ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 рокуСправа № 902/121/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого -Білошкап О.В.,
суддів -Панової І.Ю.,
Погребняка В.Я.,
за участю представників сторін:

ПАТ "ВТБ Банк" - Новика Є.М.,

ПАТ "РВС Банк" - Грабік О.А.,

ПАТ "Альфа - Банк" - Дуброва Д.Г.,

арбітражного керуючого Василика В.В. - Луценка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 11.05.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23.06.2017 у справі №902/121/17 Господарського суду Вінницької області за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання банкрутом Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут", -

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 11.05.2017 року у справі № 902/121/17 (суддя Міліціанов Р.В.) заяву ПАТ "ВТБ Банк" від 09.03.2017р. задоволено частково, визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" у розмірі: 949 768 556,47 грн., як такі, що забезпечені майном боржника; 3 200, 00 грн. судового збору - перша черга задоволення вимог кредиторів, зобов'язано розпорядника майно внести окремо до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави. У задоволенні грошових вимог Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" в сумі 248 284 611,97 грн. - відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.06.2017 (колегія суддів: головуючий суддя - Тимошенко О.М., суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П.) апеляційні скарги ПАТ "ВТБ Банк" та ВАТ "Вінніфрут" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Вінницької області від 11.05.2017 року залишено без змін.

Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Вінницької області від 11.05.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23.06.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги ПАТ "ВТБ Банк" до ВАТ "Вінніфрут" в розмірі 199 409 716,60 грн., як такі, що забезпечені майном боржника; 750 358 839,87 грн. - вимоги, що не забезпечені майном боржника, з яких: 738 157 659,21 грн., що підлягають включенню до четвертої черги; 12 201 180,66 грн. - вимоги, що підлягають включенню до шостої черги, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Білошкап О.В., вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Вінницької області від 08.02.2017 року порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ Вінніфрут", введено процедуру розпорядження майном боржника на 115 календарних днів, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ющенко В.М., призначено попереднє засідання.

З метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, 13.02.2017 року за № 40318 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ Вінніфрут" на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2017 ПАТ "ВТБ Банк" звернулось до суду першої інстанції із заявою б/н від 09.03.2017 про визнання грошових вимог до ВАТ "Вінніфрут" в розмірі 199 470 195,99 грн. (забезпечені вимоги), в розмірі 1 197 965 008,46 грн. (конкурсні вимоги), в розмірі 91 359,98 грн. (державне мито, судовий збір, витрати на ІТЗ) та включення вказаних вимог до реєстру вимог кредиторів.

Розглянувши заяву ПАТ "ВТБ Банк" з доданими до неї документами та надавши їй відповідний правовий аналіз, суд першої інстанції визнав грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" у розмірі: 949 768 556,47 грн., як такі, що забезпечені майном боржника; 3 200, 00 грн. судового збору - перша черга задоволення вимог кредиторів, пославшись на обґрунтованість та підтвердженість належними доказами визнаних вимог. Також суд зобов'язав розпорядника майна внести окремо до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави, а у задоволенні грошових вимог ПАТ "ВТБ Банк" в сумі 248 284 611,97 грн. суд відмовив за їх безпідставністю.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 99,101 ГПК України, суд апеляційної інстанції погодився з кінцевим висновком суду першої інстанції про те, що вимоги ПАТ "ВТБ Банк" підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів в розмірі 949 768 556,47 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 31.05.2006 року між ЗАТ "Внешторгбанк (Україна)", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", та ВАТ "Вінніфрут" був укладений договір про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205 к, відповідно до п.1.1 якого предметом кредитного договору є надання ЗАТ "Внешторгбанк (Україна)" ВАТ "Вінніфрут" грошових коштів (кредиту) у тимчасове користування.

Надання кредиту було здійснено в межах максимального ліміту заборгованості 6 747 170,90 доларів США 90 центів та 132 688,05 євро 05 євроцентів, окремими частинами - траншами, зі зменшенням максимального ліміту заборгованості, згідно з графіком, передбаченим п.1.1.1. кредитного договору, та кінцевим терміном повернення заборгованості - до 28.05.2010 року.

За користування кредитом ВАТ "Вінніфрут" зобов'язався сплачувати ЗАТ "Внешторгбанк (Україна)" проценти в розмірі 14 процентів річних та в Євро 14,8 процентів річних в доларах США.

Згідно п.п. 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7 кредитного договору ВАТ "Вінніфрут" прийняв зобов'язання повернути ЗАТ "Внешторгбанк (Україна)", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі, в строки та в порядку встановленими кредитним договором.

Проценти за користування кредитом сплачуються ВАТ "Вінніфрут" у валюті траншів в наступному порядку:

- щомісячно з 25 числа кожного місяця, але не пізніше останнього банківського дня того ж місяця включно- проценти, нараховані за період з 25 числа попереднього місяця по 24 число включно поточного місяця;

- в день повернення заборгованості за кредитом.

Згідно п.4.2 договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період невиконання зобов'язань за цим договором.

Пунктом 4.3. кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2. - 3.3.9., 3.3.16., 3.3.17. договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,05 % від суми кредиту, визначеної п.1.1. договору за кожний випадок.

У разі ж порушення позичальником вимог п.п. 3.3.10. - 3.3.15, 3.3.18., 3.3.19. укладеного договору сторони обумовили, що відповідач зобов'язаний сплатити ЗАТ "Внешторгбанк (Україна)" штраф у розмірі 1 000,00 грн. за кожний випадок.

В подальшому між сторонами було укладено ряд договорів про внесення змін до кредитного договору, а саме, договір № 1 від 04.07.2006 року, договір № 2 від 19.05.2008 року, договір №3 від 23.06.2008 року, договір № 4 від 25.06.2008 року, договір № 5 від 27.06.2008 року, договір № 6 від 07.10.2008 року та договір № 7 від 30.10.2008 року, якими сторонами змінювався розмір ліміту кредитування, розмір відсотків за користування кредитними коштами та графік сплати відсотків.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року, між ПАТ "ВТБ Банк" та Відкритим акціонерним товариством "Вінніфрут" укладено:

- іпотечний договір №б/н від 31 травня 2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. та зареєстровано в реєстрі за № 3745, за умовами якого боржником передано в іпотеку: будівлю складу, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Черепашинці, вул.Лісовий Масив другої групи в кварталах 29, 34, 35 за № 3 Козятинського лісництва Хмельницького держлісгоспу, що складається з складу негорючих матеріалів в негорючій упаковці літ. Н загальною площею 3437,0 кв.м.; будівлю складу, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Черепашинці, вул.. Лісовий Масив другої групи в кварталах 29, 34, 35 за № 2 Козятинського лісництва Хмельницького держлісгоспу, що складається з складу негорючих матеріалів в негорючій упаковці літ. М. загальною площею 2577,8 кв.м.; виробничі будівлі, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Черепашинці, вул.. Лісовий Масив другої групи в кварталах 29, 34, 35 Козятинського лісництва Хмельницького держлісгоспу, що складається з прохідної літ. А загальною площею 89,0 кв.м., складу літ. Б з прибудовами літ. Б1, Б2, Б3, аг. площею 281,3 кв.м., ангару утепленого літ В аг. площею 96,2 кв.м. вуглекислотної станції та дизельної підстанції літ Ж заг. площею 195,7кв.м., трансформаторної підстанції літ. ТП, насосної станції літі, ангару літ К заг. площею 643,8 кв.м., ангару літ. Л заг. площею 584,0 кв.м., огорож № 1, артезіанських свердловин №2, № 3, № 5, №6, водонапірної вежі № 4, вбиральні літ. О; земельна ділянка, площею 2,6500 га, кадастровій номер 052:1688800:04:000:0001, цільове призначення: для промислових потреб, що знаходяться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, Черепашинецька сільська рада; технологічне та виробниче обладнання;

- договір застави майнових прав № 10-0604/206з від 31 травня 2006 року, за умови якого боржником передано в заставу майнові права інтелектуальної власності. Предметом застави є право інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг, які підтверджуються Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 57904 від 16.01.2006 року, виданий Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки;

- договір застави майнових прав № 10-0604/206з від 31 травня 2006 року, за умови якого боржником передано в заставу майнові права інтелектуальної власності. Предметом застави є право інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг, які підтверджуються Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 21197, № 17911, № 36061, № 40784, № 44573, № 28824 видані Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки.

Також, 01.07.2008р. між відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та відкритим акціонерним товариством "Вінніфрут" був укладений кредитний договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08.

Відповідно до п.1.1.1 договору, надання кредиту буде здійснюватися в межах максимального ліміту заборгованості 8000000 дол. США окремими частинами (траншами), зі зменшенням максимального ліміту заборгованості визначеним Договором, згідно графіку та кінцевим терміном повернення заборгованості 30.12.2009р.

Згідно із п. 1.1.2 договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору процентів розмірі 13,5% процентів річних.

Відповідно до п.1.1.2.1 договору, за користування кредитом позичальник сплачує щорічну комісію в розмірі 1% від встановленого п.1.1.1 Договору максимального ліміту заборгованості за перший рік кредитування, що становить 80000 доларів США та 0,5 % процентів від встановленого п. 1.1.1 максимального ліміту заборгованості за другий рік кредитування, що становить 40000 дол. США.

У разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3.21 договору, процентна ставка за користування кредитом збільшується на 1% річних, починаючи з 15 календарного дня від дати укладання відповідного іпотечного договору, зазначеного в п. 1.3.1.1 договору і встановлюється до дати виконання умов щодо страхування, передбачених п. 3.3.21.1 договору (п. 1.1.2.3 договору).

Відповідно до п. 1.1.2.4 договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3.22 договору, починаючи з 07 робочого дня місяця, наступного за місяцем невиконання або неналежного виконання позичальником зазначеного зобов'язання і до дати належного виконання позичальником зазначеного зобов'язання, процентна ставка за користування кредитом збільшується на 1% і зменшується до встановленого рівня з 07 робочого дня місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виконання зобов'язання, визначеного п.3.3.22 договору. При цьому зміна розміру відсоткової ставки на умовах, визначених п.п. 1.1.2.2-1.1.2.4 договору, здійснюється кредитором в односторонньому порядку і позичальник погоджується із цим, та не потребує укладення додаткових угод або договорів про внесення змін до договору.

Кредит надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів та рефінансування заборгованості перед ЗАТ "Сведбанк Інвест" у сумі 1927441,88 (Один мільйон дев'ятсот двадцять сім тисяч чотириста сорок один) доларів США 88 центів (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, у разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2 договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 25 процентів від суми кредиту, використаної не за цільовим призначенням.

Згідно із п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів визначених Договором, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.11.3, 3.2.7, 4.4., 4.6, 5.4 договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла у період невиконання зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 4.3 договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2. - 3.3.10, 3.3.17, 3.3.18. договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10000 гривень за кожний випадок. У разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.11 - 3.3.16, 3.3.19, 3.3.20, 3.3.23 договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1000 гривень за кожний випадок.

Згідно із п. 4.4 договору у разі невиконання позичальником протягом більше 15 днів з моменту направлення позичальнику кредитором письмового повідомлення зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2, 3.3.4 - 3.3.7, 3.3.9 - 3.3.20 договору та/чи порушення позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за кредитом, умов договорів, визначених п.1.3 договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, та нараховані штрафні санкції та/або кредитор залишає за собою право переглянути умови кредитування визначені в договорі. Після повного погашення заборгованості позичальника за Договором дія Договору припиняється.

Відповідно до п. 4.5 договору у разі порушення строку перерахування кредитних коштів, передбаченого пунктом 3.1.1 договору, з вини кредитора, кредитор сплачує позичальнику пеню в розмірі 0,05 процента від несвоєчасно перерахованої суми кредитних коштів за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року, між ПАТ "ВТБ Банк" та ВАТ "Вінніфрут" укладено:

- іпотечний договір від 01 липня 2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. та зареєстровано в реєстрі за № 3864, за умовами якого боржником передано в іпотеку: будівлю складу, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Черепашинці, вул.. Лісовий Масив другої групи в кварталах 29, 34, 35 за № 3 Козятинського лісництва Хмельницького держлісгоспу, що складається з складу негорючих матеріалів в негорючій упаковці літ. Н. загальною площею 3437,0 кв.м; будівля складу, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Черепашинці, вул. Лісовий Масив другої групи в кварталах 29, 34, 35 за № 2 Козятинського лісництва Хмельницького держлісгоспу, що складається з складу негорючих матеріалів в негорючій упаковці літ. М. загальною площею 2577,8 кв.м; виробничі будівлі, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Черепашинці, вул. Лісовий Масив другої групи в кварталах 29, 34, 35 Козятинського лісництва Хмельницького держлісгоспу, що складається з прохідної літ. А загальною площею 89,0 кв.м, складу літ. Б з прибудовами літ. Б1, Б2, Б3, аг. площею 281,3 кв.м., ангару утепленого літ В аг. площею 96,2 кв.м вуглекислотної станції та дизельної підстанції літ Ж заг. площею 195,7кв.м., трансформаторної підстанції літ. ТП, насосної станції літі, ангару літ К заг. площею 643,8 кв.м, ангару літ. Л заг. площею 584,0 кв.м, огорож № 1, артезіанських свердловин №2, № 3, № 5, №6, водонапірної вежі № 4, вбиральні літ. О; земельна ділянка, площею 2,6500 га, кадастровій номер 052:1688800:04:000:0001, цільове призначення: для промислових потреб, що знаходяться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, Черепашинецька сільська рада;

- договір застави майнових прав № 100.2.3.-01/185з-08 від 01 липня 2008 року, за умови якого боржником передано в заставу майнові права інтелектуальної власності. Предметом застави є право інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг, які підтверджуються Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 57904 від 16.01.2006 року, виданий Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки;

- договір застави № 100.2.3-01/231з-08 від 14 серпня 2008 року, за умови якого боржником передано в заставу виробниче, допоміжне обладнання та устаткування відповідно до Додатку № 1; Договір застави № 100.2.3-01/187з-08 від 01 липня 2008 року за умовами якого боржником передано в заставу виробниче, допоміжне обладнання та устаткування відповідно до Додатку № 1;

- договір застави майнових прав № 100.2.3-01/186з-08 від 01 липня 2008 року, за умовами якого боржником передано в заставу майнові права інтелектуальної власності. Предметом інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг, які підтверджуються Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 21197, № 17911, № 36061, № 40784, № 44573, № 28824 видані Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, банк належним чином виконав умови вищевказаних договорів, в той час як, боржник взяті на себе зобов'язання не виконав, що було встановлено під час розгляду справ №12/99-09 та №12/100-09.

Так, рішенням господарського суду Вінницької області від 30.11.2011 року у справі №12/99-09 позов Відкритого акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" про стягнення 62281002,59 грн. задоволено частково. Присуджено до стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" простроченої заборгованості по кредиту - 58 493 265,31 грн., простроченої заборгованості по сплаті процентів в сумі 27 670 041,79 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів - 329 008,18 грн. грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 695 508,97 грн., три проценти річних за весь час прострочення сплати процентів - 1 201 152,37 грн., три проценти річних за весь час прострочення сплати кредиту в сумі 3 841 938,84 грн., 23 930,46 грн. державного мита та 293,27 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 09.10.2012 року у справі №12/100-09 позов публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" про стягнення 112498553 грн. 51 коп. задоволено. Присуджено до стягнення з відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" на користь публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" 8000000 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 63919200 грн.) заборгованості по кредиту; 4257111,12 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 34013892,14 грн.) заборгованості по сплаті відсотків; 40000 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 313740 грн.) простроченої заборгованості по сплаті щорічної комісії; 298834,17 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 2387655,13 грн.) пені за несвоєчасну сплаті відсотків; 617753,42 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 4935788 грн. 05 коп.) пені за несвоєчасну сплату кредиту; 213304,02 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 1704277грн. 79 коп.) 3% річних за весь час прострочення сплати відсотків; 596000 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 4761980 грн. 40 коп.) 3% річних за весь час прострочення сплати кредиту; 462000 грн. штрафу; 25 500 грн. витрат зі сплати державного мита; 312 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; 38567 грн. 75 коп. витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 38567 грн. 75 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником не заперечувалось прострочення виконання зобов'язань зі своєчасного проведення розрахунку за кредитними договорами.

Таким чином, врахувавши, що боржником ні в добровільному, ні в примусовому порядку вищезазначені рішення суду виконані не були, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про порушення вимог ПАТ "ВТБ Банк" в частині сплати ВАТ "Вінніфрут" заборгованості:

- за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205 к від 31.05.2006 року станом на 30.10.2011 року в сумі 297 302,37 Євро за кредитом, заборгованості по сплаті процентів в сумі 27 670 041,79 грн. (еквівалент 3 198 665,45 доларам США + 198 249,46 Євро), три проценти річних за весь час прострочення сплати процентів - 1 201 152,37 грн., три проценти річних за весь час прострочення сплати кредиту в сумі 3 841 938,84 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 1 988 097,08 грн. за період з 01.05.11 р. по 30.10.11 р. (що за офіційним курсом гривні до долара США та Євро становить 229 794,68 доларів США + 14 266,52 Євро), пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 4 545 647,88 грн. (що за офіційним курсом гривні до долара США та Євро становить 524 338,36 доларів США + 33 415,56 Євро) та 540 000,00 грн. штрафу за невиконання умов кредитного договору, 23 930,46 грн. державного мита та 293,27 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, яка визначена в рішенні господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2011 р. у справі №12/99-09 та залишилась непогашеною;

- за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року станом на 28.04.2012 року в сумі 8000000 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 63919200 грн.) заборгованості по кредиту; 4257111,12 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 34013892,14 грн.) заборгованості по сплаті відсотків; 40000 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 313740 грн.) простроченої заборгованості по сплаті щорічної комісії; 298834,17 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 2387655,13 грн.) пені за несвоєчасну сплаті відсотків; 617753,42 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 4935788 грн. 05 коп.) пені за несвоєчасну сплату кредиту; 213304,02 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 1704277грн. 79 коп.) 3% річних за весь час прострочення сплати відсотків; 596000 дол. США (що еквівалентно станом на 28.04.2012р. 4761980 грн. 40 коп.) 3% річних за весь час прострочення сплати кредиту; 462000 грн. штрафу; 25 500 грн. витрат зі сплати державного мита; 312 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; 38567 грн. 75 коп. витрат зі сплати судового збору, яка визначена в рішенні господарського суду Вінницької області від 09.10.2012 року у справі №12/100-09 та залишилась непогашеною.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, зобов'язання боржника-позичальника перед банком виникло на підставі кредитного договору та не припинилося його належним виконанням в ході виконавчого провадження на момент порушення щодо боржника провадження у справі про банкрутство.

Рішення суду про стягнення з боржника на користь банку певної грошової суми на виконання кредитного договору (зокрема, про його дострокове виконання) не припиняє кредитного зобов'язання і не виключає стягнення процентів, пені та інших штрафних санкцій, до повного розрахунку за цим договором, тобто його виконання, проведеного належним чином.

Отже, судові рішення є лише одним із доказів існування заборгованості боржника перед кредитором і не впливають на обов'язок ВАТ "Вінніфрут" виконати грошові зобов'язання, які виникли та обліковуються в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ "Вінніфрут" звернулось до суду з заявою про застосування строку позовної давності до грошових вимог ПАТ "ВТБ Банк".

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі впливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Вінницької області від 31.10.2011 року у справі №10/44/2011/5003 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" у порядку ст.ст. 1, 3-11,12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів цього боржника.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 17.06.2015 за результатами підготовчого засідання продовжено строк процедури розпорядження майном, визнано безспірні грошові вимоги ініціюючого кредитора ТОВ "Агро-Топ" до боржника в сумі 432 880, 28 грн. та інше. З метою виявлення всіх кредиторів боржника ухвалено здійснити офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

23.06.2015 року за № 19397 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи № 10/44/2011/5003 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 скасовано ухвалу підготовчого засідання від 17.06.2015, провадження у справі про банкрутство ВАТ "Вінніфрут" припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 ухвалу господарського суду Вінницької області від 17.06.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 у справі №10/44/2011/5003 скасовано, справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду на стадію підготовчого засідання в іншому складі суду з підстав порушення судом положень ст. ст. 11, 14, 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо порядку здійснення публікації про порушення справи про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 02.11.2016 року за результатами проведення підготовчого засідання відмовлено у задоволені заяви боржника про припинення провадження у справі та у визнанні грошових вимог ініціюючого кредитора - ТОВ "Агро-Топ", визнано безспірні грошові вимоги ПАТ "Альфа-банк" в сумі 19 705 820 грн.

19.11.2016р. в газеті "Голос України" № 221 опубліковано оголошення про порушення господарським судом Вінницької області провадження у справі № 10/44/2011/5003 про банкрутство ВАТ "Вінніфрут".

Постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 р. задоволено касаційну скаргу ВАТ "Вінніфрут", ухвалу Господарського суду Вінницької області від 02.11.2016р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.12.2016р. у справі №10/44/2011/5003 скасовано, прийнято нове рішення (ухвалу), резолютивну частину якого викладено в наступній редакції: "1. Відмовити публічному акціонерному товариству "Альфа-банк" в прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут". 2. Припинити провадження у справі №10/44/2011/5003 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут".

Таким чином, ухвала господарського суду Вінницької області від 31.10.2011 року у справі №10/44/2011/5003, якою введено мораторій на задоволення конкурсних вимог кредиторів ВАТ "Вінніфрут", що виникли до її винесення, була чинною до 11.01.2017 року.

Згідно абз. 24 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону від 22.09.2011 р. - станом на дату введення мораторію), мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію

Відповідно ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону.

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Отже, протягом періоду часу з 31.10.2011 року до 11.01.2017 року діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів ВАТ "Вінніфрут" за грошовими зобов'язаннями строк виконання яких настав до 30.10.2011 року включно.

Водночас, поточні кредитори (за грошовими зобов'язаннями котрі виникли після 30.10.2011 року) могли захистити своє порушене право шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Положеннями статей 263, 264 ЦК передбачено обставини, за яких перебіг позовної давності переривається та зупиняється.

Перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Позовна давність застосовується у розгляді вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у провадженні зі справ про банкрутство.

Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року по справі №3-269гс16 дійшов висновку, що мораторій, введений в рамках провадження у справі про банкрутство, є підставою зупинення перебігу позовної давності.

Як було встановлено судами, справа №10/44/2011/5003 про банкрутство ВАТ "Вінніфрут" перебувала у провадженні суду в період з 31.10.2011 року до 11.01.2017 року, після порушення провадження у справі та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів 31.10.2011 року провадження у справі №10/44/2011/5003 було зупинено починаючи з 28.11.2011 року (періодично поновлювалось та зупинялось ухвалами господарського суду Вінницької області від 15.04.2014 року та 20.11.2014 року) до 17.06.2015 року (ухвала господарського суду Вінницької області про поновлення провадження).

Особливістю захисту прав конкурсного кредитора у справі про банкрутство, порушеної за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній до 19 січня 2013 року) є та обставина, що відлік строку на заявлення таких вимог розпочинається після публікації оголошення про порушення справи про банкрутство (ч.1 ст.14 Закону).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, кредитором вжито передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" заходів направлених на прийняття судом до провадження, розгляд та визнання конкурсних грошових вимог, тому такі обставини як: визначений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній до 19 січня 2013 року) порядок звернення до суду з конкурсними грошовими вимогами, який встановлював початок обчислення такого строку з дати офіційного оприлюднення інформації про порушення справи про банкрутство; зупинення провадження у справі № 10/44/2011/5003 протягом тривалого часу; пріоритетність норм Закону про банкрутство, які регламентують спеціальний порядок звернення до суду конкурсних кредиторів, відсутність прямої норми в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка б врегульовувала описані правовідносини, істотно утруднювали своєчасне пред'явлення ПАТ "ВТБ Банк" вимог до ВАТ "Вінніфрут", які виникли станом на 30.10.2011 року.

Оскільки кредитор самостійно обирає спосіб захисту порушеного права, а наявність обставин, які утруднюють подачу позову (а не лише існування таких, що унеможливлюють його подачу) є самостійною правовою підставою для визнання судом поважними причин пропуску даного строку, суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги доводи боржника щодо можливості пред'явлення позову за конкурсними вимогами і у період дії мораторію.

Пославшись на те, що за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року заборгованість станом на 28.04.2012 року в сумі 8 000 000 дол. США (за кредитом); 4 257 111,12 дол. США (відсотки); 4 0000 дол. США (прострочена заборгованість по сплаті щорічної комісії); 213304,02 дол. США (3% річних за весь час прострочення сплати відсотків); 596000 дол. США (3% річних за весь час прострочення сплати кредиту) визначена в рішенні господарського суду Вінницької області від 09.10.2012 року у справі №12/100-09, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дана обставина свідчить про використання заявником права на позов, отже, відсутні підстави для застосування позовної давності до вказаної суми боргу.

Разом з цим, дане судове рішення не може бути враховане в якості доказів правомірності нарахування пені за несвоєчасну сплаті відсотків; пені за несвоєчасну сплату кредиту; штрафу в період з 31.10.2011 року по 28.04.2012 року, оскільки це прямо суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №3-27гс13 (постанова від 01.10.2013 року), згідно якої за абзацом другим частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Відповідно до ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суди встановили, що врахуванню підлягають визначені у рішенні господарського суду Вінницької області від 09.10.2012 року у справі №12/100-09 суми заборгованості зі сплати пені за несвоєчасну сплаті відсотків; пені за несвоєчасну сплату кредиту; штрафу за період з 01.01.2009 року по 30.10.2011 року.

За вказаних обставин, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів підлягають вимоги ПАТ "ВТБ Банк" в наступному розмірі:

- за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205 к від 31.05.2006 року в сумі:

429 990,42 Євро (борг за кредитом );

203 982,67 Євро (198 249,46 Євро - прострочена заборгованість зі сплати процентів з 24.12.2008 року по 30.10.2011 року (визначені у судовому рішенні) + 5 733,21 Євро - строкова заборгованість по сплаті процентів ;

209 644,22 Євро (відсотки за період з 07.02.2014 року по 07.02.2017 року - в межах трирічного строку позовної давності ;

6 747 170,90 доларів США (борг за кредитом );

3 293 125,84 доларів США (3 198 665,45 доларів США (відсотки починаючи з первісного прострочення - 24.12.2008 року по 30.10.2011 року (визначені у судовому рішенні) + 94 460,39 доларів США - строкова заборгованість по сплаті процентів ;

3 454 101,61 долари США (відсотки за період з 07.02.2014 року по 07.02.2017 року - в межах трирічного строку позовної давності.

При цьому, суди відмовили у визнанні відсотків за період з 31.10.2011 року по 06.02.2014 року в розмірі 158 618,69 Євро та 2 613 404,12 доларів США , оскільки їх нараховано та заявлено банком поза межами строку позовної давності.

Також, суди дійшли висновку, що визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів підлягають вимоги ПАТ "ВТБ Банк" за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року в наступному розмірі:

8 000 000,00 доларів США (борг за кредитом);

40 000 доларів США (заборгованість по сплаті щорічної комісії);

4 257 111,12 доларів США (відсотки починаючи з первісного прострочення - 24.12.2008 року по - 28.04.2012 року (сума визначена у судовому рішенні - стягнення судом відсотків за період з 30.10.2011 по 28.04.2012 свідчить про переривання строку позовної давності за даний період);

3 778 555,57 доларів США (відсотки за період з 07.02.2014 року по 07.02.2017 року - в межах трирічного строку позовної давності;

При цьому, суди відмовили у визнанні відсотків за період з 29.04.2012 року по 06.02.2014 року в розмірі 2 238 888,90 доларів США, оскільки їх нараховано та заявлено поза межами строку позовної давності.

Також визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів підлягають вимоги ПАТ "ВТБ" в сумі понесених витрат на стягнення заборгованості за кредитними договорами:

- за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205 к від 31.05.2006 року: 23 930,46 грн. державного мита та 293,27 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, яка визначена в мотивувальній частині рішення господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2011 р. у справі №12/99-09, всього 24 223,73 грн.;

- за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року: 25 500,00 грн. витрат зі сплати державного мита; 312 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; 38 567,75 грн. витрат зі сплати судового збору, яка визначена в Рішенні Господарського суду Вінницької області від 09.10.2012 року у справі №12/100-09, всього 64 380,25 грн.

Витрати по сплаті судового збору за подачу кредиторської заяви у даній справи в сумі 3200,00 грн. відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" включаються до першої черги реєстру кредиторських вимог.

Крім того, вбачається, що ПАТ "ВТБ Банк" також заявлено вимоги за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року та за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року зі сплати пені, яка нарахована за період з 09.08.2016 року по 07.02.2017 р.р. При цьому слід зазначити, що визначена заборгованість зі сплати пені згідно рішення господарського суду Вінницької області від 30.11.2011 р. у справі №12/99-09 та рішення господарського суду Вінницької області від 09.10.2012 року у справі №12/100-09 не включена до розрахунку суми боргу ВАТ "Вінніфрут" перед ПАТ "ВТБ Банк".

Оскільки заявлена ПАТ "ВТБ Банк" пеня нарахована за період з 09.08.2016 року по 11.01.2017 року, тобто протягом дії мораторію у справі №10/44/2011/5003, суди дійшли висновку, що її нарахування суперечить вимогам ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції закону до 19.01.2013 р.). При цьому, вимоги з включення до реєстру кредиторів нарахованої пені за період з 12.01.2017 року по 07.02.2017 року є законними та обґрунтованими, оскільки зобов'язання виникло після завершення дії мораторію у справі №10/44/2011/5003.

За таких обставин, за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року підлягають визнанню вимоги в сумі 11 868,82 Євро (01.02.2017 по 07.02.2017 р.р.)) зі сплати пені за прострочення сплати процентів, 191 469,88 доларів США (01.02.2017 по 07.02.2017 р.р.)) зі сплати пені за прострочення сплати процентів;

За кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року підлягає визнанню пеня за прострочення сплати процентів в розмірі 213 092,01 доларів США (01.02.2017 по 07.02.2017 р.р.)).

При цьому, суди відмовили у задоволенні вимог за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року щодо включення пені в сумі 69 461,74 Євро та 1 120 306,87 доларів США; за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року - щодо включення пені в сумі 1 246 957,06 доларів США .

Крім того, суди визнали вимоги по сплаті штрафів за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року в сумі 415 000,00 грн. (станом на 30.10.2011 року) та 11 000, 00 грн. (10 000,00 (не сплата процентів січень 2017 року) + 1000,00 грн. (не надання довідки про стан заборгованості не пізніше 5-го числа місяця), всього 426 000,00 грн., а у визнанні 774 000,00 грн. - відмовили.

Також суди дійшли висновку, що вимоги по сплаті штрафів за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року в сумі 520 000,00 грн. (станом на 30.10.2011 року - розрахунок від 11.05.2017 року) та 10 000,00 (не сплата процентів січень 2017 року), всього 530 000,00 грн. підлягають визнанню, а у визнанні 711 000,00 грн. - відхиленню.

Суди визнали правомірним нарахування банком 3% річних, оскільки даний вид вимог віднесено не до штрафних санкцій, а до відповідальності боржника і за своєю юридичною природою дана вимога є договірним розміром збільшених відсотків відповідальності за порушення грошового зобов'язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Перевіряючи розрахунки ПАТ "ВТБ Банк", суди попередніх інстанцій встановили, що 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за кредитом банком нараховано у період з 01.10.2008 року по 07.02.2017 року, а відтак визнанню підлягають наступні суми 3% річних:

- за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року в сумі:

36 082,94 Євро (3% річних за прострочення повернення кредиту починаючи з 01.10.2008 року по 30.10.2011 року;

39 308,29 Євро (3% річних за прострочення повернення кредиту за період з 07.02.2014 по 07.02.2017 року;

8 460,81 Євро (3% річних за прострочення повернення процентів починаючи з прострочення - 01.01.2009 року по 30.10.2011 року;

42 351,90 Євро - (3% річних за прострочення повернення процентів за період з 07.02.2014 по 07.02.2017 року ;

426 022,76 долари США (3% річних за прострочення повернення кредиту починаючи з 01.10.2008 року по 30.10.2011 року ;

616 803,87 доларів США (3% річних за прострочення повернення кредиту за період з 07.02.2014 по 07.02.2017 ;

136 746,00 доларів США (3% річних за прострочення повернення процентів починаючи з прострочення - 01.10.2008 року по 30.10.2011 року ;

691 601,99 доларів США (3% річних за прострочення сплати процентів за період з 07.02.2014 року по 07.02.2017 .

При цьому, суди відмовили у визнанні 3% річних за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року за період з 31.10.2011 року по 06.02.2014 року в сумі 49 837,20 Євро та 787 724,24 доларів США, оскільки їх заявлено поза межами строку позовної давності,

- за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року підлягають визнанню наступні суми 3% річних:

596 000,00 доларів США (3% річних за прострочення повернення кредиту починаючи з 01.01.2009 року по 30.10.2011 року (сума визначена у судовому рішенні станом на 28.04.2012 року);

731 333,33 долари США (3% річних за прострочення сплати кредиту за період з 07.02.2014 року по 07.02.2017) ;

213 304,02 доларів США (3% річних за прострочення повернення процентів починаючи з 01.01.2009 року по 30.10.2011 року (сума визначена у судовому рішенні станом на 28.04.2012 року);

759 734,00 доларів США (3% річних за прострочення сплати кредиту за період з 07.02.2014 року по 07.02.2017);

2 688,33 доларів США (3% річних за прострочення сплати комісії станом на 30.10.2011 року);

3 656,67 доларів США (3% річних за прострочення сплати комісії за період з 07.02.2014 року по 07.02.2017).

При цьому, суди відмовили у визнанні 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205 к від 31.05.2006 року за період з 31.10.2011 року по 06.02.2014 року в сумі 433 333,34 долари США, 285 893,78 долари США та 2 766,67 доларів США, оскільки їх заявлено поза межами строку позовної давності.

Враховуючи те, що чинність мораторію у справі №10/44/2011/5003 поширювалася виключно на конкурсні вимоги, суди дійшли висновку, що заявник мав право звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав, проте таким правом не скористався; причини, які унеможливлювали або утруднювали пред'явлення позову за вимогами, що виникли після 30.10.2011 року суду не повідомив.

Оскільки ПАТ "ВТБ Банк" не надано належних та допустимих в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що право вимоги щодо стягнення відсотків, 3% річних, які розраховується по кожному платежу з 31.10.2011 року по 06.02.2014 року, сплинуло у ПАТ "ВТБ Банк" починаючи з 31.10.2014 року по 06.02.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника. Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Оскільки ПАТ "ВТБ Банк" звернулось з заявою про грошові вимоги до боржника 09.03.2017 року, а курс гривні до 1 долара США становив 26,959467 грн., курс Євро - 28,512332 грн., суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 та за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 визнанню підлягає сума вимог в розмірі 949 768 556,47 грн. та 3200,00 грн. (судовий збір).

В частині визнання вимог в сумі 248 284 611,97 грн. судами відмовлено, оскільки в резолютивній частині заяви ПАТ "ВТБ Банк" зазначено про визнання вимог в сумі 1 198 056 368,44 грн., відомості про забезпечені вимоги в сумі 199 470 195,90грн. лише відображено без окремого визначення конкурсних вимог, які не є забезпеченими. При цьому, ПАТ "ВТБ Банк" не надавались заяви про відмову від частини вимог або їх зміну, лише виконувались вимоги суду першої інстанції щодо надання розрахунків.

Суди попередніх інстанцій встановили, що частина вимог банку є необґрунтованою в зв'язку з невірним обчисленням боргу згідно курсу іноземної валюти до гривні, вартість якої знизилась станом на 09.03.2017 року, порівняно з 08.02.2017 року, що призвело до відмови у задоволенні частини вимог.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду, за наслідками розгляду яких господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує (ч.4 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між банком та боржником укладено:

1) на забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року:

- іпотечний договір від 31 травня 2006 року №3745, погоджена сторонами заставна вартість предмета іпотеки становить 76 599 317,00 гривень, що еквівалентно 15 797 256,49 доларів США;

- договір застави майнових прав №10-0604/206з від 31.05.2006 року, вартість предмета застави становить 758 734,00 доларів США, що складає 3 831 606,70 грн.;

- договір застави майнових прав №10-0604/207з від 31.05.2006 року, укладений між кредитором та ОСОБА_6 (майновий поручитель), вартість предмета застави становить 2 529 114 доларів США, що складає 12 772 025,70 грн.;

2) на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року:

- іпотечний договір від 01.07.2008 року №3864, погоджена сторонами заставна вартість предмета іпотеки складає 33 339 811,00 гривень, що складає 6 875 747,28 доларів США;

- договір застави майнових прав №100.2.3-01/185з-08 від 01.07.2008 року, вартість предмета застави становить 3 831 606,70 грн., що складає 790 201 доларів США;

- договір застави №100.2.3-01/231з-08з від 14.08.2008 року, вартість предмета застави становить 13 004 297,10 грн., що складає 2 684 620,00 доларів США;

- договір застави № 100.2.3-01/187з-08з від 01 липня 2008 року, з урахуванням Договору №1 про внесення змін від 28.11.2008 року, вартість предмета застави становить 43 259 506,00 грн., що складає 8 291 509,00 доларів США;

- договір застави майнових прав №100.2.3-01/186з-08 від 01.07.2008 року, укладений між кредитором та ОСОБА_6 (майновий поручитель), вартість предмета застави становить 12 772 025,70 грн.

При цьому, ПАТ "ВТБ Банк" надано докази передачі предметів застави з договорами укладеними з ОСОБА_6 у власність ВАТ "Вінніфрут" (витяги з реєстру прав на знаки для товарів та послуг), що не заперечується боржником.

Оскільки зміни до договорів застави не внесено, суму забезпечених вимог банку не змінено, тому усі вище перелічені договори забезпечують вимоги ПАТ "ВТБ Банк" за грошовими зобов'язаннями боржника - ВАТ "Вінніфрут".

Враховуючи викладене та вимоги ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ч.2 ст.533 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що всі грошові вимоги повністю забезпечені майном боржника, тому підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів позачергово, пославшись на те, що погоджена сторонами вартість предметів забезпечення становить:

- згідно договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/205к від 31.05.2006 року - 19 085 104,49 доларів США, що станом на 09.03.2017 року становить 514 524 244,69 грн.;

- згідно кредитного договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №100.2.3-01/184к-08 від 01.07.2008 року - 18 642 077,28 доларів США, що станом на 09.03.2017 року становить 515 352 492,95 грн.,

тоді як грошові вимоги ПАТ "ВТБ Банк" становлять за вказаними договорами становлять 949 768 556,47 грн.

Відповідно до ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 3 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;

майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Частинами 5, 6 ст. 3 вказаного Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов'язання.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Отже, банк має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами боржника у порядку, встановленому Законом.

Виходячи з вимог частини 1 статті 7 та частини 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Виражений у грошовій формі розмір зобов'язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на момент визначення зобов'язань, які існують за основним зобов'язанням (кредитним договором), з врахуванням обсягу поруки за умовами забезпечувального договору (поруки, іпотеки). Оцінка предмета забезпечення (майна) на момент укладення договору поруки (іпотеки) не впливає на визначення розміру забезпечувального зобов'язання. На момент припинення забезпечувального зобов'язання юридичне значення має вартість фактичної реалізації предмета застави (іпотеки), за наслідком проведення якої припиняється зобов'язання з майнової поруки на певну суму.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Частинами 1, 2, 6, 8 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду, за наслідками розгляду яких господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Отже, вимоги забезпечених кредиторів, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, повинні визначатися у розмірі на час порушення справи про банкрутство з врахуванням положень цивільного законодавства, які регулюють виникнення зобов'язань застави (іпотеки), зокрема, статей 572, 575, 589 Цивільного кодексу України, статті 19 Закону України "Про заставу", статей 7, 11 Закону України "Про іпотеку".

Згідно з частиною 9 статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Правомірність та обґрунтованість грошових вимог забезпеченого кредитора до боржника та наявність у боржника предмета забезпечення, перевіряє суд незалежно від того, чи визнані ці вимоги боржником разом з розпорядником майна, чи ні. При цьому, обов'язок заставного кредитора у випадку подання ним заяви з грошовими вимогами полягає у доведенні обґрунтованості своїх вимог до боржника перед судом належними доказами. Також, у розпорядника майна існує обов'язок включити до реєстру вимоги до боржника, забезпечені заставою його майна згідно з даними обліку боржника, які виражаються у грошовій формі та випливають із розміру цивільних зобов'язань, за якими боржник здійснив забезпечення, а також внести до реєстру окремо відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Законодавство про банкрутство не пов'язує включення до реєстру вимог, забезпечених заставою майна боржника, із встановленням договірної вартості предметів забезпечення, як єдиного критерію визначення розміру забезпечених заставою вимог. Розмір таких вимог встановлюється виходячи з розміру заборгованості за кредитом та розміру дійсних на момент подання заяви з кредиторськими вимогами зобов'язань майнової поруки по даному кредитному договору, незалежно від вартості предметів застави. Якщо кредитор-заставодержатель вважає що реалізаційна вартість предметів застави буде відмінною (вищою) від визначеної договором застави вартості, то дійсна вартість заставного забезпечення визначається за наслідком продажу предмета застави, після чого вимоги, які не забезпечені заставою, переходять до 4 черги вимог кредиторів або погашаються (припиняються), якщо боржник у справі є майновим поручителем третьої особи, яка отримувала кредит.

Отже, у процедурі розпорядження майном визнання та включення до реєстру вимог кредитора-заставодержателя окремо, як таких що задовольняються позачергово згідно частини 9 статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повинно враховувати як саме визначив ці вимоги кредитор-заставодержатель, згідно поданої ним заяви та реальний розмір конкурсної заборгованості по кредитному договору, існуючої на момент подання заяви кредитора.

На етапі первісного формування реєстру вимог кредиторів боржника, суд має право включити до вимог, які забезпечені заставою, усі фактично існуючі вимоги на момент подання заяви з кредиторськими вимогами, на які поширюється забезпечення заставою, згідно договорів застави та незалежно від вартості предметів застави, яка визначена у таких договорах.

З огляду на викладені обставини та вимоги ст.ст.3,19 Закону України "Про заставу", суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання грошових вимог Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" у розмірі 949 768 556,47 грн., як таких, що забезпечені майном боржника та 3 200, 00 грн. судового збору (перша черга задоволення вимог кредиторів).

З урахуванням вищезазначеного, виходячи із меж перегляду справи касаційною інстанцією, встановлених ст. 111-7 ГПК України, відповідно до яких правова оцінка обставин та достовірності доказів є виключно прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 23.06.2017 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, які викладені в оскаржуваній постанові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23.06.2017 у справі №902/121/17 залишити без змін.

Головуючий: Білошкап О.В.
Судді:Панова І.Ю.
Погребняк В.Я.