ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Справа № 924/228/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя суддіПоляк О.І.(доповідач), Данилова М.В., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуЗаступника прокурора Рівненської області
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2017
у справі№ 924/228/17 Господарського суду Хмельницької області
за позовомКерівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави
до1.Старокостянтинівської районної державної адміністрації 2.Фермерського господарства "Дружба"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаГоловного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області
провизнання недійсним та припинення на майбутнє договору оренди земельної ділянки загальною площею 30 га
у судовому засіданні взяли участь представники

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: Хомяк О.М.;

від третьої особи: не з'явились;

від Генеральної прокуратури України: прокурор відділу ГП України - Попенко О.С.;

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Керівник Старокостянтинівської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Старокостянтинівської районної державної адміністрації та Фермерського господарства "Дружба" про визнання недійсним та припинення на майбутнє договору оренди земельної ділянки загальною площею 30 га, укладеного між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією та фермерським господарством "Терра Віва" (правонаступником якого є фермерське господарство "Дружба"), який зареєстрований Старокостянтинівським районним центром Державного земельного кадастру, про що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 03.05.2007р. №34.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.05.2017 у справі №924/228/17 (суддя Магера В.В.) позов задоволено, визнано недійсним та припинено на майбутнє договір оренди земельної ділянки загальною площею 30 га, укладений 16.04.2007 між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією та фермерським господарством "Терра Віва" (правонаступником якого є фермерське господарство "Дружба"), присуджено до стягнення із Старокостянтинівської районної державної адміністрації та фермерського господарства "Дружба" на користь Прокуратури Хмельницької області по 800,00 грн судового збору з кожного.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 (головуючий суддя - Розізнана І.В., судді - Гулова А.Г., Мельник О.В.) рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.05.2017 у справі №924/228/17 - скасовано, прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Присуджено до стягнення із Старокостянтинівської місцевої прокуратури на користь фермерського господарства "Дружба" 1760,00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятою у справі постановою апеляційного суду, заступник прокурора Рівненської області звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, а також на необґрунтованість висновків апеляційного суду щодо пропуску прокурором строку позовної давності, просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2017, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.05.2017 - залишити в силі.

У судовому засіданні 14.11.2017 представник ФГ "Дружба" подав пояснення, у яких, посилаючись на практику Верховного суду України, викладену у постановах від 01.07.2015 у справі № 6-178цс15, від 12.04.2017 у справі №6-1852цс16, від 08.06.2016 у справі № 6-3029цс15, наголошує на умотивованості висновків апеляційного суду щодо пропуску прокурором строків позовної давності, у зв'язку з чим просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Відповідно до протоколу Вищого господарського суду України від 13.11.2017, у зв'язку із запланованою відпусткою судді Ходаківської І.П. та призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного Суду на підставі Указу Президента України № 357/2017 від 10.11.2017, для розгляду касаційної скарги Заступника прокурора Рівненської області у справі №924/228/17, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляк О.І., судді - Данилова М.В., Яценко О.В.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача 2, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та підтверджується матеріалами справи, розпорядженням Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 25.09.2006 №306/2006-р "Про надання в оренду земель за межами населених пунктів району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", відповідно до п. 12 Перехідних положень, ст. 124 ЗК України, ЗУ "Про оренду землі", розглянувши матеріали комісії з питань надання земель державної власності, земель під водними об`єктами, земель лісового фонду було вирішено надати в тимчасове користування на умовах оренди землі державної власності, що знаходяться за межами населених пунктів району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва фермерському господарству "Терра Віва" земельну ділянку площею 200 га.

16.04.2007 між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та фермерським господарством "Терра Віва" (орендар), правонаступником якого є фермерське господарство "Дружба" укладено договір оренди земельної ділянки.

Згідно п. 1.1 договору орендодавець на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 25.09.2006 №306/2006-р передав, а орендар прийняв у строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Пеньківської сільської ради.

Відповідно до п. 2.1 договору визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 30 га, у тому числі ріллі 30 га із земель запасу Пеньківської сільської ради Старокостянтинівського району згідно із календарним планом (схемою) розташування земельної ділянки, що є невід'ємною частиною цього договору.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок наведена окремою довідкою, що додається та є невід'ємною частиною договору (п. 2.2 договору).

Згідно з п. п. 3.1, 3.2 договору передбачено, що земельна ділянка надається у тимчасове платне користування на умовах оренди строком до "25" вересня 2055 року для використання за цільовим призначенням. При бажанні продовжити договір на новий строк орендар зобов'язаний не пізніше ніж за 30 днів до закінчення терміну дії договору письмово попередити про це орендодавця.

Відповідно до п. 4.1 договору орендна плата за землю встановлюється у грошовій формі і становить 40 (сорок) грн. за 1 га, що становить 1200 (одна тисяча двісті грн. 00 коп.) гривень щорічно. Орендна плата вноситься щомісячно, в рівних долях, тобто по 100 грн. (сто грн. 00 коп.) кожного року оренди.

Вказаним договором сторони передбачили, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту відведення. Передача здійснюється за актом прийому-передачі земельної ділянки (п.п. 5.1, 6.1, 6.2 договору).

Договір зареєстрований Старокостянтинівським районним центром Державного земельного кадастру, про що в книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за №34 від 03.05.2007 року.

Згідно акту визначення меж прийому-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення в натурі від 16.04.2007 сторони вказали, що земельна ділянка зі встановленими межовими знаками знаходиться у стані, придатному для використання за призначенням. Акт підписаний представниками сторін, скріплений печатками.

13.01.2017 відповідаючи на звернення прокурора, листом №8-2203-99.2-44/2-17 Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомило Старокостянтинівську місцеву прокуратуру про відсутність в управлінні відомостей щодо проведення нормативної грошової оцінки, зокрема, земельної ділянки площею 30 га кадастровий номер :07:001:0002, яка надана ФГ "Терра Віва" згідно договору оренди від 16.04.2007р.

У порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", 17.01.2017 прокурор звернувся до Старокостянтинівської районної ради з листом №77-16вих-17 про надання інформації щодо затвердження нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної власності наданих у користування фермерському господарству "Терра Віва" площею 30 га, кадастровий №:07:001:0002.

18.01.2017 Старокостянтинівська районна рада листом №30 повідомила прокуратуру про те, що сесією районної ради не затверджувалась технічна документація з нормативно грошової оцінки земельних ділянок ФГ "Терра Віва". Аналогічна відповідь надана районною радою стосовно ФГ "Дружба" листом від 25.01.2017 №45.

16.02.2017 листом №77-1359 вих.-17 прокурор звернувся до Старокостянтинівського відділення Красилівської ОДПІ про надання інформації щодо сплати ФГ "Дружба" орендних платежів протягом 2016-2017 років.

20.02.2017. листом №235/9/22-10-15-07 Старокостянтинівським відділенням Красилівського ОДПІ надано відповідь прокуратурі, що у 2016 році ФГ "Дружба" сплачено 34037,05 грн, а у 2017 році - 2880,38 грн. орендних платежів, заборгованість відсутня.

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога прокурора визнати недійсним та припинити на майбутнє договір оренди земельної ділянки загальною площею 30 га, укладений 16.04.2007 між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією та фермерським господарством "Терра Віва" (правонаступником якого є фермерське господарство "Дружба") з огляду на відсутність нормативної грошової оцінки переданих у оренду земель.

Розглядаючи спір, місцевий господарський суд, позицію якого підтримала апеляційна інстанція, керуючись приписами статей 203, 215, 632 Цивільного кодексу України, статей 13, 18, 20 Закону України "Про оцінку земель", з огляду на встановлені обставини відсутності доказів проведення нормативної грошової оцінки наданих в оренду земель, незважаючи на встановлену чинним на момент укладення договору законодавством обов'язковість проведення такої оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, дійшов висновку про порушення спірним договором земельних прав держави.

Наведене слугувало підставою задоволення місцевим судом заявлених прокурором позовних вимог. Розглядаючи клопотання відповідача 2 про застосування строків позовної давності, судом наголошено на тому, що згаданий строк прокурором не пропущено, оскільки про порушення прав держави останній дізнався лише у січні 2017 року із листа Старокостянтинівської районної ради (вих №30 від 18.01.2017).

Водночас, апеляційний суд, розглядаючи заявлену відповідачем 2 заяву про застосування строку позовної давності, встановив наявну у прокурора можливість дізнатися про порушення прав держави, на захист яких заявлено позов, ще у травні 2007 року, коли фактично відбулась державна реєстрація спірного договору оренди.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав спливу строку позовної давності.

За приписами статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором про оренду землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").

Ціна в договорі встановлюються за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (стаття 632 Цивільного кодексу України).

Однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (стаття 15 Закону України "Про оренду землі" в редакції і далі по тексту, чинній на момент укладення оспорюваного договору).

Орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю") (стаття 21 Закону України "Про оренду землі").

Використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата (стаття 2 Закону України "Про плату за землю").

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності - договір оренди такої земельної ділянки (стаття 13 Закону України "Про плату за землю").

Згідно статті 1 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельної ділянки являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, чинній на момент укладення Договорів оренди-1, 2) визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Так, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру земельного податку і визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (стаття 23 Закону України "Про плату за землю").

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, чинній на момент укладення Договору оренди) встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, чинній на момент укладення Договору оренди-2) визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

Як встановлено судами, нормативну грошову оцінку земельних ділянок, наданих в оренду за договором від 16.04.2007 не було проведено як на час укладання спірного договору, так і на час розгляду справи у суді, що підтверджується листом від 13.01.2017№8-2203-99.2-44/2-17 Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, листами Старокостянтинівської районної ради від 18.01.2017 №30, від 25.01.2017 №45.

Оскільки земельним законодавством передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, яка є основою для визначення розміру орендної плати за них, укладення договору оренди землі без проведення нормативної грошової оцінки у порядку встановленому законодавством суперечить частині першій статті 13 Закону України "Про оцінку земель", що з огляду на норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою недійсності договору оренди землі від 16.04.2007, укладеного між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією та фермерським господарством "Терра Віва", правонаступником якого є фермерське господарство "Дружба".

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем 2 під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено про пропуск прокурором позовної давності на звернення до суду.

Згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4,5 статті 264 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Верховним судом України у постанові від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14 наведено правовий висновок про те, що норма частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Судом зауважено, що оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Частинами 1, 2, 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договір оренди земельної ділянки укладено відповідачами 16.04.2007, у той час як з позовною заявою прокурор в інтересах держави звернувся до господарського суду лише у 2017 році.

Розглядаючи заявлене відповідачем 2 клопотання про застосування строків позовної давності, апеляційним судом встановлено, що наказом від 19.09.2005 №3гн Генеральний прокурор України визначив основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять також і накази Генерального прокурора, зокрема, від 18.10.2010 №3гн, від 12.04.2011 №3гн, від 07.11.2012 №3гн. Вказані накази, крім іншого, містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 20.06.2017 зобов'язував Старокостянтинівську районну державну адміністрацію надати суду інформацію стосовно того, чи повідомляла адміністрація прокуратуру району (області) про прийняття головою адміністрації розпорядження від 25.09.2006 №306/2006-р щодо передачі у користування на правах оренди земельної ділянки ФГ "Терра Віва" та про укладений на підставі нього договір оренди земельної ділянки від 16.04.2007.

На виконання вимог ухвали суду від 20.06.2017, відповідач-1 надав суду лист Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 07.07.2017 №45/1027-14/2017, в якому зазначено, що районна державна адміністрація постійно інформувала органи прокуратури про прийнятті головою районної державної адміністрації розпорядження в галузі земельних відносин. Однак, відповідно до номенклатури справ Старокостянтинівської районної державної адміністрації, журнали реєстрації вхідної та вихідної документації зберігаються протягом 10 років, тому надати інформацію за 2006 рік не має можливості.

Спірний договір оренди зареєстрований Старокостянтинівським районним центром Державного земельного кадастру, про що в книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за №34 від 03.05.2007.

При вирішенні спору у справі, що переглядається, апеляційним судом мотивовано застосовано правову позицію Верховного суду України викладену в постанові від 01.07.2015 у справі №6-178цс15 про те, що оскільки положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, то про порушене право прокуратурі могло бути відомо з часу державної реєстрації уповноваженим органом держави договору оренди земельної ділянки від 16.04.2007, тобто з 03.05.2007, оскільки на прокуратуру покладено обов'язок нагляду за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що органи прокуратури відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та наказів Генерального прокурора України від 19.09.2005 №3гн, від 18.10.2010 №3гн, від 12.04.2011 №3гн, від 07.11.2012 №3гн могли бути обізнаними про існування оскаржуваного прокуратурою договору, та звернутися до суду із відповідним позовом до спливу строку позовної давності.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на таке. Як убачається із позовної заяви та поданої прокурором касаційної скарги, прокурор має на меті захист прав держави як землевласника щодо належного використання земельної ділянки та отримання орендної плати, визначеної у порядку, встановленому законом. Як встановлено судами з посиланням на лист Старокостянтинівського відділення Красилівського ОДПІ від 20.02.2017 №235/9/22-10-15-07, у 2016 році ФГ "Дружба" сплачено 34037,05 грн, а у 2017 році - 2880,38 грн. орендних платежів, заборгованість з орендної плати - відсутня. Визнаючи оскаржуваний договір недійсним, прокурор фактично позбавляє державу доходу, який остання отримує від орендаря, що вчасно виконує свої зобов'язання за договором. При цьому, прокурор не позбавлений можливості звернутися із відповідним позовом про внесення змін до цього договору в частині розміру орендної плати та нормативної грошової оцінки землі, що, захистить згадані права держави у спосіб, який узгоджується із практикою Європейського суду із прав людини.

Так, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. При цьому, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (заява N 29979/04).

Доводи прокурора про порушення апеляційним судом статей 253-255, 261, 267 Цивільного кодексу України не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

Враховуючи межі перегляду справи і повноваження касаційної інстанції щодо переоцінки доказів, встановлені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної Заступника прокурора Рівненської області постанови апеляційного суду.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі №924/228/17 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області - без задоволення.

У силу приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі № 924/228/17 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі № 924/228/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.В. Данилова

О.В. Яценко