РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017Справа № 910/15419/17

За позовом Приватного підприємства "Транс-Атлас"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 34 325,00 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача:не з'явились;

від відповідача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю № 120 від 14.03.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Транс-Атлас" (надалі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором-заявкою № 10/03/2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.03.2017р. в розмірі 34 325,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов вказаного договору позивач здійснив перевезення вантажу, натомість відповідач за надані позивачем послуги з перевезення вантажу не розрахувався.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити позивачеві в задоволенні його вимог, посилаючись на те, що наданий позивачем договір не може бути належним доказом виникнення правовідносин між сторонами, оскільки між сторонами було погоджено інші умови договору, на підтвердження чого відповідачем надано копію підписаного та скріпленого печатками сторін Договору-заявки № 10/03/2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.03.2017р. Крім того, відповідач вказує на неправильне оформлення позивачем документів на оплату вартості транспортних послуг, неотримання ним належним чином оформлених документів, а також на несвоєчасну доставку вантажу відповідачем, що, за умовами договору, зумовлює нарахування штрафних санкцій у розмірі 50 євро за кожен день прострочення доставки вантажу, яка може бути стягнута шляхом віднімання від вартості оплати за перевезення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 10.10.2017р.

В судове засідання 10.10.2017р. представник позивача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, проте надіслав до суду лист з додатками на виконання вимог ухвали суду та просив суд розглянути справу за відсутності його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2017р. у зв'язку з необхідністю витребувати нові докази по справі, розгляд справи відкладено до 07.11.2017р. Крім того, в порядку ст. 65 ГПК України зобов'язано Київську міську митницю Державної фіскальної служби України надати інформацію про те чи подавався в митний орган Приватним підприємством "Транс-Атлас" або Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 лист вих. №29 від 21.03.2017р. щодо надання транспортних послуг по перевезенню автомобілем номер "НОМЕР_1", по маршруту Маастріхт (Голандія) - митний перехід Ягодин (Україна), вартість яких становить 23 127, 84 грн.

20.10.2017р. до суду від Київської міської митниці Державної фіскальної служби України надійшло клопотання про надання засвідченої копії Довідки про транспортні витрати від 21.03.2017р.

В судове засідання 07.11.2017р. представник позивача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, проте надіслав до суду пояснення на виконання вимог ухвали суду та просив суд розглянути справу за відсутності його представника.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання та від якого надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 07 листопада 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2017р. між позивачем (перевізник) та відповідачем (експедитор) шляхом обміну електронними листами було укладено Договір-заявку № 10/03/2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (надалі - Договір), яким врегульовано взаємовідносини сторін при організації перевезень екпортно-імпортних вантажів, а також вантажів по території України автомобільним транспортом. За умовами договору (п. 1 Договору) експедитор діючи від імені та за рахунок замовника доручає, а перевізним приймає на себе зобов'язання виконати роботи по перевезенню вантажів автомобільним транспортом за наступними даними:

Маршрут - Нідерланди - Україна, найменування вантажу - обладнання, вага (на один автомобіль) - до 1 420 кг, 3 палети 210*80*70, 200*100*120, 200*100*120, об'єм - тент, бокове/заднє завантаження, додаткові умови - наявність СМР, ТИР, кількість автомобілів - 1 окремий автомобіль, дата подачі авто під завантаження - 13.03.2017р., строк доставки вантажу - 24.03.2017р., адреса завантаження - Sulzer Pumps Wastewater Netherlands B.V.Maastrisht 6200 Amerikalaan 63, адреса розмитнення - на розсуд перевізника, адреса розмитнення - м. Київ, адреса розвантаження - м. Київ, форма оплати - по безготівковому розрахунку за розвантаженням автомобіля по оригіналам документів на протязі 5-ти банківських днів, вартість перевезення - 34 325,00 грн., марка автомобіля - Рено НОМЕР_1, ПІБ водія - ОСОБА_3.

За змістом п. 2.1 Договору права та обов'язки сторін регулюються Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів по дорогам (КДПГ/СМR) зі змінами, внесеними Протоколом від 05.07.1978р. Митною конвенцією про міжнародне перевезення вантажів з застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП) і положеннями даного договору.

У відповідності до п. п. 2.2, 2.3 Договору експедитор зобов'язаний своєчасно оплатити вартість перевезення. Перевізник зобов'язаний, зокрема, доставити вантаж на протязі обумовленого строку.

В п. 6.1 Договору сторони домовились, що даний договір вступає в силу з моменту підписання і діє до моменту виконання сторонами свої обов'язків.

Разом з тим, відповідач вказує на те, що між сторонами було обумовлено інші умови договору, а саме п. 1 Договору, відповідно до якого сторони домовились про наступне:

Маршрут - Нідерланди - Україна, найменування вантажу - обладнання, вага (на один автомобіль) - до 1 420 кг, 3 палети 210*80*70, 200*100*120, 200*100*120, об'єм - тент, бокове/заднє завантаження, додаткові умови - наявність СМР, ТИР, кількість автомобілів - 1 окремий автомобіль, дата подачі авто під завантаження - 13.03.2017р., строк доставки вантажу - 16-17.03.2017р., адреса завантаження - Sulzer Pumps Wastewater Netherlands B.V.Maastrisht 6200 Amerikalaan 63, адреса розмитнення - на розсуд перевізника, адреса розмитнення - м. Київ, адреса розвантаження - м. Київ, форма оплати - по безготівковому розрахунку за розвантаженням автомобіля по оригіналам документів на протязі 5-ти банківських днів, вартість перевезення - 950 євро + оформлення, марка автомобіля - Рено НОМЕР_1, ПІБ водія - ОСОБА_3.

Факт перевезення позивачем вантажу за договором підтверджується доданою до матеріалів справи без будь-яких зауважень та застережень вантажоодержувача належним чином засвідченою копією міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) серії А № 001516, відповідно до якої товар було доставлено вантажоодержувачу (ТОВ «Мехен») 21.03.2017р.

Позивачем на виконання умов договору було складено відповідні акт надання послуг № 718 від 24.03.2017р. на суму 34 325,00 грн., рахунок-фактура № 738 від 24.03.2017р. на суму 34 325,00 грн., які разом з копією міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) серії А № 001516 та заявкою № 10/03/2017 були надіслані на адресу позивача - ОСОБА_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи експрес-накладною №20 4500 3869 2150 кур'єрської служби ТОВ "НОВА ПОШТА" та за даними ТОВ "НОВА ПОШТА" вказані документи були отримані уповноваженою особою відповідача 28.04.2017р.

Зважаючи на наведені обставини та докази, позивач стверджує, що своє зобов'язання щодо здійснення організації перевезення на підставі договору виконано ним належним чином, а відповідач, в свою чергу, отримав надані позивачем послуги з перевезення у повному обсязі та не оплатив їх вартість.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на те, що наданий позивачем договір не може бути належним доказом виникнення правовідносин між сторонами, оскільки між сторонами було погоджено інші умови договору, на підтвердження чого відповідачем надано копію підписаного та скріпленого печатками сторін Договору-заявки № 10/03/2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.03.2017р. Крім того, відповідач вказує на неправильне оформлення позивачем документів на оплату вартості транспортних послуг, неотримання ним належним чином оформлених документів, а також на несвоєчасну доставку вантажу відповідачем, що за умовами договору, зумовлює нарахування штрафних санкцій у розмірі 50 євро за кожен день прострочення доставки вантажу, яка може бути стягнута шляхом віднімання від вартості оплати за перевезення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Як передбачено в ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як видно з матеріалів справи, позивач в обґрунтування заявлених ним вимог посилається на Договір-заявку № 10/03/2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.03.2017р., перша сторінка якого не містить ознак його погодження з відповідачем (підпису, печатки відповідача), а відповідач протягом розгляду справи в суді вказував на те, що його волевиявлення при укладенні даного правочину було іншим та сторонами були обумовлені інші умови договору, про які зазначалось вище.

За наявними у справі доказами, судом встановлено укладення між сторонами договору в редакції Договору-заявки № 10/03/2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.03.2017р., наданій відповідачем, оскільки така копія договору містить підписи та печатки сторін на кожній її сторінці, що свідчить про дійсне волевиявлення сторін договору.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором міжнародного перевезення, у відповідності до умов якого, між сторонами шляхом обміну листами засобами електронного зв'язку було укладено та погоджено відповідну заявку на транспортні послуги по перевезенню вантажу у міжнародному сполученні.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

За змістом ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Статтею 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів передбачено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Як встановлено положеннями ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 4 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Факт перевезення позивачем вантажу за договором підтверджується доданою до матеріалів справи без будь-яких зауважень та застережень вантажоодержувача належним чином засвідченою копією міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) серії А № 001516 та не заперечується відповідачем.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору було складено відповідні акт надання послуг № 718 від 24.03.2017р. на суму 34 325,00 грн., рахунок-фактура № 738 від 24.03.2017р. на суму 34 325,00 грн., які разом з копією міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) серії А № 001516 та заявкою № 10/03/2017 були надіслані на адресу позивача - ОСОБА_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи експрес-накладною №20 4500 3869 2150 кур'єрської служби ТОВ "НОВА ПОШТА" та за даними ТОВ "НОВА ПОШТА" вказані документи були отримані уповноваженою особою відповідача 28.04.2017р.

При цьому, судом встановлено необґрунтованість вартості транспортних послуг за кордон по маршруту Maastrisht (Нідерланди) - Ягодин (Україна) вантажним автомобілем НОМЕР_1 на суму 24 100,00 грн.

Так, з наданого позивачем листа вих. №29 від 21.03.2017р. вбачається, що транспортні послуги з перевезення вантажу за вказаним маршрутом становлять 23 127,84 грн. та саме довідка про таку вартість транспортних витрат була подана відповідачем до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України.

Таким чином, суд приймає до уваги доводи відповідача щодо неправильного оформлення позивачем документів на оплату вартості транспортних послуг.

Разом з тим, при розгляді даної справи, суд виходить з того, що оскільки, за приписами чинного цивільного законодавства, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені та зважаючи на факт здійсненого позивачем перевезення вантажу, що не заперечується відповідачем, надані позивачем послуги мають бути оплачені на умовах договору.

Суд не може прийняти доводів відповідача щодо неотримання ним належним чином оформлених документів на оплату вартості перевезення вантажу з огляду на наявні у справі докази (акт надання послуг № 718 від 24.03.2017р. на суму 34 325,00 грн., рахунок-фактура № 738 від 24.03.2017р. на суму 34 325,00 грн., копія міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) серії А № 001516 та докази їх відправлення та отримання відповідачем), про які було зазначено вище та ненадання відповідачем доказів протилежного.

Спір між сторонами у даній справі виник щодо істотних умов договору, а саме строку доставки вантажу та вартості перевезення за договором.

Як зазначалось вище, позивач вказує на те, що сторонами було погоджено строк доставки вантажу - 24.03.2017р. та вартість перевезення - 34 325,00 грн., натомість відповідач вказує на те, що сторони обумовили строк доставки вантажу - 16-17.03.2017р. та вартість перевезення - 950 євро + оформлення.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) серії А № 001516 товар було доставлено вантажоодержувачу (ТОВ «Мехен») 21.03.2017р., тобто з простроченням доставки на 3 (три) дні, зважаючи на обумовлений сторонами кінцевий термін доставки вантажу 17.03.2017р.

В п. 3.2 Договору сторони погодили розмір штрафних санкцій за договором за невиконання або неналежне виконання обов'язків, зокрема, за прострочку доставки вантажу - 50 євро.

Згідно п. 3.3 Договору суми штрафів, вказані в п. 3.2 можуть бути стягнуті експедитором шляхом вирахування із суми оплати вартості виконаного вантажоперевезення.

Таким чином, судом визнані обґрунтованими доводи відповідача щодо наявності у відповідача прострочення виконання зобов'язання за договором та застосування до нього передбачених договором наслідків, а саме стягнення штрафних санкцій 50 євро за кожен день прострочення.

З урахуванням викладеного, обґрунтованою є сума заборгованості відповідача за здійснене позивачем перевезення вантажу у міжнародному сполученні за мінусом штрафних санкцій становить 800 євро (950 євро - (50 євро х 3)).

Станом на дату звернення позивача до суду з позовом (08.09.2017р. згідно адресного ярлика до відправлення) за офіційним курсом НБУ 1 євро становить 31.1284 грн.

Таким чином, обґрунтованою є сума заборгованості за надані позивачем послуги з перевезення вантажу в розмірі 24 902,72 грн. = 800 х 31.1284.

Беручи до уваги п. 1. Договору обов'язок щодо оплати вартості наданих позивачем послуг з перевезення вантажу мав бути виконаний відповідачем по безготівковому розрахунку за розвантаженням автомобіля по оригіналам документів на протязі 5-ти банківських днів, тобто у строк до 11.05.2017р. включно (зважаючи на святкові та вихідні дні протягом п'ятиденного періоду з 28.04.2017р.), а прострочення оплати вартості вказаних вище послуг у відповідача виникло з наступного дня після спливу вказаного строку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати вартості послуг, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 24 902,72 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/15419/17 підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 24 902,72 грн. суми основного боргу.

Судовий збір у розмірі 1 160,79 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) на користь Приватного підприємства "Транс-Атлас" (ідентифікаційний код 36071694, адреса: 45635, Волинська область, Луцький район, с. Піддубці, вул. Миру, буд. 27) 24 902,72 грн. (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дві гривні 72 коп.) суми основного боргу та 1 160,79 грн. (одну тисячу сто шістдесят гривень 79 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.11.2017р.

Суддя С.М. Морозов