ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року Справа № 904/7326/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 22.07.2017 року;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №86 від 07.07.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 року у справі №904/7326/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріметалс Текнолоджіз Україна", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 5 129 953,56 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пріметалс Текнолоджіз Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" заборгованість у розмірі 5 129 953,56 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 3 758 331,32 грн., пеня у розмірі 1 099 492,10 грн., 3 % річних у розмірі 272 130,14 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 року у справі №904/7326/17 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позов задоволений частково:

- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріметалс Текнолоджіз Україна" суму основного боргу в розмірі 3 758 331,32 грн., 3% річних в розмірі 272 130,14 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 60 456,92 грн.;

- в решті позовних вимог відмовлено;

- відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріметалс Текнолоджіз Україна" про вжиття заходів до забезпечення позову;

- відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про розстрочку виконання рішення суду.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору №13-0573-02/1І801130 від 17.01.2013 року в частині своєчасної та повної оплати товару у сумі 3 758 331,32 грн. (розмір заборгованості скориговано у зв'язку із зміною курсу НБУ гривні до Євро станом на 06.06.2017 року). Оскільки згідно з умовами договору від 12.10.2015 року про заміну сторони у зобов'язаннях за договором № 13-0573-02/1І801130 від 17.01.2013 року проведено заміну сторони за специфікаціями №6 від 22.11.2013 року та №7 від 01.10.2013 року постачальника на позивача у справі, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості. У звязку з тим, що прострочення виконання мало місце, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 272 130,14 грн. Оскільки позивач є таким, що звернувся з позовом до господарського суду з пропуском позовної давності в частині вимоги щодо стягнення пені, про застосування якої заявив відповідач, місцевий господарський суд відмовив в задоволенні позову в частині стягнення пені.

Оцінивши доводи та мотиви для вжиття заходів до забезпечення позову та наявних у матеріалах справи доказів, місцевий господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для розстрочення виконання рішення по даній справі.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 року по справі №904/7326/17 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 3 758 331,32 грн., 3% річних з 26.08.2014 року. Також апелянт просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відхилення клопотання про відстрочення виконання рішення та розстрочити виконання рішення у справі №904/5459/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити розстрочку на 6 місяців.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про можливість здійснення перерахунку суми основного боргу, оскільки договором про заміну сторони не визначена можливість перерахунку розміру основного боргу з урахуванням зміни курсу Євро. Апелянт вважає, що збільшення суми основного боргу до 3 758 331,32 грн. таким, що суперечить умовам договору про заміну сторони.

Також апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для надання розстрочки виконання рішення. Апелянт зазначає, що подаючи заяву про надання відстрочення виконання рішення суду він не ухиляється від сплати заборгованості, а лише намагається урівноважити інтереси позивача та інших кредиторів, а також інтереси держави в частині своєчасної сплати податків та інших обовязкових платежів. Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що місцевим господарським судом відмовлено у наданні розстрочки виконання рішення суду без зясування всіх обставин справи, що є підставою для скасування рішення в цій частині.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 року у справі №904/7326/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є., розгляд справи призначений у судове засідання на 16.11.2017 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.11.2017 року, представник апелянта підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пріметалс Текнолоджіз Україна" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У судовому засіданні 16.11.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 17 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (покупець) та Дочірнім підприємством з 100%-ою іноземною інвестицією "Сіменс Україна" (постачальник) був укладений договір №13-0573-02/1І801130, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, іменовану надалі товар.

Кількість, номенклатура, ціна і терміни постачання товару визначені в Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину. Постачальник гарантує, що на момент передачі, він має законне право власності і надає покупцеві товар, вільний від будь-яких прав застави, вимог або обтяжень (пункти 1.2, 1.3 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору ціна на товар встановлюється у національній валюті України - гривнях за одиницю, на умовах, обумовлених в Специфікаціях, згідно з "Інкотермс. Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної ОСОБА_3 (редакція 2000 року, видання №560), (далі "ІНКОТЕРМС 2000)." і вказується в Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину. Ціна (загальна вартість) товарів договірна, змінна ("sliding ргісе") щодо курсу гривні (UАN) до євро (EUR.).

Сторони прийняли, що всі ціни, обговорені в Специфікаціях Додатків до цього договору, є звичайними, справедливими, ринковими.

Сума договору складається з суми усіх підписаних Специфікацій до нього та не може перевищувати 4 000 000,00 гривень (чотири мільйони грн. 00 коп), крім того ПДВ за ставкою 20% - 800 000,00 гривень (вісімсот тисяч грн. 00коп.) пункти 2.2, 2.3 договору.

У пунктах 2.4, 2.5 договору сторони обумовили, що враховуючи, що ціна товару, що поставляється, включає імпортну складову, керуючись статтями 524, 533 Цивільного кодексу України, Сторони домовилися визначити еквівалент грошового зобов'язання за товар по договору (Специфікацією № 1) з ПДВ в іноземній валюті євро (ЕUR) по курсу, встановленому Національним банком України на 08.11.2012 року становить 10,187878 грн. за 1 євро, у розмірі 35 669,73 євро. Такий еквівалент грошового зобов'язання буде узгоджуватися Сторонами для кожної наступної Специфікації окремо і за договором в цілому. Беручи до уваги, що відповідно до пункту 2.4 договору сторони узгодили, що у Специфікаціях до договору буде визначено еквівалент грошового зобов'язання у іноземній валюті, суми, що підлягають сплаті за договором (Специфікацією) у гривнях, розраховуються покупцем самостійно, виходячи з еквіваленту грошового зобов'язання (його частини) у іноземній валюті та курсу євро до гривні, що встановлений Національним банком України на день, що передує дню оплати, якщо інше не передбачено Специфікацією.

Відповідно до пункту 2.6 договору (в редакції протоколу урегулювання розбіжностей) після оплати поставленого товару по окремій специфікації в цілому, сторони укладають додаткову угоду, в якій фіксують ціну товару за такою специфікацією в гривні та за договором в цілому в гривні, з урахуванням умов пунктів 2.1-2.5 договору.

Згідно з п.3.1 договору умови поставки товару передбачені в Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину, відповідно до "(ІНКОТЕРМС 2000)".

Датою поставки вважається дата отримання товару, зазначена покупцем в товаротранспортній накладній та/або видатковій накладній, надалі товаросупровідних накладних. Товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем:

- за кількістю згідно з даними, вказаними у товаросупровідних накладних постачальника;

- за якістю згідно з сертифікатом якості виробника або іншим документом, що підтверджує якість товару (п.п.3.2, 3.3. договору).

Згідно з п.п. 4.1-4.3 договору розрахунки за цим договором здійснюються в гривнях. Розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в порядку, зазначеному в Специфікаціях. У випадку, якщо умовами оплати передбачена передоплата, постачальник зобов'язаний надати оригінал рахунку на передоплату. Податкова накладна надається постачальником у строки, передбачені чинним законодавством з моменту перерахування платежу у вигляді передоплати на поточний рахунок постачальника. У разі ненадання рахунка за фактом поставки разом з товаром, рахунки на оплату за фактично поставлений товар виставляються протягом 5-ти календарних днів, рахуючи від дати відвантаження.

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Постачальник зобов'язується протягом 1 робочого дня з дати зарахування коштів на його рахунок письмово повідомити покупця про дату оплати. У разі порушення зазначеного строку повідомлення датою оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця (п.4.4 договору в редакції протоколу урегулювання розбіжностей).

Згідно з пунктом 13.4 договору термін дії договору - з моменту підписання по 31 грудня 2013 року, а у частині гарантійних зобов'язань та грошових розрахунків, у тому числі, сплати штрафних санкцій - до їх виконання сторонами належним чином.

Сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору №13-0573-2/1І801130 від 17.01.2013 року, якою сторони доповнили договір специфікацією №6 щодо поставки товару на загальну суму 1 338 598,84 грн.

28.07.2014 дочірнім підприємством з 100%-ою іноземною інвестицією "Сіменс Україна" було виставлено Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" рахунок № на суму 2 031 899,53 грн. зі строком оплати до 17.08.2014 року.

Поставка товару на суму 2 031 899,53 грн. (з ПДВ) підтверджується накладною № від 29.07.2014 (а.с. 29).

У пункті 5 додаткової угоди №3 визначені умови оплати - по факту поставки товару протягом 20-ти банківських днів, на підставі виставленого рахунку. У разі зміни НБУ курсу гривні до євро, по відношенню до курсу вказаного в пункті 2 цієї Специфікації, оплата пропорційно змінюватиметься. Дана зміна відбуватиметься автоматично і не вимагатиме жодного додаткового узгодження сторін. Формули розрахунків наведені у пунктах 5.1-5.4 додаткової угоди.

Відповідно до умов договору та Специфікації № 6 затвердженої додатковою угодою № 3 до договору від 22.11.2013 постачальник здійснив поставку товару покупцю на суму 2 031 899,53 грн. у тому числі ПДВ у розмірі 338 649,92 грн. еквівалент якої складає 127 490,40 євро разом з ПДВ за курсом НБУ 1 євро = 15,937667 грн. на 28.07.2014, що підтверджується накладною № НОМЕР_1 від 29.07.2014. Строк оплати поставленого товару - 25.08.2014.

Оплата за поставлений товар покупцем у визначений договором строк не здійснена.

12.10.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (покупець), Дочірнім підприємством з 100%-ою іноземною інвестицією "Сіменс Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пріметалс Текнолоджіз Україна" (новий постачальник) укладено договір про заміну сторони у зобов'язаннях за договором № 13-0573-02/1І801130 від 17.01.2013, відповідно до пункту 1.1 якого сторони за взаємною згодою узгодили проведення заміни сторони за наступними специфікаціями, що було укладено сторонами в рамках договору поставки: за Специфікацією №6 від 22.11.2013 року та за Специфікацією №7 від 01.10.2013 року у зв'язку з чим за згодою покупця постачальник передає новому постачальнику всі права та обов'язки за специфікаціями, новий постачальник приймає на себе всі права та обов'язки за цим договором та за специфікаціями. Покупець не заперечує проти переведення постачальником боргу за специфікаціями новому постачальнику і відступлення останньому права вимоги до покупця за специфікаціями. Новий постачальник приймає на себе зобов'язання перед покупцем щодо постачання товару за специфікаціями.

У пункті 1.2 договору про заміну сторони у зобов'язанні сторони зазначили, що згідно договору поставки, який було укладено між Дочірнім підприємством з 100%-ою іноземною інвестицією "Сіменс Україна", як постачальником, і Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", як покупцем, Сторони підтверджують що, на момент укладання цього договору постачальником поставлено та прийнято покупцем наступний товар, на який згідно умов договору поставки та відповідних специфікацій встановлено нижченаведені гарантійні терміни, що не сплинули на момент укладання цього Договору:

- за специфікацією № 6 під 22.11.2013 року, гарантійний термін 24 місяців, що спливає 28.07.2016 року, на інфрачервону камеру - 48 місяців, який спливає 28.07.2018 року.

На момент укладання цього договору покупець має таку заборгованість перед постачальником за товар, що було поставлено постачальником у період до укладання цього договору та за який ще не сплачено покупцем на момент його укладання:

- за Специфікацією № 6 від 22.11.2013 року: товар поставлений 29.07.2014 згідно із накладною № НОМЕР_1 від 29.07.2014 та рахунком № НОМЕР_2 від 28.07.2014 року, у сумі 2 031 899,53 грн. (два мільйони тридцять одна тисяча вісімсот дев'яносто дев'ять гривень 53 копійки) у тому числі ПДВ у розмірі 338 649,92 грн. (триста тридцять вісім тисяч шістсот сорок дев'ять гривень 92 копійки), еквівалент якого складає 127 490,40 євро (сто двадцять сім тисяч чотириста дев'яносто євро 40 центів) разом з ПДВ за курсом НБУ 1 євро = 15,937667 на 28.07.2014;

- за Специфікацією № 7 від 01.10.2013 року: товар поставлений 27.01.2014 згідно із накладною № НОМЕР_3 від 27.01.2014 року та рахунком № НОМЕР_4 від 27.01.2014 року у сумі 511 992,89 грн, (п'ятсот одинадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві гривні 89 копійок), у тому числі ПДВ у розмірі 85 332,15 грн. (вісімдесят п'ять тисяч триста тридцять дві гривні 15 копійок) еквівалент якого складає 46 800,00 євро (сорок шість тисяч вісімсот євро 00 центів) разом з ПДВ за курсом НБУ 1 євро = 10,940019 на 27.01.2014 року,

що загалом дорівнює 2 543 892.42 грн. (два мільйони п'ятсот сорок три тисячі вісімсот дев'яносто дві гривні 42 копійки) разом з ПДВ, еквівалент якої складає 174 290,40 євро (сто сімдесят чотири тисячі двісті дев'яносто євро 40 центів) разом з ПДВ.

Відповідно до п.5 специфікацій до договору поставки, зазначених у п.1.2.2 цього договору, покупець зобов'язався сплатити за поставлений товар упродовж 20 банківських днів з дати поставки такого товару. Таким чином, строк відповідних грошових зобов'язань покупця перед постачальником, що зазначені у пункті 1.2.2 цього договору наступні:

- за специфікацією №6 від 22.11.2013 року 25.08.2014 року;

- за специфікацією №7 від 01.10.2013 року 24.02.2014 року.

Отже, строки виконання грошових зобов'язань, визначених у п.1.2.2. цього договору, встановлено в п.1.2.3 договору про заміну сторони в зобов'язаннях.

Згідно з п. 1.4.1 договору про заміну сторони у зобов'язанні постачальник відступає новому постачальнику права вимоги до покупця у частині грошових зобов'язань, що визначені у п. 1.2.2 цього договору та передає новому постачальнику усі права та обов'язки за договором поставки, що випливають із зазначеного права вимоги. Покупець не заперечує проти такого відступлення та зобов'язується виконати свої зобов'язання щодо сплати за поставлений товар, зазначені у п.п. 1.2.2, 1.2.3 цього договору, перед новим постачальником у відповідності до умов договору поставки.

Покупець підтверджує, що на момент підписання цього договору не має і не матиме в майбутньому до постачальника претензій (позовів) майнового та немайнового характеру в зв'язку або внаслідок договору поставки (п.1.5 договору).

Керуючись частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України та частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України, сторони узгодили, що цей договір вступає в силу з моменту його укладення/підписання уповноваженими представниками сторін, а його умови застосовуються до правовідносин між сторонами, які виникли з 01.12.2014 року (пункт 3.2 договору).

Причиною виникнення спору є неналежне виконання Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" зобовязань за договором договору №13-0573-2/1І801130 від 17.01.2013 року та договору про заміну сторони у гарантійних та грошових зобов'язаннях від 12.10.2015 року в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

З огляду на умови договору поставки та Специфікацій до нього строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Статтями 516, 517 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно зі статтею 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Таким чином право вимоги за договором поставки №13-0573-02/1І801130 від 17.01.2013 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріметалс Текнолоджиз Україна", яке є належним позивачем у справі.

Позивач просить стягнути заборгованість за товар поставлений на підставі Специфікації №6 у сумі 2 031 899,53 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 338 649,92 грн. еквівалент якої складає 127 490,40 євро разом з ПДВ за курсом НБУ 1 євро = 15,937667 грн. на 28.07.2014 року.

При цьому позивач згідно з пунктом 2.5 договору поставки та пункту 5 додаткової угоди №3 до договору поставки, здійснив перерахунок курсу Євро до гривні станом на 06.06.2017 року, у зв'язку з чим заборгованість складає 3 758 331,32 грн., яку і заявляє до стягнення з відповідача.

У справі, яка розглядається, предметом позову є вимога позивача про стягнення заборгованості у звязку з неналежними виконанням відповідачем договірного зобовязання, грошовий еквівалент якого визначено в іноземній валюті.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

За змістом статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислено суму зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання, є національна валюта України гривня. У разі визначення у зобовязанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобовязанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим НБУ, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У справі, яка розглядається, сторони у договорі поставки визначили, що ціна на товар встановлюється в еквіваленті до іноземної валюти (євро) і наводиться у специфікаціях; оплата за товар здійснюється протягом 20 банківських днів з дати поставки товару, на підставі виставленого рахунку. У разі зміни НБУ курсу гривні до євро, по відношенню до курсу вказаного в пункті 2 цієї Специфікації, пропорційно змінюватимуться. Дана зміна відбуватиметься автоматично і не вимагатиме жодного додаткового узгодження сторін. Формули розрахунків наведені у пунктах 5.1-5.4 додаткової угоди.

Своєчасної оплати поставленого товару Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" не здійснено.

Зважаючи на викладене, якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день, що передує платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобовязання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог).

Обовязок кредитора виставити коригувальні рахунки має місце, якщо прострочення боржника не настає і він добровільно сплачує вартість поставленого товару у строк, встановлений договором. Якщо внаслідок прострочення боржника кредитор звертається до суду, то в такому випадку чітко неможливо визначити дату платежу (день фактичної оплати, виконання рішення суду) і, відповідно, внаслідок невиставлення коригувальних рахунків кредитор у розумінні статті 613 ЦК України не вважається таким, що прострочив (прострочення кредитора).

Ураховуючи викладене, вважати, що у відповідача виник обовязок сплатити заборгованість з оплати вартості поставленого товару, виходячи із загальної суми виставлених позивачем рахунків-фактур, вираженій у гривні, а перерахунок еквівалента ціни товару у євро можливий лише на дату платежу та за умови виставлення останнім коригувальних рахунків, є помилковим.

Аналогічна правова позицію викладена у постанові Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі №3432гс17.

Оскільки відповідачем не здійснено своєчасної оплати за поставлений товар, з урахуванням того, що умовами договору передбачений порядок коригування суми боргу у разі зміни курсу гривні до Євро, місцевий господарський суд дійшов до висновку про допустимість здійснення позивачем коригування розміру заборгованості у зв'язку із зміною курсу НБУ гривні до євро станом на 06.06.2017 року (дата на яку здійснено розрахунок у претензії (а.с.13-14) та правомірність заявлених позовних вимог у сумі 3 758 331,32 грн.

Апелянт вважає висновок місцевого господарського суду про можливість здійснення перерахунку суми основного боргу з урахуванням зміни курсу Євро помилковим, посилаючись на те, що договором про заміну сторони не визначена можливість перерахунку розміру основного боргу з урахуванням зміни курсу Євро.

Апеляційний господарський суд відхиляє вказані доводи апелянта з таких підстав.

В договорі про заміну сторони у зобов'язаннях за договором №13-0573-02/1І801130 від 17.01.2013 року відповідач погодився із заборгованістю за специфікацією №6 від 22.11.2013 року у сумі 2 031 899,53 грн. у тому числі ПДВ 338 649,92 грн., еквівалент якого складає 127 490,40 євро. Тобто, відповідачем визнано наявність заборгованості у розмірі 127 490,40 євро, а згідно з пунктами 2.4, 2.5 договору поставки та пунктами 5-5.4 додаткової угоди №3 до договору вказана сума підлягає коригуванню при зміні курсу НБУ гривні до Євро до дати оплати.

За умовами договору про заміну сторони у зобов'язаннях за договором №13-0573-02/1І801130 від 17.01.2013 року та приписами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора (позивача) перейшли всі права та обовязки за договором №13-0573-02/1І801130 (за Специфікаціями №6 та №7), в тому числі й право на коригування суми основного боргу при зміні курсу НБУ гривні до Євро до дати оплати.

Вказаний розрахунок позивачем здійснено станом на 06.06.2017 року, про що також зазначено у претензії (вих. №167_МТ від 16.06.2017 року), враховуючи умови пункту 7.1 договору поставки щодо досудового врегулювання спору шляхом переговорів між сторонами.

За викладеного, є правильним висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 3 758 331,32 грн.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Частиною шостою статті 232 Господарського України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 8.4 договору поставки за прострочення грошового зобов'язання щодо сплати поставленого товару чи сплати авансового платежу покупець сплатить постачальнику суму боргу, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% простроченої суми.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня у розмірі 1 099 492,10 грн. за період з 06.06.2016 року по 06.06.2017 року.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідач заявив про застосування позовної давності щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення пені.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як встановлено вище, строк оплати поставленого товару настав 25.08.2014 року, отже перебіг прострочки розпочинається з 26.08.2014 року.

Договір поставки та договір про заміну сторони у зобов'язаннях не містять умов щодо зміни (збільшення) тривалості періоду нарахування пені, а тому до спірних правовідносин застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим період нарахування пені закінчується 25.02.2015 року, а позовна давність (один рік) протягом якого можливо стягнути пеню закінчується 25.02.2016 року.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобовязаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у звязку із спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України) (пункт 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги про стягнення пені за період 06.06.2016 року по 06.06.2017 року, тобто за межами строку, встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України (з 26.08.2014 року по 25.02.2015 року), місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

При цьому зазначення місцевим господарським судом підставою для відмови у позовних вимогах про стягнення пені пропуск позовної давності не є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду в цій частині відповідно до приписів пункту 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення три відсотки річних у сумі 272 130,14 грн. за період прострочки з 26.08.2014 року по 06.06.2017 року.

Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в цій частині.

Апеляційний господарський суд також погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, відповідно до заяви про забезпечення позову позивачем не підтверджена наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову, а саме, не надано до суду доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду такі як: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації; витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем; укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання, тощо.

25.09.2017 року Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" подано клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду на 6 місяців (а.с. 134-135).

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення суду відповідач посилається на те, що його господарська діяльність здійснюється в надзвичайно складних умовах, які викликані нестабільністю світового ринку чорних металів, зменшенням ціни на металопродукцію, постійним зростанням цін на електроенергію, природний газ, сировину, зростанням тарифів на залізничні перевезення. Негативно впливає на виробничо-господарську діяльність втрата господарських зв'язків з постачальниками сировини та палива на Донбасі у зв'язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей, гостра необхідність пошуку нових постачальників, що примушує комбінат працювати в умовах браку сировини, що негативно позначається на показниках виробництва. За підсумками 12 місяців 2016 сума збитків відповідача склала 2 717 065 тис грн., про що останнім надано звіт про фінансовий стан за 2016 рік. За підсумками І півріччя 2017 року з урахуванням майже 5 місячного простою збитки підприємства склали 1 208 890 тис.грн.

Врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, місцевий господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для надання розстрочки виконання рішення суду.

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, просить скасувати рішення в цій частині та надати розстрочку виконання рішення на 6 місяців.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункти 7.1.1, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати таке:

1) виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

За практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року).

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для надання розстрочки виконання рішення та, відповідно, не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача (апелянта).

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 року у справі №904/7326/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 року у справі №904/7326/17 залишити без змін.

Повна постанова складена 17.11.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко