ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2017 р. Справа № 911/2590/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 16.05.2017 р.);

від відповідача: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства „Маркон, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер, м. Вишневе

про стягнення 84 826, 51 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПП „Маркон звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ТОВ „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер про стягнення 84 826, 51 грн інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обовязку щодо своєчасного повернення у повному обсязі позики згідно з договором безвідсоткової поворотної позики № 24/12 від 24.12.2015 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2017 р. порушено провадження у справі № 911/2590/17 за позовом ПП „Маркон до ТОВ „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер про стягнення 84 826, 51 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 20.09.2017 р.

20.09.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 04.10.2017 р.

04.10.2017 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву та інші документи, витребувані судом, не надав.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2015 року між ПП „Маркон та ТОВ „Українсько-Німецьке спільне підприємства „Шмайсер був укладений договір безвідсоткової поворотної позики № 24/12, відповідно до умов якого позикодавець зобовязується надати позичальнику строкову безвідсоткову позику, а останній зобовязується повернути позику у визначений цим договором строк.

Відповідно до п. 2.1. договору сума позики за цим договором складає 1 100 000 (один мільйон сто тисяч) гривень, що є еквівалентом 48 000, 00 (сорок вісім тисяч) доларів США.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що позика надається шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника.

Згідно з п. 5.1. договору позика має бути повністю повернена позикодавцю у строк не пізніше ніж 24.12.2016 року.

На виконання умов договору позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 1 100 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8 від 31 грудня 2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Однак, відповідачем було сплачено лише частину основного боргу у розмірі 10 000 грн 00 коп., згідно платіжного доручення № 1ВFA50977 від 28.03.2017 року з призначенням платежу „повернення фіндопомоги зг дог № 24/12 від 24.12.2015 р. без ПДВ, - 28.03.2017 р. та частину основного боргу у розмірі 10 000 грн 00 коп. 26.05.2017 р. згідно платіжного доручення № 1ВFA59468 від 26.05.2017 року з призначенням платежу „повернення фіндопомоги зг дог № 24/12 від 24.12.2015 р. без ПДВ.

Таким чином, на 30.06.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем становила 1 080 000 грн 00 коп.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.06.2017 р. у справі № 911/1503/17 за позовом ПП „Маркон до ТОВ „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер про стягнення 1 406 281, 64 грн позов задоволено частково та вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Українсько-німецьке спільне підприємство Шмайсер на користь Приватного підприємства „Маркон 1 080 000, 00 грн боргу, 114 363, 36 грн пені, 12 438, 82 грн трьох відсотків річних, 18 102, 03 грн судового збору; припинити провадження в частині стягнення боргу в сумі 10 000, 00 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 цього ж кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вищевказані обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області від 30.06.2017 р. у справі № 911/1503/17 за позовом ПП „Маркон до ТОВ „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер про стягнення 1 406 281, 64 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що станом на час розгляду справи відповідач свої обовязки щодо повернення у повному обсязі позики згідно з договором безвідсоткової поворотної позики № 24/12 від 24.12.2015 р. та рішенням господарського суду Київської області від 30.06.2017 р. у справі № 911/1503/17 не виконав.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь 84 826, 51 грн інфляційних збитків в суми основної заборгованості за договором безвідсоткової поворотної позики № 24/12 від 24.12.2015 р.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із позикою грошових коштів здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього ж кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що у встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач свої обовязки щодо повернення у повному обсязі позики згідно з договором безвідсоткової поворотної позики № 24/12 від 24.12.2015 р. та рішенням господарського суду Київської області від 30.06.2017 р. у справі № 911/1503/17 не виконав.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 84 826, 51 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер (ідентифікаційний код 20042911) на користь Приватного підприємства „Маркон (ідентифікаційний код 31747476) 84 826 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять шість) грн 51 (пятдесят одна) коп. інфляційних збитків та судові витрати 1 600 (одна тисяча шістсот) грн 00 (нуль) коп. судового збору.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

27 жовтня 2017 р.