УХВАЛА

20.10.2017Справа № 910/4427/16

За скаргою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

на дії (бездіяльність) Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві

у справі за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламна агенція "51 паралель"

Про стягнення 7 289,90 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Мохонько О.А., довіреність №43-1386 від 24.11.2016

Від відповідача не з?явився

Від ДВС не з?явився

Суть спору:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламна агенція " 51 паралель" (далі - відповідач) про стягнення 7 289,90 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору надання послуг № 50/402 від 01.10.2012р.

Ухвалою суду від 15.03.2016р. порушено провадження у справі № 910/4427/16 та призначено розгляд на 11.04.2016 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/4427/16 позов задовольнити, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламна агенція " 51 паралель" (03190, м.Київ, вул. Кирпоноса 5, офіс 22; ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (19700, Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Обухова 66-Б, ) 4153 (чотири тисячі сто п'ятдесят три) грн. 24 коп. - основного боргу, 522 (п'ятсот двадцять дві) грн. 77 коп. - 3% річних 2613 (дві тисячі шістсот тринадцять) грн. 89 коп. - інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім ) грн.

28.07.2017 відділом діловодства суду від представника Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва отримано скаргу на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до вимог ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії або бездіяльність органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Ухвалою суду від 28.08.2017 розгляд скарги призначено на 09.10.2017.

06.10.2017 відділом діловодства суду від представника скаржника отримано додаткові пояснення до скарги.

В судове засідання 09.10.2017 представники сторін не з'явилися.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд скарги.

Ухвалою суду від 09.10.2017 відкладено розгляд справи на 20.10.2017.

В судове засідання 20.10.2017 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити скаргу.

В судове засідання 20.10.2017 представник відповідача та представник Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направили.

Оскільки, неявка в судове засідання відповідачів та органу ДВС, в силу приписів ст.121-2 ГПК України не є перешкодою для розгляду скарги, судом скарга розглядається за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши представника скаржника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Позивач зазначив, що пред'явив наказ до виконання в органи ДВС Шевченківського району, проте останній було повернуто стягувачеві на підставі постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувану від 29.06.2017, в якій зазначено, шляхом вжитих державним виконавцем заходів виявити майно боржника на яке можливо звернути стягнення у відповідності до закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У постанові від 29.06.2017 року зазначено, державний виконавець проводив такі виконавчі дії: звертався до органів ДФС щодо наявності рахунків в банківських установах, органів МВС з приводу зареєстрованого рухомого майна.

Проте, як випливає із змісту ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено велика кількість виконавчих дії, які державний виконавець може вчиняти для примусового виконання рішення суду.

Державним виконавцем не надано до матеріалів справи, належних та допустимих доказів, які підтверджували, що останнім під час здійснення своїх службових обов'язків виконав всі виконавчі дії передбачені законодавством.

Статтею 115 ГПК України передбачена обов'язковість виконання судових рішень.

Будучи заключною стадією судового процесу, виконання судових рішень має забезпечувати реалізацію захисту прав і охоронюваних законом інтересів сторін, зокрема, особи на користь якої прийняте судове рішення.

Ухилення від виконання судових рішень протирічить інтересам держави і суспільства, підриває основи правосуддя і не сприяє захисту цивільних прав учасників судового процесу.

Згідно п.9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України №9 від 17.10.2012, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому в пункті 32. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.06.2010 №01-08/369 Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України викладено правову позицію, за якою вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Дослідивши матеріали скарги суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів виконання державним виконавцем всіх виконавчих дій, що передбачені ст 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст.86, 121-2 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва.

2. Визнати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинського О.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.06.2017 року - неправомірною та скасувати.

Суддя В.І. Мельник