ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа № 911/2723/17

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Роско Трейд, м. Одеса

до Селянського фермерського господарства Золота Нива, Київська обл., Ставищенський р-н, с. Торчиця

про стягнення 58141,60 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 16.09.2017 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (договір № 56 від 25.09.2017 р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю Роско Трейд (далі позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до селянського фермерського господарства Золота Нива (далі відповідач) про стягнення 58197,18 грн., з яких 44441,76 грн. заборгованості, 2965,00 грн. 3 % річних та 10790,42 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати вартості поставленого товару за накладними № 1475 від 11.06.2015 р., № 1476 від 15.06.2015 р., № 1536 від 17.06.2015 р., № 1555 від 18.06.2015 р., № 1556 від 19.06.2015 р. всього на загальну суму 44441,76 грн., у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 44441,76 грн. Враховуючи наявну заборгованість відповідача позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 2965,00 грн. 3 % річних та 10790,42 грн. інфляційних втрат.

06.10.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість про те, що позивач поставляв відповідачу засоби захисту рослин. Відповідач стверджує, що сторонами було узгоджено, що у випадку неспрацювання певного засобу, позивач зобовязувався за власний рахунок поставити інший засіб у встановлені сторонами строки або списати заборгованість по поставці. Відповідач зазначає, що у 2015 р. позивачем було поставлено гербіцид «Тізер» в кількості 120 л. на загальну суму 31894,80 грн., за який відповідач розрахувався повністю. 18.04.2015 р. відповідачем було застосовано гербіцид «Тізер», проте останній не спрацював, про що відповідачем було повідомлено позивача. Враховуючи викладене, відповідач, посилаючись на довідку управління агропромислового розвитку № 01-39/411 від 03.10.2017 р., зазначає, що у звязку з не вчасним спрацюванням гербіциду «Тізер» він втратив 70 тонн зерна соняшника на суму 581000,00 грн., тобто зазнав збитки. Також, відповідач зазначає, що позивач за домовленістю мав повернути відповідачу кошти за поставлений неналежної якості товар на загальну суму 31894,80 грн., а з метою частково відшкодування збитків, позивач погодився за власний рахунок поставити відповідачу товар за видатковими накладними № 1475 від 11.06.2015 р., № 1476 від 15.06.2015 р., № 1536 від 17.06.2015 р., № 1555 від 18.06.2015 р. та № 1556 від 19.06.2015 р. Отже, відповідач вважає, що поставлені позивачем відповідачу за вказаними видатковими накладними засоби захисту рослин на загальну суму 44441,76 грн. є відшкодуванням відповідачу за поставлений неналежної якості засіб «Тізер» та нанесені внаслідок цього збитки.

10.10.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява № 04/10-2 від 04.10.2017 р. про уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнює (зменшує) позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на користь позивача 44441,76 грн. заборгованості, 2964,86 грн. 3 % річних та 10734,98 грн. інфляційних втрат, всього 58141,60 грн. Вказана заява позивача за своїм змістом є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 58141,60 грн., з яких 44441,76 грн. заборгованості, 2964,86 грн. 3 % річних та 10734,98 грн. інфляційних втрат.

26.10.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення № 19/10-3 від 19.10.2017 р., в яких позивач зазначає, що відповідач підтверджує не оплату за пятьма накладними, які є підставою позову. Також, позивач зазначає, що домовленості між сторонами не існувало, договору не було укладено, наявні лише одноособові листи відповідача без доказів направлення їх позивачу у 2015 році, а також немає згоди позивача на відшкодування. Документи щодо гербіциду «Тізер» не мають відношення до предмету позову. Крім того, факт не спрацювання гербіциду «Тізер» не доведений відповідачем жодним чином.

У судовому засіданні 10.10.2017 р. судом оголошувалась перерва до 02.11.2017 р.

Представник позивача у судових засіданнях 10.10.2017 р. та 02.11.2017 р. позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судових засіданнях 10.10.2017 р. та 02.11.2017 р. проти позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 53321,36 грн. за видатковими накладними № 1475 від 11.06.2015 р. на суму 1465,87 грн., № 1476 від 15.06.2015 р. на суму 15246,00 грн., № 1536 від 17.06.2015 р. на суму 19530,00 грн., № 1554 від 18.06.2015 р. на суму 8879,60 грн., № 1555 від 18.06.2015 р. на суму 7378,00 грн. та № 1556 від 19.06.2015 р. на суму 821,89 грн., які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

У зазначених накладних міститься посилання на договір № ДВ-5 від 27.03.2015 р., проте як представник позивача так і представник відповідача пояснили, що договір № ДВ-5 від 27.03.2015 р. між сторонами не укладався, а посилання на нього у видаткових накладних є помилковим.

Таким чином, між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки у спрощеній формі, відповідно до якого позивач зобовязувався поставити товар, а відповідач оплатити поставлений товар.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи викладене, відповідач повинен був оплатити поставлений товар за видатковими накладними № 1475 від 11.06.2015 р. до 12.06.2015 р., № 1476 від 15.06.2015 р. до 16.06.2015 р., № 1536 від 17.06.2015 р. до 18.06.2015 р., № 1554 від 18.06.2015 р. до 19.06.2015 р., № 1555 від 18.06.2015 р. до 19.06.2015 р., № 1556 від 19.06.2015 р. до 20.06.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, за накладною на повернення № 42 від 06.07.2015 р. відповідачем було повернено товар на суму 8879,60 грн., отриманий за видатковою накладною № 1554 від 18.06.2015 р.

Відповідач в порушення ч. 1 ст. 692 ЦК України за видатковими накладними № 1475 від 11.06.2015 р., № 1476 від 15.06.2015 р., № 1536 від 17.06.2015 р., № 1555 від 18.06.2015 р., № 1556 від 19.06.2015 р. на загальну суму 44441,76 грн. у встановлений строк не розрахувався, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 44441,76 грн.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки належних доказів наявності між сторонами домовленості, про яку йдеться у відзиві, оформленої відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, відповідачем не надано.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 44441,76 грн. за поставлений позивачем товар на підставі видаткових накладних №1475 від 11.06.2015 р., №1476 від 15.06.2015 р., №1536 від 17.06.2015 р., №1555 від 18.06.2015 р. та №1556 від 19.06.2015 р. станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 44441,76 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 2964,86 грн. 3 % річних та 10734,98 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 2964,86 грн. 3 % річних, нарахованих за загальний період з 12.06.2015 р. по 06.09.2017 р. на заборгованість відповідача за кожною видатковою накладною окремо.

Оскільки наданий позивачем розрахунок 3 % річних є арифметично вірний, то позовна вимога про стягнення з відповідача 2964,86 грн. 3 % річних підлягає задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 10734,98 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 12.06.2015 р. по 06.09.2017 р. на заборгованість відповідача за кожною видатковою накладною окремо.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за червень 2015 р. оскільки заборгованість відповідача за накладними № 1475 від 11.06.2015 р., № 1476 від 15.06.2015 р., № 1536 від 17.06.2015 р., № 1555 від 18.06.2015 р. та № 1556 від 19.06.2015 р. виникла 12.06.2015 р., 16.06.2015 р., 18.06.2015 р., 19.06.2015 р. та 20.06.2015 р., а отже складає менше місяця. Також, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за період з 01.09.2017 р. по 06.09.2017 р., оскільки вказаний період складає менше місяця.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 01.07.2015 р. по 31.08.2017 р. на заборгованість відповідача за кожною видатковою накладною окремо, становить 10515,58 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з селянського фермерського господарства Золота Нива (09413, Київська обл., Ставищенський район, с. Торчиця, вул. Михайлівська, буд. 21, код 31345555) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Роско Трейд (65114, Одеська обл., м. Одеса, проспект Маршала Жукова, буд. 47/3, код 36673556) 44441,76 грн. (сорок чотири тисячі чотириста сорок одну грн. 76 коп.) заборгованості, 2964,86 грн. (дві тисячі девятсот шістдесят чотири грн. 86 коп.) 3 % річних, 10515,58 грн. (десять тисяч пятсот п'ятнадцять грн. 58 коп.) інфляційних втрат та 1593,96 грн. (одну тисячу пятсот девяносто три грн. 96 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 21.11.2017 р.

Суддя О.О. Рябцева