ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2017 р.Справа № 916/2327/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Аграрний фонд до Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський коровай про стягнення заборгованості в загальній сумі 84260,29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданнях суду 11.10.2017 р. та 02.11.2017 р. оголошувалась перерва в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Публічне акціонерне товариство Аграрний фонд звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеський коровай про стягнення заборгованості за біржовим контрактом Аграрної біржі № 290 АБ від 16.02.2017 р. в загальній сумі 84670,70 грн., яка складається з: основного боргу 42800,00 грн., пені за порушення термінів оплати за поставлений товар 17077,71 грн., штраф 12936,00 грн., 3% річних 1947,27 грн., інфляційних нарахувань 9909,72 грн., посилаючись на наступне.

16.02.2017 р. між ПАТ «Аграрний фонд» (продавець) та ТОВ «Одеський коровай» (покупець) укладено біржовий контракт Аграрної біржі № 290 АБ, згідно з умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю товар, вказаний у цьому контракті, а покупець зобовязується прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим контрактом.

Пунктами 1.2, 1.3 контракту передбачено, що його предметом є борошно пшеничне вищого ґатунку, що відповідає ДСТУ 46.004-99, у кількості 30,000 тонн.

Відповідно до п. 2.3 контракту загальна сума товару становить 184800,00 грн.

За умовами п. 5.3 контракту приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється в день поставки та оформляється видатковою накладною. Датою поставки є дата видаткової накладної.

Як вказує позивач, 16.02.2017 р. ПАТ «Аграрний фонд» було виписано дозвіл-довіреність на переоформлення продуктів переробки № 10/473.

Також позивач зазначає, що 16.02.2017 р. між ПАТ «Аграрний фонд» та ТОВ «Одеський коровай» підписано видаткову накладну № 575, якою засвідчено факт прийняття ТОВ «Одеський коровай» борошна пшеничного вищого ґатунку обсягом 30,000 тонн на загальну суму 184800,00 грн.

Згідно п. 4.1 контракту покупець повинен протягом 14 календарних днів після укладення та реєстрації контракту на Аграрній біржі сплатити за товар.

Так, позивач вказує, що з врахуванням положень п. 4.1 контракту останнім днем перерахування ТОВ «Одеський коровай» коштів у сумі 184800,00 грн. є 02.03.2017 р. Однак, на даний час ПАТ «Аграрний фонд» перераховано з порушенням строків тільки 142000,00 грн., про що свідчать виписки з рахунку за 16.06.2017 р., 19.06.2017 р., 20.06.2017 р., а сума основної заборгованості у розмірі 42800,00 грн. залишається непогашеною.

Відповідно до п. 6.2 контракту покупець зобовязаний оплатити товар згідно цього контракту.

Пунктом 8.4 контракту встановлено, що за порушення покупцем строків оплати товару відповідно до п.п. 2.3 та 4.1 цього контракту, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що в діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення та штраф в розмірі 7% загальної ціни товару.

Як зазначає позивач, у звязку з невиконанням відповідачем умов договору ПАТ «Аграрний фонд» направило на адресу ТОВ «Одеський коровай» вимогу від 19.05.2017 р. № 02-08/3/868, однак заборгованість залишається непогашеною.

Таким чином, позивач зазначає, що з ТОВ «Одеський коровай» підлягає стягненню сума коштів у розмірі 84670,70 грн., в тому числі 42800,00 грн. - основної заборгованості, 17077,71 грн. - пені, 12936,00 грн. - штрафу, 9909,72 грн. - інфляційних втрат, 1947,27 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.09.2017 р. позовну заяву ПАТ «Аграрний фонд» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/2327/17, при цьому справу призначено до розгляду в засіданні суду.

23.10.2017 р. ПАТ „Аграрний фонд подано до господарського суду Одеської області заяву про зменшення позовних вимог до 84260,29 грн. у звязку з перерахунком пені за несплатою відповідачем заборгованості за поставлений товар. У вказаній заяві позивач зазначив, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 84260,29 грн., яка складається з основної заборгованості 42800,00 грн., пені за порушення термінів оплати за поставлений товар 16667,30 грн., штрафу 12936,00 грн., 3% річних 1947,27 грн., інфляційних нарахувань 9909,72 грн., що остаточно заявлені до стягнення.

Відповідач відзив на позов не надав, проте представник відповідача у судових засіданнях не заперечував щодо наявності вказаної заборгованості.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

16 лютого 2017 р. між Публічним акціонерним товариство „Аграрний фонд (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Одеський коровай (покупець) укладено біржовий контракт Аграрної біржі № 290 АБ, відповідно до п. 1.1 якого позивач як продавець зобовязується передати у власність покупцю товар, вказаний у цьому контракті, а відповідач як покупець зобовязується прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим контрактом.

Згідно п. 1.2 контракту предметом останнього є борошно пшеничне вищого ґатунку, що відповідає ДСТУ 46.004-99.

За умовами п. 1.3 контракту кількість товару, що продається за цим контрактом становить 30,000 тонн.

Пунктом 1.4 контракту передбачено, що тип останнього спот.

Відповідно до п. 2.1 контракту ціна останнього складається з ціни товару, що продається згідно цього контракту.

За умовами п. 2.2 контракту ціна однієї тонни (одиниці) товару становить 5133,33 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 1026,67 грн., загалом разом з ПДВ 6160,00 грн.

Згідно п. 2.3 контракту загальна сума товару, що продається згідно цього контракту встановлюється сторонами - 154000,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 30800,00 грн., загалом разом з ПДВ 184800,00 грн.

Пунктом 3.1 контракту встановлено, що плата за реєстрацію контракту (угоди) на Аграрній біржі (реєстраційний збір) становить 0,2% від загальної ціни товару та складає 308,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 61,60 грн., загалом разом з ПДВ 369,60 грн.

Відповідно до п. 4.1 контракту покупець повинен протягом 14 календарних днів після укладання та реєстрації контракту на Аграрній біржі, сплатити за товар.

За умовами п. 4.2 контракту покупець оплачує товар шляхом перерахування грошової суми, вказаної в п. 2.3 цього контракту, на банківський рахунок продавця за вказаними реквізитами: р/р 1, ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478.

Пунктом 5.1 контракту передбачено, що товар надається в розпорядження покупця без будь-якої упаковки та тари на умовах ЕХW (Інкотермс 2010) за місцезнаходженням товару, а саме: на складі ДП Куліндорівський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України ().

За умовами п. 5.2 контракту продавець протягом трьох робочих днів з моменту укладання та реєстрації на Аграрній біржі цього контракту, передає покупцю: дозвіл-довіреність на переоформлення товару (п.п. 5.2.1.).

Відповідно до п. 5.3 контракту приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється в день поставки та оформляється видатковою накладною. Датою поставки є дата видаткової накладної.

Пунктом 6.4 контракту встановлено, що сторони цього контракту мають право змінити місце, де товар повинен надатися в розпорядження покупцю, про що сторони укладають додатковий контракт (угоду), який є невід'ємною частиною цього контракту.

Згідно до п. 7.1 контракту останній набирає чинності після підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та його реєстрації Аграрною біржею.

Відповідно до п. 7.3 контракту строк дії розпочинає свій перебіг з моменту набрання чинності контрактом та припиняється 31 грудня 2017 р.

Пунктом 7.4 контракту передбачено, що продавець має право розірвати (припинити) цей контракт в односторонньому порядку в разі не виконання покупцем п. 4.1 цього контракту.

Пунктом 8.5 контракту передбачено, що в разі якщо покупцем не будуть виконані умови контракту щодо оплати товару в сумі його загальної ціни, то гарантійне забезпечення, внесене покупцем до початку торгів на Аграрну біржу, перераховується на рахунок продавця в якості штрафної санкції за неналежне виконання цього контракту. Перерахування гарантійного забезпечення здійснюється Аграрною біржею на підставі заяви продавця, наданої разом з документами, що підтверджують порушення умов цього контракту з боку покупця. Умови цього пункту застосовуються в разі якщо гарантійне забезпечення було внесено у порядку, встановленому Правилами біржової торгівлі на Аграрній біржі та Регламентом біржових торгів на Аграрній біржі.

За умовами п. 10.3 контракту суперечки, що виникають між сторонами під час укладання та/або виконання біржових контрактів, вирішуються шляхом переговорів. У разі недосягнення згоди між сторонами, спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до п. 10.4 контракту умови останнього можуть бути змінені виключно в разі укладення сторонами відповідного додаткового контракту (угоди).

Згідно п. 10.7 контракту після оплати покупцем грошових коштів в сумі, визначеній п. 2.3 цього контракту, у вказаному в п. 4.1 цього контракту порядку, гарантійне забезпечення покупця (якщо його було внесено у встановленому Правилами біржової торгівлі на Аграрній біржі та Регламентом біржових торгів на Аграрній біржі порядку) звільняється від блокування та відповідні кошти є вільними для використання їх власниками.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі біржовий контракт Аграрної біржі № 290АБ, який за своєю суттю є договором поставки, є підставою для виникнення у сторін за цим контрактом господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як зясовано судом, на виконання умов вищевказаного контракту № 290АБ позивачем у лютому 2017 року було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 184800,00 грн. (з т.ч. ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № 575 від 16.02.2017 р.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

При цьому поставлений позивачем товар було отримано відповідачем, що вбачається з підпису уповноваженої особи відповідача на вказаній накладній, що скріплено печаткою відповідача.

За статтею 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем товару від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити цей товар у повному розмірі його вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, в п. 4.1 контракту встановлено, що покупець повинен протягом 14 календарних днів після укладання та реєстрації контракту на Аграрній біржі, сплатити за товар.

Відтак, останнім днем перерахування ТОВ «Одеський коровай» коштів у сумі 184800,00 грн. є 02.03.2017 р.

Однак, за ствердженнями позивача, на день подання позову ПАТ «Аграрний фонд» перераховано з порушенням строків тільки 142000,00 грн., про що свідчать виписки ПАТ „Укргазбанк з рахунку позивача за 16.06.2017 р., 19.06.2017 р., 20.06.2017 р., а сума основної заборгованості у розмірі 42800,00 грн. залишається не погашеною.

З метою досудового врегулювання спору між сторонами позивачем була надіслана на адресу відповідача вимога № 02-08/3/868 від 19.05.2017 р. про сплату заборгованості за вищевказаним контрактом. Так, несплата відповідачем повної вартості поставленого товару стала підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка станом на 10.11.2017 р. склала 42800,00 грн.

Наразі в ході розгляду справи відповідач проти наявності вказаної заборгованості не заперечував. Тим більш докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем поставленого позивачем по біржовому контракту Аграрної біржі № 290АБ товару, в матеріалах справи відсутні. Адже частиною другою статті 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання тощо; обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим суд доходить до висновку про безпідставне невиконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань щодо оплати поставленого позивачем товару. Так, несплатою позивачу вказаної суми заборгованості в розмірі 42800,00 грн. за спірним біржовим контрактом № 290АБ відповідач порушив прийняті на себе зобовязання відповідно до умов контракту, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості в розмірі 42800,00 грн.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

При цьому невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем всієї вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

Пунктом 8.1 контракту встановлено, що порушенням останнього є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього контракту.

Відповідно до п. 8.2 контракту за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за цим контрактом сторони несуть відповідальність у порядку та на умовах згідно законодавства України та цим контрактом.

Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За умовами п. 8.4 контракту за порушення покупцем строків оплати товару відповідно до п.п. 2.3 та 4.1 цього контракту, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення та штраф в розмірі 7 відсотків загальної ціни товару.

Як визначено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, як передбачає частина 1 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобовязання за біржовим контрактом Аграрної біржі № 290АБ щодо оплати поставленого товару, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за несвоєчасну оплату вартості поставленого у період з 03.03.2017 р. по 15.09.2017 р. товару, виходячи з діючої облікової ставки НБУ та існуючої суми боргу у вказаному періоді, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат. Так, за розрахунком позивача (а.с. 22-23), нарахована відповідачу пеня за несвоєчасну оплату поставленого товару складає 16667,30 грн., розмір якої не оспорено відповідачем. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення вказаної суми пені.

Поряд з цим суд вважає цілком правомірним нарахування позивачем відповідачу штрафу за несвоєчасне виконання зобовязання з оплати поставленого товару, що складає 12936,00 грн. (184800,00 грн. х 0,07%).

Також згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту предявлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобовязання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

З огляду на те, що в укладеному сторонами по справі контракті № 290АБ не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати поставленого товару, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних за період з 03.03.2017 р. по 15.09.2017 р. на існуючу суму боргу у вказаному періоді з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат товару, що складають 1947,27 грн., розрахунок яких додано до позову (а.с. 22-23).

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. N 23/466 та лист Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97р. N 62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 р. N 52/30).

У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14 від 17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення та ухвалення по ньому судового рішення.

З огляду на вказане та з урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі від 03.04.1997 р. N 62-97р., судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань в сумі 9909,72 грн. (а.с. 22-23) на відповідну суму боргу за період з 03.03.2017 р. по 15.09.2017 р. з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат та встановлено, що вказаний розрахунок здійснено вірно з обранням відповідного індексу інфляції у обраному періоді прострочення, а тому є цілком обґрунтованим.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складає 84260,29 грн., у т.ч. 42800,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 16667,30 грн. - пені, 1947,27 грн. - 3% річних та 9909,72 грн. - інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ „Аграрний фонд обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд до Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеський коровай про стягнення заборгованості в загальній сумі 84260,29 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеський коровай (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 14; ) на користь Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1; ) основну заборгованість в сумі 42800/сорок дві тисячі вісімсот/грн. 00 коп., пеню в сумі 16667/шістнадцять тисяч шістсот шістдесят сім/грн. 30 коп., штраф в сумі 12936/дванадцять тисяч девятсот тридцять шість/грн. 00 коп., 3% річних в сумі 1947/одна тисяча девятсот сорок сім/грн. 27 коп., інфляційні втрати в сумі 9909/девять тисяч девятсот девять/грн. 72 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600/одна тисяча шістсот/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 15 листопада 2017 р.

Суддя В.С. Петров