ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа № 925/1346/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Романчук В.В. - директор;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Продуктова лавка" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 13 257,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 12 357,72 грн. з них: 9 437,10 грн. залишку основного боргу за товар, 629,84 грн. як 3 % річних та 2 290,78 грн. інфляційних втрат за прострочені розрахунки на підставі договору № 74/04 від 02.04.2015, укладеного між сторонами.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не направив свого представника у жодне судове засідання, заперечень проти позову суду не надіслав.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке:

Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. До повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обов'язком.

Одночасно, застосовуючи положення ГПК України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Продуктова лавка" (далі-Постачальник, позивач по справі) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Далі - Покупець, відповідач по справі) було укладено договір № 74/4 (а.с. 6) у відповідності до якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця продукцію, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити продукцію ( п. 1.1. договору).

Поставка продукції в асортименті та кількості здійснюється на підставі накладних згідно замовлення Покупця (п.1.2. договору).

Загальна сума даного договору визначається сумою всіх накладних на поставку продукції за цим договором (п.1.3. договору).

Договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31 грудня 2016 року ( п. 8.1. договору).

В п. 2.1 Постачальник зобов'язався поставляти продукцію за цінами, зазначеними у Специфікації або інших документах, які затверджені сторонами. Ціна продукції міститься у накладних, які надаються Постачальником Покупцю разом з партією поставляємої продукції.

Продукція відвантажується Постачальником Покупцю в асортименті та обсязі згідно заявки Покупця ( п. 4.1. договору).

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, що відповідає ст. 712 ЦК України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена стаття узгоджується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За твердженням позивача, відповідачу було поставлено продукцію (сир російський ваговий) на загальну суму 10 437,10 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № ПЛ-02834 від 22.06.2015 (а.с.10). Посилання у накладній на іншу дату договору позивач пояснює опискою програми при формуванні накладної і повідомив суду, що інших договірних стосунків між сторонами немає.

На суму поставки сторонами підписано акт звірки розрахунків від 23.06.2015 року і свій борг за накладною відповідач перед позивачем підтвердив ( а.с. 7).

В п. 2.3 договору сторони погодили, що розрахунки за продукцію здійснюються Покупцем в безготівковому порядку або готівкою на умовах відстрочки платежу 7 (сім) календарних днів з дати отримання продукції, що підтверджується накладними.

Суду не надано доказів про існування між сторонами спору з приводу якості чи кількості переданого товару. Заперечень проти неотримання товару відповідач суду не надав.

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, як встановлено судом і підтверджено позивачем, відповідач свій обов'язок по оплаті за отриманий товар виконав лише частково, розрахувавшись 09.07.2015 з позивачем в сумі 1 000,00 грн. (а.с. 11) і на момент подання позову та розгляду справи залишок заборгованості відповідача за отриману продукцію складає 9 437,10 грн., (10 437,10 - 1 000,00 ).

Строк виконання зобов'язання по повній оплаті вартості товару вже є таким, що настав, повний розрахунок відповідачем не проведено, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 9 437,10 грн. залишку основного боргу за договором між сторонами.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати на суму боргу в розмірі 2 290,78 грн. за період з січня 2017 по липень 2017 року та 3% річних в сумі 629,84 грн. за період з 30.06.2015 по 18.09.2017(а.с. 12).

Суд перевіривши нарахування позивачем інфляційних втрат на суму боргу в розмірі 2 290,78 грн. за період з січня 2017 по липень 2017 року та 3% річних в сумі 629,84 грн. за період з 30.06.2015 по 18.09.2017 встановив неправильність їх нарахування. Після перерахунку сума інфляційних втрат становить 3 708,79 грн., а сума 3 % річних -- 644,26 грн. Оскільки позивач не збільшив розмір позовних вимог цій частині, то суд задовольняє заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 2 290,78 грн. за період з січня 2017 по липень 2017 року та 3% річних в сумі 629,84 грн. за період з 30.06.2015 по 18.09.2017.

Заперечень проти доводів та розрахунків позивача відповідач суду не подав, доказів проведення повного розрахунку за позовними вимогами у справу не подано.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Правомірність позовних вимог доведена зібраними у справі доказами, а тому позов підлягає до повного задоволення.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути 9 437,10 грн. залишку основного боргу, 629,84 грн. як 3 % річних та 2 290,78 грн. інфляційних втрат за прострочення розрахунків за товар, на підставі договору № 74/04 від 02.04.2015.

Згідно ст. 49 ГПК України, при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача повністю, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору. Решта зайво сплаченої суми судового збору може бути повернута позивачу за його заявою.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Продуктова лавка" (ідентифікаційний код 37478897, м. Черкаси, вул. С. Жужоми, 6, кв. 50) -- 9 437,10 грн. основного боргу, 629,84 грн. 3 % річних та 2 290,78 грн. інфляційних витрат на підставі договору № 74/04 від 02.04.2015 та 1 600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 16 листопада 2017

Суддя Н.М. Спаських