КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2017 р. Справа№ 910/8397/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Чорної Л.В.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Морозов В.Ю. - посвідчення № 034624 від 23.07.2015;

від ВДВС: Васіна І.О. - представник, дов. № 2020/20.3-03 від 25.09.2017;

від стягувача: Барсегян М.Х. - представник, дов. № б/н від 24.08.2017;

від боржника: Ковтун Т.О. - представник, дов. № 174 від 26.12.2016; Ковбасюк В.А. - представник, дов. № 94 від 14.09.2017; Бабенко В.М - представник, дов. № 176 від 26.12.2016;

від третьої особи 1: Перепелицін К.М. - представник, дов. № 225-КМГ-2955 від 30.08.2017;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2017

у справі № 910/8397/16 (суддя Босий В.П.)

винесеної за результатом розгляду скарги Комунального підприємства "Київський метрополітен"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі №910/8397/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг"

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Київської міської ради,

2. Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

3. Київської міської державної адміністрації

про стягнення 2 705 379 935,83 грн., розірвання договору та витребування майна

за участю Прокуратури міста Києва

за зустрічним позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг"

про визнання недійсним пункту договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про стягнення заборгованості зі сплати прострочених лізингових платежів у сумі 1 959 466 447,88 грн., розірвання договору № 16-Упр-09 на фінансові лізингові послуги (вагону метрополітену) від 16.07.2009 та витребування предмету лізингу - 100 вагонів згідно з переліком.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі № 910/8397/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Київський метрополітен" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" заборгованість з оплати частини вартості предмета лізингу у розмірі 396 828 349,71 грн., заборгованість з оплати відсотків за користування предметом лізингу у розмірі 116 766 204,27 грн., інфляційні у розмірі 235 028 314,75 грн., 3% річних у розмірі 25 332 102,90 грн. та судовий збір у розмірі 55 489,35 грн. В іншій частині у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" відмовлено. В задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі № 910/8397/16 змінено, викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції: "Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково. Стягнути з Комунального підприємства "Київський метрополітен" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррослізинг" заборгованість з оплати вартості частини предмету лізингу у розмірі 365 972 194,84 грн., заборгованість з оплати відсотків за користування предметом лізингу у розмірі 112 303 827,30 грн., інфляційні втрати у розмірі 229 098 329,81 грн., пеню за неналежне виконання зобов'язання в розмірі 42 027 946,73 грн., коефіцієнт коригування у розмірі 1 191 237 276,82 грн., 3% річних у сумі 25 332 102,90 грн., 123 813,30 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 144 461,80 грн. по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. В іншій частині первісного позову відмовити. В задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" відмовити повністю.".

06.02.2017 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/17 скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково.

Визнано недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 16.03.2017, винесену в межах виконавчого провадження ВП№53587903, в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках Комунального підприємства "Київський метрополітен" № 9400, відкритому в АТ "Укрсиббанк", та № 3095, відкритому в АТ "Ощадбанк", які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП "Київський метрополітен". В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із винесеною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16 скасувати в частині задоволення скарги та у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2017 прийнято апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2017у справі № 910/8397/16 до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.10.2017.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 продовжено строк розгляду апеляційної скарги у справі № 910/8397/17; розгляд апеляційної скарги у справі № 910/8397/16 відкладено на 09.11.2017.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. на підготовці для підвищення кваліфікації, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.11.2017 було визначено склад суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 прийнято матеріали справи № 910/8397/16 з розгляду апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16 до свого провадження.

Представники третьої особи-2, -3, у судове засідання 09.11.2017 не з'явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином. Після обговорення, враховуючи, що в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез'явлення їх представників в засідання судової колегії, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників третьої особи-2, -3.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

Законом України «Про виконавче провадження» визначаються умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 10.03.2017 для відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі № 910/8397/16.

16.03.2017 головним державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 53587903.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Також 16.03.2017 державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти Комунального підприємства «Київський метрополітен», що містяться на рахунках в ПАТ «Марфін Банк», ПАТ «Банк Кредит Дніпро», АБ «Укргазбанк», ПАТ «Правекс-Банк», АТ «Укрсиббанк», Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», ПАТ «Айбокс Банк».

Згідно із ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч. 2 т. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Боржник у справі зазначає, що в результаті арешту всіх розрахункових рахунків, в тому числі і розрахункових рахунків № 9400, відкритого в АТ «Укрсиббанк», та № 3095, відкритого в АТ «Ощадбанк», які передбачені для сплати податків з доходів працівників та видачі заробітної плати працівникам підприємства, відповідач не має змоги виплатити заробітну плату працівникам свого підприємства та перерахувати відповідні соціальні внески та податки до бюджету.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі договору банківського рахунку № 2149 від 10.12.2014 ПАТ «Державний ощадний банк України» зобов'язався надавати КП «Київський метрополітен» послуги з розрахунково-касового обслуговування, які пов'язані із переказом грошей з рахунка клієнта №3095, а також здійсненням інших операцій, передбачених цим договором.

В подальшому, 12.09.2016 між ПАТ «Державний ощадний банк України та боржником укладено, відповідно до умов якого, боржник замовив, а Банк взяв на себе зобов'язання здійснювати зарахування на поточні рахунки, операції за якими здійснюються з використанням платіжних карток, відкриті в Банку працівникам боржника, на умовах та в строки, визначені цим договором, заробітної плати та інших виплат працівникам боржника.

Відповідно до п. 2.1.3 договору № 603-Упр-16 при проведенні операцій формування електронних платіжних документів за допомогою системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» боржник зобов'язується сформувати в системі дистанційного обслуговування платіжне доручення на загальну суму коштів відповідно до списку для перерахування коштів з поточного/транзитного рахунку на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку №1002, відкритий для заробітного проекту.

01.12.2015 між ПАТ «Укрсиббанк» та боржником укладено договір банківського рахунку та обслуговування продуктів клієнта системою «StarAccess» №1, згідно якого Банк відкрив боржнику рахунок № 9400 в національній валюті для зберігання грошей та здійснення операцій з розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів.

В подальшому, 05.04.2016 між вказаними особами укладено договір про обслуговування виплати заробітної плати та інших виплат співробітникам боржника в безготівковій формі №320794001, згідно якого боржник перераховує грошові кошти за всіма виплатами своїми виплатами своїм співробітникам для подальшого зарахування таких коштів на відкриті у Банку карткові рахунки.

Таким чином, на підставі вказаних договорів, з поточних рахунків боржника № 9400 та № 3095 відбувалося перерахування грошових коштів співробітникам такого підприємства в якості виплати заробітної плати та інших соціальних платежів.

Статтями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 р. №95, ратифікованої Україною 04.08.1961р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно із ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи викладене, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19.10.2016 у справі № 915/1855/15.

Дослідивши наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що арешт грошових коштів боржника, які знаходяться на рахунку №9400, відкритому в АТ «Укрсиббанк», та №3095, відкритому в АТ «Ощадбанк», та які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників боржника, суперечить вказаним нормам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Також Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки станом на момент винесення постанови про арешт коштів боржника від 16.03.2017, яка в силу ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» мала бути винесена негайно після відкриття виконавчого провадження, у державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були відсутні відомості стосовно використання грошових коштів, що знаходилися на вказаних рахунках, з метою виплати заробітної плати працівникам боржника, суд не вбачає в даному випадку в її діях будь-яких порушень.

Враховуючи викладене, визнання такої постанови недійсною в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку №9400, відкритому в АТ «Укрсиббанк», та №3095, відкритому в АТ «Ощадбанк», які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників боржника, є правомірним та обґрунтованим.

Однак, вимога позивача про зобов'язання державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про зняття арешту з вказаних рахунків задоволенню не підлягає, оскільки у п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 13 від 26.13.2003 зазначено, що заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 121 2 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 248 24 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону N 606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону N 606-XIV).

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Позбавлення боржника можливості здійснити виплату заробітної плати працівникам, нарахувати єдиний соціальний внесок до Пенсійного фонду України та податок з доходів фізичних осіб є порушенням ст.ст. 8 ,9, 19, 43 Конституції України, ст.ст. 2, 10 Женевської Конвенції про захист заробітної плати, ст. 115 КЗпП та ст. 24 Закону України "Про оплату праці".

Також слід зазначити, що з метою уникнення можливості виплати інших платежів, крім здійснення виплат по заробітної платі та інших виплат працівникам боржника, ПАТ "Укрсоцбанк" та боржником укладено 02.06.2017 додаткову угоду № 15 до договору від 01.12.2015 № 1 банківського рахунку, яка передбачає виключне використання рахунку для здійснення витрат по заробітній платі та інших виплат працівникам боржника.

Крім того, боржник звернувся із листами до ПАТ "Державний ощадний банк України" від 02.06.2017 № 568-НДФ та від 02.06.2017 № 708-НДФ, в яких просив обмежити здійснення платіжних операцій по поточному рахунку № 3095, крім виплат заробітної плати та інших виплат працівникам боржника за договором від 12.09.2016 № 603-Упр-16 та просив надати проект відповідної додаткової угоди для підписання.

Обставини, на які скаржник посилається як на підставу для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16, визнаються колегією суддів безпідставними.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16 та для задоволення апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/8397/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

Л.В. Чорна