УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17.11.2017Справа № 910/20123/17

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВЕЛТЛІНЕР", Фізичної особи ОСОБА_1, Фізичної особи ОСОБА_2

про зобов'язання виконати дії

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № 30-10/4877 від 27.04.2017 (вх. № 20123/17 від 15.11.2017) і додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом 01.01.2017 встановлено у розмірі 1600,00 грн. (Закон України "Про Державний бюджет України на 2017 рік").

Згідно з п.п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600,00 грн.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240000,00 грн.); за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600,00 грн.).

Відповідно до абз 1 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до абз 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивач звернувся до суду з вимогами майнового та немайнового характеру:

- визнати недійсним договір;

- застосувати наслідки недійсності договору;

- розірвати договір;

- витребувати з чужого незаконного володіння майно;

- визнати право власності на майно.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити: зазначену ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Як встановлено судом зі змісту позовної заяви, позивач заявляє позовну вимогу про визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, які є майновими, однак не вказує вартість майна. Оскільки позивач не зазначив вартість майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, то у зв'язку з цим неможливо встановити розмір судового збору, що підлягає оплаті за відповідні позовні вимоги. Оскільки, позивач не вказує, які саме наслідки недійсності правочину просить застосувати, то неможливо встановити, який характер носить вказана позовна вимога. Позовні вимоги про визнання недійсним та розірвання договору є немайновими.

Відповідно до п. 2.2, 2.2.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону. Зокрема, господарським судам слід враховувати, що: судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Враховуючи викладене, при зверненні з позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір за розгляд вимог майнового характеру, розрахований з вартості майна, яку позивач не зазначив, та немайнових вимог.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік осіб, звільнених від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. З наведеної норми вбачається, що Фонд державного майна України та його регіональні відділення не звільнені від сплати судового збору.

До позовної заяви позивачем не додано жодних доказів оплати судового збору за подання вказаної позовної заяви майнового характеру.

Згідно ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як встановлено судом, клопотань в порядку статті 8 Закону України "Про судовий збір" про відстрочення або розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви позивач безпосередньо у позовній заяві не вказав, в якості "додатків" до останньої не зазначив та фактично до позовної заяви не додав, а рівно, не подав такого клопотання до суду і окремим документом.

Водночас, подане до суду окремим документом клопотання про відстрочення сплати судового збору (вх. № 01-20/14768/17 від 15.11.2017), відповідно до якого просить суд відстрочити для позивача сплату судового збору за подання касаційної скарги до прийняття рішення по справі, судом відхиляється з огляду на його безпідставність на стадії подання позовної заяви до суду.

Таким чином, позивачем не дотримано вимог Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір" та не надано суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що, в свою чергу, є підставою для повернення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому судом враховано правову позицію, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Крім того, при можливому повторному зверненні до господарського суду з відповідною позовною заявою, слід звернути увагу на норми ст. 1 ГПК України, з яких вбачається, що за загальним правилом господарські суди розглядають справи у спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Участь фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності допускається лише у випадках, передбачених законодавчими актами України. Проте, у якості відповідачів-2, 3 позивач фактично визначає саме фізичних осіб, водночас, у якості "додатків" до позовної заяви додає щодо останніх відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В.Гумега