до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий з любов'ю on-line" у доларах США від 27.03.2014 (сума вкладу 136359,00 доларів США, строк залучення вкладу по 01.04.2015, процента ставка за вкладом - 11,50 % річних), а новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредиторові ціну відступлення за права вимоги, що відступаються за цим договором.

20.02.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" на адресу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" були направлені повідомлення від 20.02.2015 про заміну кредитора у зобов'язанні, а саме за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий з любов'ю on-line" у дол. США від 27.03.2014 на підставі укладеного 03.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" (новий кредитор) та ОСОБА_10 (первісний кредитор) договору відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу, та заява про дострокове відкликання частини вкладу за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий з любов'ю on-line" від 27.03.2014 у сумі 134539,85 дол. США.

27.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" направило на адресу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, а саме припинення зобов'язань щодо сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" суми заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 у розмірі 3335458,92 грн. (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 27.02.2015 складає еквівалент 120139,92 дол. США), та припинення зобов'язань щодо сплати Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" заборгованості за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий з любов'ю on-line" від 27.03.2014 на загальну суму 120139,92 дол. США (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 27.02.2015, складає еквівалент 3335458,92 грн.), внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Обгрунтовуючи підстави позову позивач послався на те, що: - відповідачем на виконання вимог ст. 517 ЦК України не надано доказів переходу до нього, як нового кредитора, прав у зобов'язанні за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий з любов'ю on-line" від 27.03.2014; - згідно із постановою Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 3-174гс16 у відповідача не виникло грошових вимог до банку за поданою заявою про перерахування коштів; - відповідач надав заяву про відкликання частини вкладу, в якій просив протягом 3-х банківських днів перерахувати кошти у розмірі 134539,85 дол. США на банківський рахунок ТОВ "Танк Транс" в інший банк, що суперечить змісту п. 1.11 договору № 6754 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий з любов'ю on-line" у доларах США від 27.03.2014, яким передбачено, що протягом строку залучення вкладу допускається відкликання вкладником частини вкладу шляхом виплати готівкою з каси банку або зарахування на поточний, картковий або вкладний рахунок вкладника, відкритий в установі банку; - на момент вчинення одностороннього правочину (заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 27.02.2015), в порушення вимог ст. 601 ЦК України, строк виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором № ВКЛ-2005880/11 не настав, оскільки кінцевий термін погашення кредиту встановлений по 01.07.2015; - банк отримав заяву від 20.02.2015 про заміну кредитора у зобов'язанні лише 26.03.2015 під час здійснення у ПАТ "Дельта Банк" тимчасової адміністрації.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходили з того, що зустрічні вимоги, про взаємне зарахування яких заявив відповідач, не є тотожними за своїм розміром, а строк їх виконання не настав, оскільки позивач правомірно вважав, що не зобов'язаний виконувати зобов'язання у спосіб, не передбачений договором.

Разом з тим, апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого господарського суду, прийшов до протилежного висновку - про наявність підстав для часткового задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Водночас, згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. ст. 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

03.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" (новий кредитор) та ОСОБА_10 (первісний кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу.

Положення ЦК України та Інструкції, про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, які регулюють правовідносини за договорами банківського вкладу, не містять жодних вказівок про те, що зобов'язання за цими договорами є нерозривно пов'язаними з особою кредитора (власника рахунку, вкладника), що, в свою чергу, свідчить про допустимість уступки права вимоги за згаданими договорами.

Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-65цс13 та у постанові від 09.04.2014 у справі № 6-12цс14 висловлено правовий висновок про те, що зобов'язання за договором банківського вкладу (депозиту) не є такими, що нерозривно пов'язані з особою вкладника.

Крім того, положення Інструкції не містять обмежень щодо права вкладника (клієнта) передати право вимоги за договором вкладу (депозитним) шляхом уступки права вимоги на користь іншої особи, оскільки уступка вимоги за даним видом договору відповідає його правовій природі, а саме, на рахунки даного виду кошти надходять для зберігання і використання банком виключно від їх власника і по закінченню терміна їх зберігання повертаються власнику (кредитору банка) за вказівкою власника коштів або шляхом перерахування на його розрахунковий рахунок, або шляхом видачі готівкових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У даному випадку власник коштів, розміщених на вкладному (депозитному) рахунку, як встановлено судом апеляційної інстанції, розпорядився ними у спосіб, дозволений законом, а саме, уступивши право вимоги Товариству.

Норми чинного законодавства не ставлять дійсність відступлення первісним кредитором прав вимоги за зобов'язанням новому кредиторові в залежність від визнання чи не визнання такого відступлення боржником.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що правомірність договору відступлення прав вимоги від 03.08.2014, враховуючи положення статті 204 ЦК України, позивачем у встановленому законом порядку не спростована (не доведена його нікчемність або недійсність у судовому порядку).

При цьому, касаційна інстанція відхиляє посилання позивача в обґрунтування своїх доводів на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 3-174гс16, оскільки на відміну від предмета позову у даній справі, предметом позову у справі № 3-174гс16 є вимога про припинення правовідносин за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки у зв'язку із проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами банківського рахунка (а не договору банківського вкладу (депозиту)) та кредитним договором.

Відтак, висновки Верховного Суду України, що містяться у вказаній постанові, в співвідношенні з даною справою, не є прийнятими з мотивів неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а предмет спору та правовідносини у справі № 3-174гс16 не можна вважати подібними з правовідносинами у даній справі.

Отже, суд апеляційної інстанції правомірно зазначив, що позивач міг виконувати розпорядження хоча і не власника рахунку, проте особи, яка володіла правом вимоги щодо коштів, розміщених на рахунку, на який внесено вклад.

Водночас, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов'язання не настав, оскільки позивач правомірно вважав, що не зобов'язаний виконувати зобов'язання у спосіб, не передбачений договором, тобто перераховувати кошти на рахунок ТОВ "Танк Транс" в ПАТ АКБ "Львів".

В свою чергу, апеляційним господарським судом обгрунтовано спростовано даний висновок суду першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що новий кредитор дотримався 3-денного строку повідомлення ПАТ "Дельта Банк" про дострокове відкликання частини вкладу (заява про дострокове повернення вкладу надіслана 20.02.2015, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог - 27.02.2015), водночас питання зарахування (перерахування) грошових коштів на поточний, картковий або вкладний (депозитний) рахунок - це вже спосіб (шлях) виконання зобов'язання, строк виконання якого настав, адже, дії по перерахуванню (зарахуванню) грошових коштів на банківський рахунок - це вже наслідок й реагування Банку на заяву про дострокове відкликання частини вкладу. Разом з тим, як встановлено апеляційним господарським судом, ПАТ "Дельта Банк" не вчинив жодних дій з зарахування (перерахування) грошових коштів у розмірі 134539,85 доларів США на рахунок ТОВ "Танк Транс" в ПАТ АКБ "Львів" не через те, що ТОВ "Танк Транс" не відкрив в Банку поточний рахунок для перерахування таких коштів, а через те, що позивач стверджував про відсутність у відповідача права подавати таку заяву про відкликання вкладу, так як таким правом, на думку Банку, наділений лише вкладник - ОСОБА_10 До того ж, матеріали справи не містять доказів відмови Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" перерахування грошових коштів у розмірі 134539,85 доларів США на рахунок ТОВ "Танк Транс" в ПАТ АКБ "Львів" саме з тих підстав, що такий спосіб не передбачений договором банківського вкладу.

При цьому, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції правомірно відхилив посилання позивача на те, що повідомлення про заміну кредитора в зобов'язанні від 20.02.2015 було отримане ним лише 26.03.2015, оскільки в матеріалах справи наявні докази надсилання даного повідомлення відповідачем банку 20.02.2015 (т. 1 а. с. 56) до моменту запровадження тимчасової адміністрації, в той час як доводи банку не підтверджені належними і допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України (зокрема довідкою підприємства зв'язку), а сама по собі одностороння відмітка про надходження банку повідомлення про заміну кредитора в зобов'язанні 26.03.2015, не може вважатися належним доказом. До того ж, до касаційної скарги на спростування даного висновку суду апеляційної інстанції позивачем також не надано будь-яких доказів.

Разом з тим, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, судами попередніх інстанцій правомірно відхилено посилання позивача на те, що на момент вчинення одностороннього правочину 27.02.2015 строк виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором № ВКЛ-2005880/11 не настав, оскільки як встановлено судами 06.02.2015 ПАТ "Дельта Банк", у зв'яжу із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору ВКЛ-2005880/11, звернулося до ТОВ "Танк Транс" з претензією, в якій вимагало погасити достроково 203461956,03 грн.

Посилання позивача на ненастання строку виконання зобов'язання за договором банківського вкладу (депозиту) від 27.03.2014 з причин ненадання ТОВ "Танк Транс" банку доказів відступлення права вимоги (копії договору від 03.08.2014), відхиляється Вищим господарським судом України з огляду на те, що норми ст. ст. 512-518 ЦК України не зобов'язують нового кредитора надавати боржнику договір про відступлення права вимоги від 03.08.2014, а відповідно до ч. 2 ст. 14 цього Кодексу Товариство не може бути примушене до вчинення цих дій.

Крім того, позивач, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 517 ЦК України, помилково ототожнює врегульоване цією нормою право боржника не виконувати свого обов'язку новому кредиторові, яке обумовлено ненаданням боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, та факт ненастання строку виконання зобов'язання.

Водночас, відповідно до вимог статті 601 ЦК України та частини 3 статі 203 ГК України зарахування здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого (те саме повинно бути і з боржником); 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду (гроші чи інші однорідні речі); 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

За своєю правовою природою заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, а тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення пункту 1 частини 1 статті 211 ЦК України) у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні).

Стаття 601 ЦК України не виключає часткового зарахування, згідно з яким менше за розміром зобов'язання припиняється повністю, а більше - збільшується на суму заліку. Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 24.02.2016 у справі № 6-2784цс15.

Не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках, встановлених договором або законом (ч. 5 ст. 602 ЦК України).

Зобов'язання ТОВ "Танк Транс" за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 та зобов'язання ПАТ "Дельта Банк" за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий з любов'ю on-line" від 27.03.2014 є грошовими, тобто однорідними.

При цьому характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

Аналогічна позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 3-25гс15 та від 01.04.2015 у справі № 3-34гс15.

За змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній або іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Вираження грошового зобов'язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що є виразом ціни грошової одиниці однієї країни в грошових одиницях іншої країни, за висновками суду, не змінюють самої суті грошового зобов'язання.

Таким чином, на юридичну однорідність вимог не впливає та чи інша валюта, у якій виражене грошове зобов'язання, чи курс однієї валюти по відношенню до іншої, а має значення лише природа зобов'язання.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов підставного висновку, що вимоги сторін є зустрічними та однорідними, строк виконання яких настав.

Водночас, в заяві про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог відповідач здійснив конвертацію доларів США в гривні на підставі офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на 27.02.2015.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, наведена конвертація доларів США в гривні не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору щодо порядку конвертації іноземних валют, зокрема п. 3.2.6.2 кредитного договору № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014.

Пунктом 3.2.6.2 кредитного договору № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Танк Транс" встановили порядок конвертації іноземних валют у випадку відмінності валюти коштів, наявних на рахунках позичальника, відкритих в ПАТ "Дельта Банк" та валюти коштів заборгованості за кредитними договорами.

Так, кредитор має право списувати кошти в сумі та валюті з будь-якого рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті, відкритого в АТ "Дельта Банк" (та з будь-яких інших рахунків, що будуть відкриті позичальником в майбутньому), в наступному порядку: у випадку, якщо валюта коштів, списаних кредитором з будь-якого рахунку позичальника, відкритого в АТ "Дельта Банк", не співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором - в сумі коштів у іншій валюті, еквівалентній сумі коштів у валюті фактичної заборгованості позичальника за цим договором і витрат кредитора (комісій, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування тощо), які пов'язані з купівлею/продажем/обміном (конвертацією валюти). При чому, для погашення такої заборгованості позичальник доручає кредитору здійснювати від імені та за рахунок позичальника купівлю/продаж/обмін (конвертацію) іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України (далі - МВРУ) та/або її обмін на Міжнародному валютному ринку (далі - МВР) за поточним курсом, що склався на МВРУ та/або МВР за цією операцією на дату купівлі/продажу/обміну іноземної валюти, з обов'язковим зарахуванням купленої/обміняної валюти або коштів, одержаних від продажу валюти, на поточний рахунок позичальника за відповідною валютою. При цьому курс купівлі/продажу/обміну (конвертації) кредитором іноземної валюти на МВРУ та/або на МВР, та порядок його визначення з метою виконання вищезазначеного доручення позичальника, вважаються такими, що узгоджені останнім.

Апеляційним господарським судом встановлено, що курс Національного банку України станом на 27.02.2015 становив 27,76312 грн. за 1 долар США, в той час як курс на Міжбанківському валютному ринку України станом на 27.02.2015 даний курс становив 27,00 грн. за 1 долар США.

Отже, 120139,92 доларів США * 27,00 грн. за 1 долар США встановлений на Міжбанківському валютному ринку України станом на 27.02.2015 дорівнює 3243777,84 грн.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що до заліку зустрічних однорідних грошових вимог, строк виконання яких настав підлягала сума у розмірі 3243777,84 грн., а не 3335458,92 грн. (120139,92 доларів США * 27,76312 гривень за 1 долар США встановлений НБУ станом на 27.02.2015), як зазначено у заяві відповідачем. Відтак, апеляційним господарським судом цілком правомірно визнано недійсним односторонній правочин - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" від 27.02.2015 в частині припинення зобов'язань щодо сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості в сумі 91681,08 грн.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" у касаційній скарзі на те, що останнє під час зарахування зустрічних однорідних вимог не здійснювало придбання іноземної валюти для погашення кредиту, відтак не повинно було керуватися п. 3.2.6.2 кредитного договору, відхиляються колегією суддів суду касаційної інстанції, оскільки даним пунктом кредитного договору позивач та відповідач на власний розсуд, відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, погодили порядок конвертації іноземних валют у випадку якщо валюта коштів, списаних кредитором з будь-якого рахунку позичальника, відкритого в АТ "Дельта Банк", не співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором.

Не приймаються також до уваги посилання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у касаційній скарзі на постанову Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692 БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", оскільки право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу; приписи частини четвертої статті 22 ГПК України не застосовуються під час розгляду справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій; з матеріалів справи не вбачається подачі позивачем заяви про зміну підстав позову або їх доповнення з посиланням на постанову Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692 БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних" як на підставу для визнання недійсним одностороннього правочину.

З приводу посилань Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", на те, що апеляційний господарський суд оскаржуваною постановою стягнув з відповідача суму недоплаченого збору за подання апеляційної скарги, що свідчить про те, що остання була прийнята з порушенням п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, суд касаційної інстанції вважає, за необхідне зазначити, що у випадках коли передбачені у п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України підстави повернення апеляційної скарги виявлені судом апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги, він має право стягнути недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження (така ж правова позиція викладена у п. 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011).

Разом з тим, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із доводами касаційної скарги позивача щодо неправильного застосування апеляційним господарським судом ч. 3 ст. 35 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції, з посиланням на ч. 3 ст. 35 ГПК України, зазначив, що обставини законності заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 27.02.2015 не потребують повторного доказування у даній справі, оскільки вже були встановлені господарськими судами у справі № 910/28919/15, однак дійшовши даного висновку апеляційний господарський суд не врахував, що у справі № 910/28919/15 Вищий господарський суд України залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у позові щодо визнання недійсною заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 27.02.2015 виходив з того, що в силу ст. 1 ГПК України звернення позивача з позовом у цій справі є передчасним.

Однак, відповідно до частини першої статті 11110 ГПК підставою для скасування судового рішення місцевого чи апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Водночас, судовий акт підлягає скасуванню лише за умови, якщо таке порушення призвело до прийняття неправильного судового рішення. Проте, дане порушення не призвело до прийняття неправильного рішення.

Всі інші доводи касаційних скарг фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції, з огляду на приписи ст. ст. 1115, 1117 ГПК України.

Таким чином, оскільки неправильне застосування судом апеляційної інстанції ч. 3 ст. 35 ГПК України не призвело до прийняття неправильного по суті судового рішення, касаційна інстанція вважає, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін з мотивів, викладених у даній постанові.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 у справі № 914/133/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді В.І. КАРТЕРЕ

Т.П. КОЗИР