ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Справа № 908/3502/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А. (доповідач)
суддівБарицької Т.Л., Іванової Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізького обласного військового комісаріату
на рішення та на постановуГосподарського суду Запорізької області від 06.02.2017 Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017
у справі№ 908/3502/16
Господарського судуЗапорізької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрнафта"
доЗапорізького обласного військового комісаріату
простягнення 1185,90 грн
за участю представників:

позивача: повідомлений, але не з'явився;

відповідача: повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.02.2017 у справі №908/3502/16 (суддя - Дроздова С.С.) позовні вимоги задоволено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017 (колегія судів у складі: голосуючий суддя - Агапов О.Л., судді - Будко Н.В., Мартюхіна Н.О.) рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2017 у справі №908/3502/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечує, просить прийняті у даній справі оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що відповідно до повістки № 458 Токмацького об'єднаного міського військового комісаріату та на підставі Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", працівник відділення реалізації нафтопродуктів по Запорізькій області ПАТ "Укрнафта" ОСОБА_4 направлений на проходження навчальних зборів з 31.08.2015 по 10.09.2015 строком на 11 діб (наказ від 26.08.2015 № 1757-зк).

Відділення реалізації нафтопродуктів по Запорізькій області ПАТ "Укрнафта" на підставі ч. 13 ст. 29 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2006 № 1644 "Про порядок і розміри грошового забезпечення і заохочення військовозобов'язаних" та Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов'язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 № 80, направило до Токмацького міського військового комісаріату Запорізької області рахунок-фактуру від 29.09.2015 № СФ-0000097 для компенсації витрат з виплати середньої заробітної плати в сумі 1 318,90 грн.

Токмацький міський військовий комісаріат Запорізької області листом від 13.10.2015 № С/3256 повідомив позивача про направлення документів на відшкодування середньої заробітної плати на покриття витрат на утримання військовозобов'язаного гр.ОСОБА_4 до військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату.

В зв'язку з невідшкодуванням вищезазначених витрат, 21.01.2016 Відділення реалізації нафтопродуктів по Запорізькій області ПАТ "Укрнафта" звернулось до військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату з листом № 08.1.14/64, в якому просило повідомити причини не здійснення перерахування цих коштів та зазначити термін здійснення відшкодування.

Запорізький обласний військовий комісаріат листом від 25.01.2016 № 89/ф повідомив позивача про те, що при розгляді наданих документів, комісаріатом виявлена розбіжність з даними Наказу військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату від 01.09.2015 № 487 у періодах перебування гр.ОСОБА_4 На думку військового комісаріату, період перебування зазначеної особи на навчальних зборах є з 01.09.2015 по 10.09.2015, тобто на один день менше, ніж зазначено в документах, наданих підприємством, а тому з цих причин компенсація ПАТ "Укрнафта" не була проведена.

Листом від 18.03.2016 № с/768 Токмацький міський військовий комісаріат Запорізької області повідомив, що гр.ОСОБА_4 перебував на навчальних зборах, згідно наказу військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату № 487 від 01.09.2015 10 діб, в період з 01.09.2015 по 10.09.2015.

З огляду на вищезазначені обставини, Відділенням реалізації нафтопродуктів по Запорізькій області ПАТ "Укрнафта" було проведено коригування середньої заробітної плати гр.ОСОБА_4 за 10 діб.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський виходили з положень КЗпП України, Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2006 № 1644 "Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов'язаних та резервістів, грошової виплати резервістам", врахувавши положення Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов'язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 № 80, надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності, дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Згідно з приписами ст. 29 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" передбачено, що за призваними на збори військовозобов'язаними на весь період зборів та резервістами на весь час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середня заробітна плата на підприємстві, в установі організації незалежно від підпорядкування і форм власності. Виплата середньої заробітної плати військовозобов'язаним за весь період зборів та резервістам за час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За громадянами України, які проходять підготовку з військово-технічних спеціальностей з відривом від виробництва, на весь час підготовки, включаючи час проїзду до місця підготовки та у зворотному напрямку, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування і форм власності (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу").

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов'язаних та резервістів, грошової виплати резервістам" від 23.11.2006 № 1644 роз'яснено, що виплата середнього заробітку військовозобов'язаним, у тому числі резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат на рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Згідно з п.п. 7,8 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов'язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 № 80, за військовозобов'язаними, призваними на збори, зберігається на весь період зборів, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, місце роботи, займана посада та середній заробіток як на основній, так і на сумісних роботах. Особам, призваним на збори, виплачується заробітна плата за відпрацьований час до дня припинення роботи у зв'язку з від'їздом на збори, а також середня заробітна плата за перші півмісяця зборів. За решту часу перебування на зборах виплата заробітної плати провадиться у звичайні строки, установлені на підприємстві, в установі чи організації, де працює військовозобов'язаний.

Виплата середнього заробітку військовозобов'язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами (п.11 Інструкції).

Підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов'язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов'язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов'язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). До рахунків додаються відомості на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов'язаним, призваним на збори, згідно з цією Інструкцією за відповідною формою (п. 12 Інструкції).

Відповідно до п. 13 Інструкції середній заробіток військовозобов'язаних, призваних на збори, розраховується підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, відповідно до чинних нормативно-правових актів.

Як встановили попередні судові інстанції, на виконання вищенаведених вимог, гр.ОСОБА_4 підприємством нараховано та виплачено 1 185,90 грн середнього заробітку і з цієї суми до бюджету перераховані відповідні податки та збори (розрахунковий лист від 30.09.2015 та 31.03.2016, витяг з відомості на виплату за другу половину вересня 2015 року, платіжне доручення від 07.10.2015 № 4924).

04.04.2016 Відділення реалізації нафтопродуктів по Запорізькій області ПАТ "Укрнафта" звернулось до військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату з листом № 08.1.14/361, в якому просило компенсувати підприємству витрати на виплату середньої плати на утримання військового зобов'язаного гр. ОСОБА_4 в сумі 1 185,90 грн, однак отримало відповідь (лист від 20.10.2016 № 771/ф), що фінансування Запорізького обласного військового комісаріату вищими інстанціями для проведення виплат минулого періоду, наприкінці 2015 року та у 2016 році не проводилось.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, як встановили суди попередніх інстанцій, позивачем належним чином виконані вимоги законодавства щодо надання відповідних документів стосовно виплати військовозобов'язаному працівнику середньої заробітної плати за період знаходження на навчальних зборах, то враховуючи вимоги вищенаведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що реалізація позивачем права на відшкодування базується на приписах чинного законодавства.

Господарські суди обґрунтовано відхилили посилання відповідача на те, що відсутність бюджетних коштів є підставою для не здійснення позивачеві відшкодування витрат. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 зазначено, що відсутність бюджетних коштів не може виправдовувати бездіяльність з невиконання зобов'язання, передбаченого Законом.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вищезазначені висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог, зроблені з дотриманням вимог ст. 43, 47, 43 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильного застосування законодавства під час розгляду справи.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

В частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам ст. 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Запорізького обласного військового комісаріату залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі №908/3502/16 - без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

Л.Б. ІВАНОВА