КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Справа№ 925/974/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Майданевича А.Г.

за участі представників сторін:

від позивача: Шишкіна О.О. - представник за дов. №1206 від 12.12.2016 року;

від відповідача : Бульба Т.І. - представник за дов. №12390/28-5/10 від 23.10.2017 року;

від третьої особи: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2017 року

у справі № 925/974/17 (суддя: Потапенко В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Черкаської філії ПАТ "Укртелеком"

до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління казначейської служби України в Черкаській області

про стягнення 1 668 182,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Черкаської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (далі - відповідач) про стягнення боргу по компенсації витрат на надання послуг зв'язку на пільговій основі в розмірі 1 668 182,94 грн на підставі договору від 01.01.2015 року № 71і200-06-64, укладеного між сторонами у справі, розрахованого за період з січня 2016 по грудень 2016 року включно.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач всупереч нормам чинного законодавства та договору від 01.01.2015 року № 71і200-06-64, укладеного між сторонами у справі не виконуються з посиланням на те, що відсутнє фінансування.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.08.2017 року у справі №925/974/17 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Черкаської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 1 668 182,94 грн боргу по компенсації витрат на надання послуг зв'язку на пільговій основі на підставі договору від 01.01.2015 року № 71і200-06-64 та 25 022,74 грн витрат на відшкодування судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Також скаржник вказав, що договір між сторонами було укладено під відкладальною умовою в частині виконання зобов'язань відповідачем по оплаті пільгових послуг лише за рахунок субвенції з державного бюджету.

Крім того, скаржник, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення зауважував на порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Так відшкодування витрат позивача здійснюється виключно на підставі бюджетних призначень в межах бюджетних асигнувань (фінансування) за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 року апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2017 року у справі № 925/974/17 прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 31.10.2017 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача у відзиві та судовому засіданні 31.10.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Представник третьої особи у судове засідання 31.10.2017 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 05.10.2017 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, третя особа не скористалася належними їй процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 31.10.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

01.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі директора Черкаської філії ПАТ "Укртелеком" Яніцького І.Я., що діє на підставі положення про філію та довіреності № 4402 від 01.12.2014 року та Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради в особі директора Коцюруби В.П. було укладено договір № 71і200-06-64 (далі - договір) відповідно до умов якого Укртелеком на пільгових умовах надає телекомунікаційні послуги (встановлення телефону, абонплата та користування телефоном) громадянам, які мають пільги згідно чинного законодавства України та на яких поширюються положення законів "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п. 1.2 та 2.1. договору, департамент здійснює розрахунки з Укртелекомом за рахунок субвенції з державного бюджету, яка повинна бути перерахована на рахунок Департаменту, відкритий у державній казначейській службі.

Даний договір згідно п. 7.2. діє протягом 1 року з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

Згідно п 7.3. договору якщо жодна із сторін письмово не повідомляє іншу сторону про припинення дії договору не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення строку дії договору, він вважається пролонгованим (продовженим) автоматично на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Представники обох сторін не заперечують, що договір між ними автоматично продовжується на наступні періоди.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509, ч. 1, 3, 4 ст. 11, ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 року, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг визначено, що встановлені законом пільги з оплати послуг зв'язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Позивач вказує, що Законами України від 22.10.1993 року №3551-ХII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", від 23.03.2000 року №1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", від 24.03.2008 року №203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" встановлені пільги з оплати послуг зв'язку для визначених цими Законами категорій осіб.

Згідно п. 3.3. договору між сторонами Укртелеком не має права відмовляти у наданні послуг особам, які визначені у п. 1.1. договору, тобто які відносяться до категорій осіб, визначених у перелічених законах, навіть якщо поточна заборгованість яких за отримані послуги перевищує 10 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України. Зокрема, пунктом 2 вищевказаної Постанови встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, згідно п. 3 Порядку № 256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування надання вищевказаних соціальних пільг за укладеним між сторонами договором є Департамент соціальної політики Черкаської міської ради.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п.8 Порядку № 256).

На підставі вищевказаних нормативних актів, відповідач, за рахунок державних субвенцій, зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені позивачем внаслідок надання пільговим категоріям населення, передбаченим договором між сторонами, послуг зв'язку на пільгових умовах.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач в порушення вищезазначених вимог законодавства та положень Порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій, не здійснив в повному обсязі відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення, внаслідок чого за період з січня 2016 року по грудень 2016 року включно у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 668 182,94 грн, що підтверджується помісячними актами звіряння розрахунків за спірний період, розрахунки видатків на відшкодування витрат, листування між сторонами, докази направлення Форма 3-пільга (акт звіряння розрахунків).

Розділом 3 договору передбачено, що Укртелеком щомісячно до 5 числа місяця, що настає за звітним, повинен подавати Департаменту звіти згідно форми №2-пільга та №3-пільга за надані Укртелекомом пільги з послуг зв'язку.

Як вбачається із пояснень сторін та з матеріалів справи, акти звіряння розрахунків по вказаних формах відповідачем за період січня-грудня 2016 року не підписувалися.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у відповідності до ст. 599, 625 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умовами договору між сторонами відсутність субвенції з бюджету не звільняє відповідача від виконання зобов'язання.

Також законодавством прямо не передбачена залежність відшкодування відповідачем витрат позивача від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що договір між сторонами було укладено під відкладальною умовою в частині виконання зобов'язань відповідачем по оплаті пільгових послуг лише за рахунок субвенції з державного бюджету, з огляду на наступне.

Згідно ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Отже, тут мається на увазі, що права та обов'язки у обох сторін можуть наставати під відкладальною умовою, а не та ситуація, що позивач послуги надає, а відповідач їх не оплачує під відкладальною умовою.

Відповідно до ч. 1 ст.96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У листі від 30.06.2011 року № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, зокрема, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, у позивача виникло право на відшкодування фактичних витрат на надання послуг, а у відповідача виникло зобов'язання з оплати позивачу вартості таких послуг і відповідно дане зобов'язання не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано відповідних заперечень щодо фактичного надання позивачем послуг пільговим категоріям населення чи щодо їх якісності.

Також суд враховує, що відповідач не надав належних та достатніх доказів вчинення ним дій спрямованих на отримання відповідних субвенцій.

З огляду на вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника щодо відсутності підстав для визнання невиконання або неналежного виконання відповідачем чи виконання з порушенням умов, визначених змістом спірного договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Так, місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2017 року у справі №925/974/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2017 року у справі №925/974/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/974/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді С.А. Гончаров

А.Г. Майданевич