КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2017 р. Справа№ 910/7266/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Гаврилюка О.М.

Сітайло Л.Г.

за участю секретаря Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта: Мідляр В.В. (дов. від 01.03.2016);

від ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»: Махиніч Н.В. (дов. від 19.09.2017 № 443);

від ПАТ АБ «Укргазбанк»: Мартинюк Є.В. (дов. вд 05.07.2017 № 274);

розглянувши апеляційнускаргу Публічного акціонерного товариства „Банк Камбіо"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.10.2016

у справі № 910/7266/14 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Агромісто"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лотуре-Агро"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2016 в ліквідаційній процедурі затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Лотуре-Агро"; визнано кредиторами ТОВ "Лотуре-Агро", зокрема, ПАТ "Банк Камбіо" на суму 987 209,71 грн., з яких 2756,00 грн. - вимоги першої черги, 984 453,71 грн. - вимоги четвертої черги задоволення; відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Банк Камбіо" про визнання забезпеченим кредитором ТОВ "Лотуре-Агро" у частині грошових вимог у розмірі 32817015,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ „Банк Камбіо" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 10.10.2016 в частині відмови у визнанні поточних вимог за кредитним договором № 024/1-2013 від 30.12.2013 року в розмірі 32 817 015,00 грн. та прийняти нове рішення, яким визнати поточні вимоги Банку в розмірі 32 817 015,00 грн., що виникли під час процедур банкрутства та встановити, що такі вимоги підлягають погашенню в позачерговому порядку за рахунок реалізації заставного майна.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 ухвалу господарського суду міста Києва від 10.10.2016 в частині вимог ПАТ "Банк Камбіо", ТОВ "Діамант- Агро" залишено без змін; ухвалу господарського суду міста Києва від 10.10.2016 частині затвердження реєстру вимог кредиторів (п.2 резолютивної частини) скасовано, в цій частині справу направлено на розгляд до господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2017 у даній справі касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 (в частині залишення без задоволення поточних грошових вимог ПАТ "Банк Камбіо" в розмірі 32 817 015,00 грн.) у справі № 910/7266/14 скасовано; справу передано на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду в частині розгляду цих поточних вимог ПАТ "Банк Камбіо".

На підставі протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 25.10.2017, у зв'язку з самовідводом головуючого судді Остапенка О.М. та судді Пантелієнка В.О., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Банк Камбіо" в тій частині, в якій вона направлена на новий апеляційний розгляд, передано колегії суддів у складі головуючого судді: Доманської М.Л., суддів: Сітайло Л.Г., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Банк Камбіо" в тій частині, в якій її направлено на новий розгляд, було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 08.11.2017.

У зв'язку з участю судді Станіка С.Р. у підготовці для підвищення кваліфікації, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2017, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/7266/14 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Сітайло Л.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Банк Камбіо" в тій частині, в якій її направлено на новий розгляд, було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 08.11.2017.

В судовому засіданні 07.06.2017 представник апелянта підтримав апеляційну скаргу у відповідній частині та просив суд її задовольнити. Представники ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та ПАТ АБ «Укргазбанк» поклалися на розсуд суду.

Представники інших учасників провадження у даній справі у судове засідання не з'явились. Клопотань та заяв щодо відкладення розгляду апеляційної скарги до суду не надходило, про час і місце розгляду справи всі учасники провадження у даній справі повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга, в тій частині, в якій її було направлено на новий апеляційний розгляд за постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2017, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі статтями 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.05.2014 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро"; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромісто" до боржника в розмірі 2836113,06 грн.; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2015 в попередньому засіданні затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 481 430 926,06 грн., визнано кредиторами ТОВ "Лотуре-Агро", зокрема, ПАТ "Банк Камбіо" на суму 2 416 151,59 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги 1 черги, 2 250 873,86 грн. - вимоги 4 черги, 164 059,73 грн. - вимоги 6 черги.; окремо внесено до реєстру вимоги ПАТ "Банк Камбіо" на суму 76 981 434,88 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Постановою господарського суду міста Києва від 16.05.2016 ТОВ "Лотуре-Агро" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру банкрута, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

Оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" банкрутом за №31814 здійснено 24.05.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2016 та, крім іншого, відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Банк Камбіо" про визнання забезпеченим кредитором ТОВ "Лотуре-Агро" у частині грошових вимог у розмірі 32817015,00 грн.

Як зазначалося вище, постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 ухвалу господарського суду міста Києва від 10.10.2016 в частині вимог ПАТ "Банк Камбіо", ТОВ "Діамант- Агро" залишено без змін; ухвалу господарського суду міста Києва від 10.10.2016 в частині затвердження реєстру вимог кредиторів (п.2 резолютивної частини) скасовано, в цій частині справу направлено на розгляд до господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2017 у даній справі постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 (в частині залишення без задоволення поточних грошових вимог ПАТ "Банк Камбіо" в розмірі 32 817 015,00 грн.) у справі № 910/7266/14 скасовано; справу передано на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду в частині розгляду цих поточних вимог ПАТ "Банк Камбіо".

Вищий господарський суд України, скасувавши постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у даній справі в частині залишення без задоволення поточних грошових вимог ПАТ "Банк Камбіо" в розмірі 32 817 015,00 грн. за Кредитним договором №011/1-2012/840, вказав, що судом апеляційної інстанції не встановлено обставини наявності/відсутності заборгованості за цим кредитним договором №011/1-2012/840, обставин погашення/часткового погашення кредиту ТОВ "НАСТ", не досліджено правильність розрахунку процентів за користування кредитом на цю суму та саме в частині цих поточних вимог ПАТ "Банк Камбіо" апеляційну скаргу передано на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи та врахувавши обов'язковість вказівок Вищого господарського суду України, у відповідності до ст. 111-12 ГПК України, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2016 до господарського суду першої інстанції надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" з поточними грошовими вимогами до боржника, крім іншого, на суму 32 817 015,00 грн. (щодо розгляду яких справу передано на новий апеляційний розгляд), що виникли, як вважає заявник, під час процедури банкрутства та які забезпечені заставою майна боржника.

Під час нового розгляду апеляційної скарги, судовою колегією були досліджені матеріали справи та встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" у своїй заяві обгрунтовуючи визнання суми 32 817 015,00 грн. посилався на кредитний договір від 10.05.2012 №011/1-2012/840. Проте, апелянт помилково в апеляційні скарзі зазначив, що судом першої інстанції відмовлено у визнанні поточних вимог в розмірі 32 817 015,00 грн. нарахованих за кредитним договором від 30.12.2013 № 024/1-2013, оскільки в оскаржуваній ухвалі йшлося про відмову у визнанні поточних вимог ПАТ "Банк Камбіо" в розмірі 32 817 015,00 грн. з посиланням на кредитний договір від 10.05.2012 №011/1-2012/840. Представник апелянта підтвердив у суді апеляційної інстанції факт обгрунтування заявленої суми 32 817 015,00 грн. з посиланням на кредитний договір від 10.05.2012 №011/1-2012/840.

Судовою колегією встановлено, що 10.05.2012 між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "НАСТ" (позичальник), було укладено кредитний договір №011/1-2012/840.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору №011/1-2012/840 від 10.05.2012, між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Лотуре-Агро" було укладено наступні договори забезпечення:

- Договір іпотеки від 14.05.2012 з заставною вартістю майна банкрута у розмірі 6 824 430,00 грн.;

- Договір застави №011/1-2012/840/4 від 18.10.2012 з заставною вартістю майна банкрута у розмірі 26 491 500,00 грн.;

- Договір застави №011/1-2012/840/11 майнових прав та відступлення права вимоги (за контрактом) від 21.06.2013 з заставною вартістю майна банкрута у розмірі 31 275 000,00грн.;

- Договір застави майбутнього врожаю №011/1-2012/840/5 від 21.06.2013 з заставною вартістю майна банкрута у розмірі 8 673 709,00грн.

Всього вартість заставного майна, яка визначена сторонами за вказаними договорами становить 76 981 434,88 грн.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 06.10.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, до якого окремо включено грошові вимоги ПАТ "Банк Камбіо" у розмірі 76 981 434,88 грн., які визначено як такі, що підлягають позачерговому задоволенню за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна ТОВ "Лотуре-Агро", заставодержателем та іпотекодержателем якого є ПАТ "Банк Камбіо" на підставі вказаних вище договорів кредиту, застави та договору іпотеки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч.ч.1, 2 ст. 552 ЦК України).

Згідно ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч.1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Виходячи із вимог ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави, а саме, заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Заставодавцем, відповідно до ч.1 ст.583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку" :

- іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

- майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Статтею 589 ЦК України та статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, слід розмежовувати юридичні поняття "поручитель" та "майновий поручитель", вказані особи є суб'єктами різних за змістом цивільних правовідносин, а саме - поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення як порука на підставі ст.ст. 546, 553 ЦК України, а майновий поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення зобов'язань як застава (іпотека), правова природа якого визначена Законом України "Про заставу", Законом України "Про іпотеку".

Відповідний висновок Судової палати у господарських справах Верховного Суду України викладено в постанові від 16.10.2012 у справі № 5023/6981/11, де зазначено наступне.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.

ТОВ "Лотуре-Агро", в даному випадку, не є позичальником за основними кредитними договорами, та не є особою, яка отримувала кредитні кошти.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, відповідальність майнового поручителя, як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов'язанні, обмежується переданим у іпотеку майном (його вартістю, визначеною сторонами в договорі іпотеки).

У визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією, що висловив Верховний Суд України у постанові від 03.06.2014 у справі №25/5005/6641/2012. У наведеній постанові Верховний Суд України дійшов висновку про те, що майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені заставою майна, що належить майновому поручителю на праві власності, відповідають перед кредитором солідарно, тому заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від основного боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, вимоги кредитора-заставодержателя, заявлені у справу про банкрутство майнового поручителя, є грошовими, оскільки забезпечують виконання позичальником основного зобов'язання (кредитного договору), яке за своєю правовою природою є грошовим, та забезпечені заставою майна майнового поручителя, тому повинні включатися до реєстру вимог кредиторів окремо та задовольняються у першу чергу. (Дані висновки підлягають врахуванню щодо черговості задоволення вимог кредиторів, зокрема з посиланням на ч. 9 ст. 45 Закону, відповідно до якої погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна боржника, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку).

Вказана вище Постанова Верховного Суду України не містить висновку про те, що майновий поручитель повинен нести відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання у розмірі більшому, ніж вартість предмета іпотеки.

Так, в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 03.06.2014 у справі № 5005/6641/2012 зазначено, що частиною 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Також, Верховний Суд України в постанові від 29.03.2017 у справі № 918/169/16 дійшов висновків, що відповідальність майнового поручителя як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов'язані, обмежується вартістю майна, переданого в іпотеку.

Відтак, у разі невиконання основним боржником зобов'язання, забезпеченого заставою майна майнового поручителя, заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя у справі про банкрутство, останній відповідає в межах взятих на себе зобов'язань перед заставодержателем згідно умов договору застави з відповідним відображенням вимог кредитора-заставодержателя у реєстрі вимог кредиторів та з дотриманням процедури реалізації заставного майна в ході провадження у справі про банкрутство.

При іншому тлумаченні (відповідальність майнового поручителя, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство, перед іпотекодавцем у розмірі понад вартості предмета іпотеки) не досягається мета Закону про банкрутство - відновлення платоспроможності боржника, оскільки штучно збільшується розмір його кредиторської заборгованості.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За вказівкою Вищого господарського суду України судовою колегією у судовому засіданні апеляційної інстанції з пояснень представника апелянта було встановлено, що ТОВ "НАСТ" погашення коштів за кредитним договором від 10.05.2012 №011/1-2012/840, станом на день розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не здійснив. Також, представник апелянта зазначив, що вимоги до ТОВ "НАСТ" щодо стягнення коштів у розмірі 32 817 015,00 грн. процентів за користування кредитом за кредитним договором від 10.05.2012 №011/1-2012/840 не пред'являлися.

Оскільки, у визначенні розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки), а ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 06.10.2015 ПАТ "Банк Камбіо" визнано забезпеченим кредитором на суму 76 981 434,88 грн., тобто на всю суму вартості предметів застави та предмету іпотеки, про яку зазначалось вище, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про відмову у включенні поточних вимог в сумі 32 817 015,00 грн. (процентів за користуванням кредитом), які виникли на підставі кредитного договору №011/1-2012/840, за яким банкрут не є позичальником, та розмір заявлених грошових вимог із врахуванням вищезазначеного виходить за межі вартості майна, переданого боржником у даній справі в іпотеку, в заставу та яка визначена сторонами у відповідних договорах.

За ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, наведені апелянтом в апеляційній скаргзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, про що зазначалось вище.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ "Банк Камбіо", та для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції від 10.10.2016 у справі № 910/7266/14 в частині залишення без задоволення поточних грошових вимог ПАТ "Банк Камбіо" в розмірі 32 817 015,00 грн. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі в частині залишення без задоволення поточних грошових вимог ПАТ "Банк Камбіо" в розмірі 32 817 015,00 грн. (в тій частині, що скерована на новий апеляційний розгляд за постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2017 у даній справі), судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-1, 33, 34, 43, 101-103, 105, 106 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ "Банк Камбіо" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 10.10.2016 у справі № 910/7266/14 в частині залишення без задоволення поточних грошових вимог ПАТ "Банк Камбіо" в розмірі 32 817 015,00 грн. - без змін.

2. Матеріали справи № 910/7266/14 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 13.11.2017.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Гаврилюк

Л.Г. Сітайло