РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017Справа №910/13054/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" Кашути Д.Є.

до Національного банку України;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

про стягнення 8 463 118,13 грн. та визнання права власності на цінні папери.

Суддя О.В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Куликов Ю.Ю., представник, довіреність №10-л від 18.07.2017 р.;

Палажченко О.О., представник, довіреність №10-л/2 від 18.07.2017 р.;

Від відповідача: Бойко С.М., представник, довіреність № 18-0011/71834 від 23.10.2017 р.;

Від третьої особи: Кустова Т.В., представник, довіреність № 27-6794/17 від 30.03.2017 р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України, з урахуванням уточнень, про скасування нарахованої та стягнутої НБУ з ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" пені у розмірі 5475205,48 грн., стягнення отриманого купонного доходу у розмірі 3240583,00 грн. та отриманого доходу від погашення цінних паперів у розмірі 860800,00 грн., визнання за ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" права власності на цінні папери - державні облігації України UA у кількості 20302 шт. номінальною вартістю 20302000,00 грн. та державні облігації України UA у кількості 4304 шт. номінальною вартістю 3012800,00 грн., а також, про стягнення процентів за користування купонним доходом і коштами, отриманими від погашення цінних паперів в сумі 70047,96 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 4 291 687,17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 року, до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 року, позовні вимоги ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" задоволено частково, а саме: стягнуто з НБУ на користь ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" отриманий купонний дохід у розмірі 3240583,00 грн. та отриманий дохід від погашення цінних паперів у розмірі 860800,00 грн., а також, визнано за ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" право власності на цінні папери - державні облігації України UA у кількості 20302 шт. загальною номінальною вартістю 20302000,00 грн. та державні облігації України UA у кількості 4304 шт. загальною номінальною вартістю 3012800,00 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі № 910/13054/16 касаційну скаргу Національного банку України задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 року у справі № 910/13054/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 № 05-23/2758 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2017, справа № 910/13054/16 передана для розгляду судді Мандриченку О. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2017 року поновлено провадження у справі № 910/13054/16, розгляд справи призначено на 31.10.2017 р.

Через відділ діловодства господарського суду 31.10.2017 представником відповідача подано клопотання про колегіальний розгляд справи. Зазначене клопотання судом відхилено, оскільки спір між сторонами у даній справі не відноситься до категорії складних і відповідачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень, які б свідчили про складність цієї справи.

У судових засіданнях 31.10.2017 р. та 07.11.2017 р. оголошувалась перерва у справі відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Через відділ діловодства господарського суду 07.11.2017 року представником відповідача подано клопотання про призначення у справі судової експертизи. Судом відхилене зазначене клопотання, оскільки відповідачем не обґрунтовано неможливості вирішення спору без призначення відповідної судової експертизи та дійсної необхідності для застосування спеціальних знань.

У судовому засіданні 07.11.2017 р. представники позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та представник третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві та письмових поясненнях на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Національним банком України укладено низку кредитних договорів та договорів застави державних облігацій України, в тому числі кредитний договір від 06.11.2014 № 247/11-14/КТ.

Згідно із пунктом 1.1 кредитного договору Кредитор надав Позичальнику кредит в сумі 22 500 000,00 грн. на строк з 06.11.2014 по 26.12.2014 з оплатою 19,85% річних.

06.11.2014 у забезпечення зобов'язань позивача за кредитним договором, між позивачем та відповідачем укладено договір застави Державних облігацій України № 247/11-14/ДОУ.

Пунктом 1.2 визначено, що позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передав у заставу відповідачеві державні облігації України у бездокументарній формі загальною вартістю 23 638 546,88 грн., а саме державні облігації України UA у кількості 20 302 штук номінальною вартістю 1000 грн. за одну штуку балансовою вартістю 1028,19 грн. за одну штуку загальною вартістю 20 302 000,00 грн. із датою погашення 15.08.2018; державні облігації України UA у кількості 4 304 штук номінальною вартістю 1000,00 грн. за одну штуку, балансовою вартістю 775,22 грн., загальною номінальною вартістю 3 012 800,00 грн. із строком погашення 30.09.2019.

Право власності позивача на зазначені вище цінні папери станом на дату укладення договору застави підтверджено Біржовими звітами - витягами з Переліку біржових контрактів, укладених на Фондовій біржі ПФТС.

На виконання пункту 2.1.1 кредитного договору відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача суму кредитних коштів та одночасно заблокував у депозитарії цінних паперів відповідача цінні папери, визначені у договорі застави, які були надані під забезпечення кредиту.

Згідно із пунктом 2.2.4 кредитного договору відповідач має право забезпечити наступного робочого дня за днем неповернення коштів позивачем віднести заборгованість на рахунки з обліку простроченої заборгованості та прострочених нарахованих доходів, а також нарахувати з наступного календарного дня, що настає за днем порушення позичальником будь-якого зобов'язання за кредитним договором, пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення виконання зобов'язання.

Пунктом 2.2.11 кредитного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором відповідач має право стягнути штраф у розмірі 30 000,00 грн.

01.12.2014 між ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Національним банком України було укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, яким змінено строк погашення відсотків за користування кредитом за листопад 2014 року на 26.12.2014.

Згідно із пунктом 2 Постанови Правління Національного банку України від 09.10.2014 № 655 "Про заходи зміни умов користування кредитами та операціями репо" в редакції, яка діяла з 10.10.2014 стягнення пені, нарахованої за несвоєчасну сплату процентів та штрафі, накладених за порушення умов відповідних кредитних договорів, не здійснюється.

Пунктом 1.4. розділу VI Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 259 від 30.04.2009 визначено, що Національний банк має право з дня виникнення простроченої заборгованості банку здійснювати списання коштів з кореспондентського рахунку банку та його філій, які працюють у СЕП за окремими кореспондентськими рахунками (далі - кореспондентський рахунок). Якщо немає (недостатньо) коштів на кореспондентському рахунку банку, то Національний банк уживає заходів щодо задоволення в повному обсязі своїх вимог за операціями з регулювання ліквідності відповідно до укладених договорів і вимог законодавства України, у тому числі шляхом продажу предмета застави (операції) та/або переведення його за справедливою вартістю у свою власність.

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме, копій листів вих. № 358 від 21.11.2014, № 395 від 16.12.2014, № 404 від 22.12.2014 вбачається, що позивач звертався до Національно банку України з проханням щодо внесення змін до кредитного договору та щодо незастосування штрафних санкцій та інших заходів впливу за простроченою заборгованістю, яка утворилася за позивачем на той момент, які були залишені відповідачем без відповіді.

Постановою Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ у власність відповідача було переведено предмет застави (державні облігації України: UA у кількості 20 302 штук номінальною вартістю 1000,00 грн. за одну штуку балансовою вартістю 1028,19 грн. за одну штуку загальною вартістю 20 302 000,00 грн. із датою погашення 15.08.2018; UA у кількості 4 304 штук номінальною вартістю 1000,00 грн. за одну штуку, балансовою вартістю 775,22 грн., загальною номінальною вартістю 3 012 800,00 грн. із строком погашення 30.09.2019).

Окрім того, відповідач нарахував позивачеві пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 5 475 205,48 грн.

25.02.2016 постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/18784/15, що набрала законної сили, постанова Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ визнана незаконною та скасована.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із постановою Правління Національного банку України від 09.10.2014 № 655 "Про заходи зміни умов користування кредитами та операціями репо" в редакції, що діяла з 10.10.2014, відповідно до п. 2 якої стягнення пені, нарахованої за несвоєчасну сплату процентів та штрафі, накладених за порушення умов відповідних кредитних договорів, не здійснюється.

Пунктом 3 Постанови Правління Національного банку України № 363 від 09.06.2015 визначено, що штрафні санкції за невиконання умов договору під час розгляду Національним банком України клопотання та документів про зміну умов кредитного договору та/або договору репо не нараховуються, а нараховані підлягають списанню.

Постановою Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ у власність відповідача було переведено предмет застави за вказаним вище договором застави, а також нараховано позивачеві пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 21 283 375,93 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі № 826/18784/15, яка набрала законної сили, постанову Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ визнано незаконною та скасовано.

Згідно із частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Тобто, для господарського суду під час розгляду справи № 910/12230/16 є преюдиційними обставини, встановлені у резолютивній частині (абзаці четвертому) постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі № 826/18784/15 щодо визнання незаконною та скасування постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ.

Крім того, у мотивувальній частині вказаної постанови апеляційного адміністративного суду міститься висновок про те, що розпорядження Національного банку № 40-04/30-др/БТ від 23.06.2015 у відповідності до пункту 49 Положення про депозитарну та клірингову діяльність Національного банку України", затвердженого постановою Правління Національного банку України № 387 від 25.09.2013, не має ознак правочину відповідно до Цивільного кодексу України, оскільки воно було видане на виконання умов укладених кредитних договорів та договорів застави, а тому підстави для прийняття рішення про нікчемність правочину відсутні. При цьому суд зазначив, що оскільки суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування Постанови Національного банку України № 407/БТ від 23.06.2015, якою здійснене переведення державних облігації UА , UА , зазначені облігації підлягають поверненню Національним Банком України - ПАТ"Комерційний банк "Фінансова Ініціатива".

Висновок який викладений в мотивувальній частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду містять правову оцінку фактичних обставин справи № 826/18784/15, таким чином не є преюдиціальним у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди) - є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Згідно із частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, однією з яких є відшкодування збитків. Підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських правовідносин є скоєне ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин повинен відшкодувати спричинені ним збитки суб'єкту, права чи законні інтереси якого були порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата чи пошкодження її майна, а також неотримання доходів, які управнена сторона отримала б при належному виконанні зобов'язання іншою стороною (ст. 224 ГК України).

Розмір та строки отримання купонного доходу та погашення цінних паперів встановлені постановою Міністерства фінансів України від 21.05.2014 № 139 "Про випуск облігацій внутрішньої державної позики для відшкодування сум податку на додану вартість", що підтверджено розміщеною на сайті Міністерства фінансів України http://www.minfin.gov.ua/ інформацією щодо умов випуску облігацій внутрішніх державних позик, що знаходяться в обігу станом на 03.12.2015.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у справі отриманого відповідачем за час дії незаконної постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ купонного доходу (облігації UA: 19.08.2015 - 1 446 517,50 грн., 17.02.2016 - 1 446 517, 50 грн.; облігації UA: 05.10.2015 - 183 996,00 грн., 04.04.2016 - 163 552,00 грн.) у загальному розмірі 3 240 583,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Постанова ж Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ за своєю правовою природою є актом органу державного управління.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України є особливим центральним органом державного управління, а, отже, наділений державно-владними повноваженнями, правові акти, що ним видаються, можна визначити як волевиявлення НБУ у визначеній формі в межах встановленої законодавством України компетенції в області регулювання грошово-кредитних відносин шляхом встановлення правових норм, конкретної практики їх реалізації чи індивідуальних приписів.

Постанова Правління Національного банку України є саме нормативним актом вказаного державного органу, а не правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, тому скасування такого нормативного акта є самостійною підставою для відшкодування спричинених його прийняттям збитків.

Як вже зазначалося вище, згідно із пунктом 1.4. розділу VI Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 259 від 30.04.2009, Національний банк має право продажу предмета застави (операції) та/або переведення його за справедливою вартістю у свою власність.

Скасованою постановою Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ відбувся перехід до відповідача права власності на цінні папери у бездокументарній формі - спірні державні облігації України, що є предметом договору застави.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням вказаного вище є обґрунтованою вимога позивача у даній справі про визнання за ним права власності на цінні папери - державні облігації України UA у кількості 20302 штук номінальною вартістю 20302000 грн. 00 коп.; державні облігації України UA у кількості 4304 штук номінальною вартістю 3012800 грн. 00 коп., оскільки доведеним є факт порушення такого права власності відповідачем у справі.

Позивач також заявив вимогу про скасування необґрунтованого, на його думку, нарахування відповідачем пені у розмірі 21283375 грн. 93 коп.

Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Одним з елементів позову є предмет позову. Предмет позову - це матеріально правова вимога, заявлена позивачем у суд до відповідача відносно усунення допущеного відповідачем порушення права позивача.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, ніж зазначено в цій статті, способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, якими способами захисту цивільних прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер. Проте захист таких інтересів повинний вчинюватись у спосіб, передбачений законодавством, у тому числі процесуальним.

Таким чином, заявлена позивачем вимога про скасування нарахованої та стягнутої відповідачем пені у розмірі 5 475 205,48 грн. не відповідає встановленим статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України способам захисту порушеного права (не відповідає жодному способу захисту прав та інтересів, яким здійснюється усунення порушення права позивача), що є підставою для відмови у її задоволенні.

Є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, й позовні вимоги про стягнення 3% річних за користування купонним доходом та коштами, отриманими від погашення цінних паперів, в сумі 70047 грн. 96 коп., інфляційних нарахувань в сумі 4 291 687 грн. 17 коп., нарахованих та заявлених до стягнення позивачем з посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки вказана норма регулює зобов'язальні відносини і не розповсюджується на вимоги щодо стягнення збитків.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заперечення відповідача, які містяться в матеріалах справи, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного банку України (м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, код 00032106) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. (м. Київ, вул. Щорса, буд. 7/9, код 33299878) отриманий купонний дохід у розмірі 3240583 грн. 00 коп. (три мільйони двісті сорок тисяч п'ятсот вісімдесят три гривні) отриманий дохід від погашення цінних паперів у розмірі 860800 грн. 00 коп (вісімсот шістдесят тисяч вісімсот гривень) та судові витрати в розмірі 209 456 (двісті дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

3. Визнати за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" право власності на цінні папери - державні облігації України UA у кількості 20302 штук загальною номінальною вартістю 20302000 грн. 00 коп.; державні облігації України UA у кількості 4304 штук загальною номінальною вартістю 3012800 грн. 00 коп.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 22.11.2017 р.