ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.11.2017 Справа № 904/9036/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", м. Дніпро

про стягнення 88 774, 35 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. б/н від 12.12.16 р., головний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи Управління правового супроводження проектів в місті Дніпро юридичного департаменту ТОВ "Регіональна газова компанія";

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 3/4-169 від 07.11.17 р., заступник начальника фінансового відділу установи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 79 262, 81 грн. пені, 9 511, 54 грн. річних.

Відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що ДП "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" є бюджетною установою та кошторисом доходів та видатків на 2017 рік не передбачені видатки на погашення пені та штрафів.

13.11.2017 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2017 р. господарським судом розглянуто спір за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (Позивач у даній справі) до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (Відповідач у даній справі) про стягнення заборгованості за договором на постачання природного газу № 41SBDpz1717-17 від 20.02.2017 р. (справа № 904/6716/17), за результатами розгляду якого прийнято рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ДП «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» 1 236 078, 82 грн. основного боргу, 103 648, 71 грн. пені за період 01.04.2017 р. по 12.06.2017 р. та 11 846, 44 грн. річних за період 01.04.2017 р. по 12.06.2017 р.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначене вище рішення набрало законної сили 21.07.2017 р., про що господарським судом видано відповідний наказ на примусове виконання.

Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач продовжує порушувати умови Договору на постачання природного газу № 41SBDpz1717-17 від 20.02.2017 р. в частині своєчасних розрахунків, здійснивши лише часткову оплату заборгованості (26.07.2017 р. на суму 200 400 грн.; 09.08.2017 р. на суму 216 554, 64 грн.; 15.09.2017 р. на суму 30 1000, 49 грн.; 20.09.2017 р. на суму 87 599, 51 грн.).

З огляду на вище викладені обставини, позивач просить стягнути 79 262, 81 грн. пені за період з 15.06.2017 р. по 10.10.2017 р. та 9 511, 54 грн. річних за період з 15.06.2017 р. по 10.10.2017 р.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження по його примусовому виконанню.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на те, що відповідач заборгованість за зазначеним вище рішенням в повному обсязі не сплатив, доказів її погашення суду не надав, вимоги позивача щодо стягнення 79 262, 81 грн. пені за період з 15.06.2017 р. по 10.10.2017 р. та 9 511, 54 грн. річних за період з 15.06.2017 р. по 10.10.2017 р., слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, судом не приймаються на підставі наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Таким чином, посилання відповідача на відсутність фінансування не звільняє його від відповідальності.

Керуючись ст.ст. 509, 599 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, 80, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, 2, ) 79 262, 81 грн. (сімдесят девять тисяч двісті шістдесят дві гривні 81 коп.) пені, 9 511, 54 грн. (дев`ять тисяч пятсот одинадцять гривень 54 коп.) річних, 1 600 (одна тисяча шістсот гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.11.2017

Суддя ОСОБА_3