номер провадження справи 9/72/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 Справа № 908/1736/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю КЕРРІЛАЙН (02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, буд. 26-Б, офіс 24)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Т.ДЕК (69057, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 158)

про стягнення суми 327982,10 грн.

Суддя Боєва О.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю КЕРРІЛАЙН звернулось в господарський суд Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Т.ДЕК суми заборгованості за договором транспортного експедирування № КЛ-117/09-16 від 19.09.2016р. в розмірі 327982,10 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.08.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1736/17, справі присвоєно номер провадження № 9/72/17, судове засідання призначено на 19.09.2017р. Ухвалою від 19.09.2017р., у звязку з незявленням у судове засідання представника відповідача та ненаданням витребуваних документів, розгляд справи було відкладено на 03.10.2017р. У судовому засіданні 03.10.2017р. оголошувалася перерва до 26.10.2017р. Ухвалою від 26.10.2017р. на підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду спору у справі продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 14.11.2017 р.

Справу розглянуто 14.11.2017р. та прийнято рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судове засідання 14.11.2017р. не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. У судовому засіданні 03.10.2017 р. представник позивача був присутній та в повному обсязі підтримував вимоги, викладені у позові. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 222 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору. Вказує, що позивачем зобовязання за Договором щодо надання відповідачу передбачених договором послуг перевезення виконано в повному обсязі, що підтверджується підписаними відповідачем актами виконаних робіт за спірний період. В свою чергу, відповідачем договірні зобов'язання щодо оплати вартості робіт у визначений договором строк не виконано, станом на момент подання позову сума заборгованості складає 327 982,10 грн.

Представник відповідача у судове засідання 14.11.2017 р. не зявився, у телефонному режимі повідомив суду про неможливість явки через знаходження у відрядженні. У судових засіданнях 03.10.2017р. та 26.10.2017р. представник відповідача був присутній, проти заявлених позовних вимог не заперечував та підтримував заяву про надання розстрочки виконання судового рішення. У наданому суду відзиві відповідач проти наявності заборгованості за Договором у визначеній позивачем сумі не заперечує. Зазначає, що 03.04.2017р. від позивача надійшла вимога про погашення заборгованості, у відповідь на яку відповідачем було надано гарантійний лист № 050417 від 18.04.2017р. про визнання факту отримання послуг від позивача. Не погоджуючись з доводами позивача щодо ухилення відповідача від виконання зобовязань за договором, відповідач вказує, що він не відмовився сплатити заборгованість, що виникла при виконанні господарського зобов'язання, але з'явилися обставини, які зробили неможливим її погашення на час подання позову через відсутність коштів на той момент. За доводами відповідача, на теперішній час підприємство вживає всіх заходів для повного погашення боргу та здійснює його погашення частинами, про що свідчать докази сплати грошових коштів на користь позивача та зменшення суми боргу, яку вказує позивач у вимогах. Просить суд зважити на те, що підприємство функціонує досить недовгий час, воно було зареєстровано 03.12.2015р., керівництво набирається досвіду у правильному веденні справ, через що і виник подібний інцидент. Відзначає, що фінансова ситуація стабілізується, але повне виконання зобов'язання за договором нанесе збитки, які можуть привести до створення важкої матеріальної ситуації, тому, відповідач просить надати можливість сплатити необхідну суму, розстрочивши виконання зобов'язання за договором на 12 місяців.

Позивач в направленій на адресу суду заяві від 07.11.2017р. проти надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення заперечив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як свідчать матеріали справи, ухвали господарського суду направлялися на адреси сторін, зазначені в позовній заяві, що співпадає з відомостями, зазначеними у Витягах з ЄДР, і в строки, визначені ст. 87 ГПК України. Отже, сторони вважаються такими, що повідомлені належним чином про час та місце слухання даної справи.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при неподанні відзиву на позовну заяву і витребуваних господарським судом матеріалів справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи обмеженість розгляду справи визначеним законом процесуальним строком та достатність матеріалів справи для її розгляду, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

19.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРРІЛАЙН» (Експедитором, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.ДЕК» (Клієнтом, відповідачем у справі) було укладено Договір транспортного експедирування №КЛ-117/09-16 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Експедитор зобовязується за плату (винагороду) і за рахунок Клієнта виконати або організувати виконання визначених Договором послуг, пов'язаних з перевезенням внутрішньодержавних, міждержавних, експортно-імпортних або транзитних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом та узгоджені сторонами в додаткових угодах, додатках, протоколах та/або заявках. Вантажі, перевезення або організацію перевезення яких виконує або організовує виконання Експедитор є власністю Клієнта. При прийнятті вантажів Клієнта у Експедитора не виникає права власності на відповідні вантажі.

За визначенням п. 1.2 Договору, Експедитор надає Клієнту додаткові послуги (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та розвантаження, сплата мита, зборів та витрат, покладених на Клієнта, зберігання вантажу до його одержання в пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей, тощо), повязаних з перевезенням його вантажу територією України та інших держав на умовах, зазначених у договорі.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що з метою виконання зобов'язань, покладених на Експедитора відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору, Експедитор уповноважується від власного імені та за рахунок Клієнта укладати угоди з транспортними та іншими підприємствами щодо перевезення або організації перевезення вантажу Клієнта, що є предметом Договору, залізничним транспортом. Клієнт зобовязаний надати Експедитору довіреність у разі, якщо остання є необхідною для виконання Експедитором своїх зобовязань за договором.

Відповідно до п. 1.4 Договору діяльність сторін при виконанні Договору регулюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законами України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транспорт», «Про транзит вантажів», «Про зовнішньоекономічну діяльність», Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), Правилами перевезення вантажів, іншими нормативними актами України, транспортними кодексами та статутами. Норми міжнародних договорів (угод) застосовуються у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що сторони узгоджують, який саме вантаж Клієнта (найменування, кількість, код вантажу відповідно до Гармонізованої номенклатури вантажів (ГНВ), код вантажу відповідно до Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів (ЄТСНВ) тощо) буде експедируватися, маршрути його транспортування, строк подачі рухомого складу під завантаження, період перевезення вантажів, вид і кількість вагонів та/або додаткових умов перевезення, в додаткових угодах, додатках, протоколах та/або заявках. Умови надання Експедитором послуг, передбачених Договором, відносно конкретного вантажу Клієнта також будуть вважатися узгодженими у разі направлення Клієнтом Експедитору Заявки, що містить усю необхідну інформацію та прийняття Експедитором Заявки до виконання відповідно до п.п. 2.2-2.5 Договору.

Згідно із п. 2.3 Договору після отримання Заявки Експедитор направляє Клієнту рахунок із зазначенням розміру оплати, необхідного для надання послуг відповідно до Заявки.

Відповідно до п. 2.7 Договору сторони здійснюють прийом-передача послуг, наданих відповідно до умов Договору, шляхом складання Актів наданих послуг, в яких фіксуються усі транспортно-експедиторські послуги, надані Експедитором Клієнту. Акт наданих послуг складається Експедитором та направляється Клієнту щомісячно не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем надання послуг. Клієнт зобов'язується підписати Акт наданих послуг протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту його отримання по факсу або електронній пошті.

Згідно із п. 3.2.1 Договору, до обовязків Клієнта віднесено, зокрема, обов'язок своєчасно перераховувати Експедитору грошові кошти, необхідні для проведення розрахунків з відповідними залізницями та іншими підприємствами, послуги яких необхідні для транспортування вантажів Клієнта, а також сплачувати плату (винагороду) Експедитору у порядку, узгодженому у Договорі.

За визначенням п. 4.2 Договору, сума даного договору визначається як сума всіх платежів, здійснених в рамках цього договору відповідно до заявки і на підставі відповідних документів (рахунок, акт).

Перелік послуг, що надаються, їх вартість, розмір плати (винагороди) Експедитору вказуються в рахунку, який надається Експедитором (п. 4.3 Договору).

Відповідно до п. 4.4 Договору Клієнт оплачує Експедитору 100% (сто відсотків) передоплати грошових коштів, необхідних для виконання доручень з перевезення вантажів, до їх відправки, якщо інше не обумовлено в додатковій угоді, протоколі погодження ціни. Оплата проводиться на підставі виставленого рахунку.

Пунктом 4.8 Договору сторонами узгоджено, що Експедитор після факту надання (виконання Заявки) складає Акт виконаних робіт, здійснює звірку взаєморозрахунків (далі Акт) і надає його Клієнту. Клієнт протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання Акта повинен підписати його, завірити печаткою і відправити Експедитору, або протягом 3 (трьох) календарних днів надати мотивовану відмову в його погодженні. Після закінчення зазначеного терміну для підписання Акту, він вважається прийнятим, підписаним сторонами без претензій.

Відповідно до п. 8.1 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 року, а в частині фінансових розрахунків до їх повного завершення. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобовязань, що виникли під час його дії.

Якщо жодна із сторін, за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору не заявить у письмовому вигляді про його розірвання, строк дії Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік без оформлення додаткових угод (п.8.3 Договору).

З матеріалів справи слідує, що між сторонами були підписані Додаткові угоди №1 від 19.09.2016р., № 2 від 10.10.2016р., № 3 від 09.03.2017р., № 4 від 13.03.2017р., № 5 від 17.05.2017р., якими було узгоджено послуги з організації перевезення вантажу і оплати залізничного тарифу згідно наведених у них даних.

На виконання умов Договору позивачем були виставлені відповідачу наступні рахунки-фактури: № СФ-578 від 21.09.2016р., № СФ-579 від 21.09.2016р., № СФ-613 від 30.09.2016р., № СФ-641 від 07.10.2016р., № СФ-655 від 11.10.2016р., № СФ-668 від 12.10.2016р., № СФ-773 від 24.10.2016р., № СФ-826 від 09.11.2016р., № СФ-827 від 10.11.2016р., № СФ-853 від 16.11.2016р., № СФ-884 від 22.11.2016р., № СФ-951 від 06.12.2016р., № СФ-955 від 06.12.2016р., № СФ-965 від 08.12.2016р., № СФ-49 від 20.01.2017р., № СФ-274 від 09.03.2017р., № СФ-298 від 13.03.2017р., № СФ-400 від 03.04.2017р., № СФ-609 від 12.05.2017р., № СФ-633 від 16.05.2017р., № СФ-652 від 19.05.2017р.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, в період з вересня 2016 року по травень 2017 року позивачем було надано послуги з організації перевезення вантажу на загальну суму 1071666,10 грн., що підтверджується актами виконаних робіт: № 458 від 30.09.2016р. на суму 18313,60 грн., № 569 від 31.10.2016р. на суму 595673,30 грн., № 600 від 31.10.2016р. на суму 7500,00 грн., № 603 від 31.10.2016р. на суму 6500,00 грн., № 679 від 30.11.2016р. на суму 3500,00 грн., № 731 від 29.12.2016р. на суму 147708,00 грн., № 259 від 31.03.2017р. на суму 198600,00 грн., № 418 від 31.05.2017р. на суму 58871,20 грн., актом виконаних робіт за січень 2017р. на суму 35000,00 грн., а також актами звіряння взаємних розрахунків між сторонами за відповідні періоди.

Акти надання послуг підписані повноважними представниками сторін без зауважень, з боку відповідача - директором ТОВ «Т.ДЕК» ОСОБА_1

За надані послуги відповідач повністю не розрахувався.

Як вказує позивач, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором станом на момент розгляду справи становить 327 982,10 грн.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Т.ДЕК» суми заборгованості в розмірі 327982,10 грн. стали предметом судового розгляду у даній справі.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період врегульовані укладеним між ними Договором транспортного експедирування № КЛ-117/09-16 від 19.09.2016р., за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу обумовлені Договором та додатковим угодами до нього послуги, а відповідач оплатити їх вартість за цінами та на умовах договору.

Факт надання позивачем відповідачу послуг, повязаних з перевезенням, на загальну суму 1071666,10 грн., підтверджується двосторонньо підписаними та скріпленими печатками підприємств актами виконаних робіт, а також актами звіряння взаємних розрахунків між сторонами за відповідні періоди, копії яких містяться в матеріалах справи. За поясненнями позивача, акт виконаних робіт за січень 2017р. на суму 35000,00 грн. втрачено, проте, в акті звірки за відповідний період вказана вище сума відображена та узгоджена сторонами.

В матеріалах справи міститься довідка ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» за період з 21.09.2016р. по 12.09.2017р., яка свідчить про здійснені відповідачем часткові оплати за надані послуги з експедирування за договором № КЛ-117/09-16 від 19.09.2016р. на загальну суму 743684 грн.

Також, суд приймає до уваги, що згідно з підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.09.2017 р. заборгованість відповідача за Договором перед позивачем становить 332 982,10 грн. (сума без врахування оплати в розмірі 5000,00 грн. у липні 2017р.).

Згідно з чинним законодавством України, акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили як доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку. Проте, в розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.4 Договору сторонами визначено, що Клієнт оплачує Експедитору 100% (сто відсотків) передоплати грошових коштів, необхідних для виконання доручень з перевезення вантажів, до їх відправки, якщо інше не обумовлено в додатковій угоді, протоколі погодження ціни. Оплата проводиться на підставі виставленого рахунку.

Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості наданих позивачем послуг, всупереч умов Договору та вимог закону, в повному обсязі не виконав.

Як встановлено судом, заборгованість відповідача перед позивачем станом на момент розгляду справи складає 327982,10 грн. (1071666,10 грн. - 743684 грн.).

Слід зазначити, що факт надання позивачем послуг та розмір заборгованості відповідачем не заперечується, про що зазначено у відзиві на позов.

В сулу ч. 1 ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Доказів оплати вартості наданих послуг на суму 327982,10 грн. відповідачем суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача суми 327982,10 грн. основного боргу за договором обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, шляхом стягнення суми 4919,73 грн. на користь позивача.

Розглянувши клопотання ТОВ «Т.ДЕК» про надання розстрочки виконання рішення суду на 12 місяців, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Господарським процесуальним кодексом не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

При вирішенні питання про розстрочку виконання рішення повинні враховуватись матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Таким чином, умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Тобто, підставою надання розстрочки є не тільки підтверджені належними доказами обставини щодо ускладнення чи об'єктивної неможливості виконання рішення суду, а і винятковість таких обставин.

Обов'язок доказування обставин щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення покладається на особу, яка звертається із заявою про надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Наведені відповідачем підстави для розстрочки виконання судового рішення, зокрема, скрутне фінансове становище, не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочки виконання судового рішення та підтверджують неможливість чи утруднення виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що на підтвердження своїх доводів про надання розстрочки судового рішення відповідачем надано фінансовий звіт та податкову декларацію за 2016 рік, з яких не вбачається збитковості підприємства. Інших доказів відповідачем не надано.

Крім того, відповідач просить розстрочити виконання рішення на 12 місяців, що із урахуванням довготривалості такого періоду часу, наявності інфляційних процесів в економіці, вкрай негативно впливає на майнові інтереси позивача.

З огляду на вищевикладені обставини, в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення, слід відмовити.

Відповідач не позбавлений права на звернення з заявою про розстрочку або відстрочку виконання рішення в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності належних та допустимих доказів в обґрунтування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Т.ДЕК (69057, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 158, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КЕРРІЛАЙН (02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, буд. 26-Б, офіс 24, ) суму 327982 (триста двадцять сім тисяч девятсот вісімдесят дві) грн. 10 коп. заборгованості та суму 4919 (чотири тисячі девятсот девятнадцять) грн. 73 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Боєва

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 15 листопада 2017 р.