РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017Справа №910/11988/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Укрпошта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл»

про стягнення пені та штрафу в розмірі 496629,66 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Беспаль Л.Г., Пясецька Г.О., за довіреностями;

від відповідача: Івженко Г.М., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» (далі - відповідач) про стягнення пені та штрафу в розмірі 496 629,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору поставки № 015-08 від 13.01.2017 відповідачем було несвоєчасно поставлено товар обумовлений Договором, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 338 796,68 грн. та штраф в розмірі 157 832,98 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11988/17 та призначено до розгляду на 11.09.2017.

11.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представники сторін у судове засідання 11.09.2017 з'явились.

У судовому засіданні 11.09.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 25.09.2017.

21.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

22.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову, зазначає, що станом на 11.07.2017 спірний Договір виконаний у повному обсязі, при цьому, відповідачем здійснена поставка товару на умовах, обсягах та в строки, передбачені Договором, що підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі. Відповідач також зазначає, що на підставі додаткової угоди № 2 позивачем надана заявка № 18-50/17 від 18.05.2017, у відповідності до якої, позивач просить поставити 13 000 літрів ДП, 68 000 літрів бензину А-92 та 22 490 літрів бензину А-95, а відтак надавши Заявку № 18-50/17 від 18.05.2017, позивач своїми конклюдентними діями погодився, що право на отримання товару в нього виникає після отримання відповідачем вищезгаданої заявки.

Представники сторін у судове засідання 25.09.2017 з'явились та подали клопотання про продовження строків розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене клопотання та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд його задовольнив та продовжив строк вирішення спору у справі №910/11988/17 на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 25.09.2017 судом було оголошено перерву до 09.10.2017.

28.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

05.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

09.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог.

У судове засідання 09.10.2017 представник позивача з'явився.

Представник відповідача з'явився та подав відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 09.10.2017 судом було оголошено перерву до 17.10.2017.

13.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники сторін у судове засідання 17.10.2017 з'явились.

У судовому засіданні 17.10.2017 судом було оголошено перерву до 06.11.2017.

03.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано додаткові пояснення.

У судове засідання 06.11.2017 представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 06.11.2017 судом було оголошено перерву до 13.11.2017.

07.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача були подані доповнення до відзиву.

У судове засідання 13.11.2017 представники сторін з'явились.

Дослідивши у судовому засіданні 13.11.2017 заяву позивача про уточнення позовних вимог, подану 09.10.2017, суд встановив, що зазначена заява за своєю природою є заявою про одночасну зміну предмету та підстав позову з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» N 18 від 26 грудня 2011 року, ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Згідно з частинами 4, 5 та 6 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи те, що позивач фактично змінив первісну позовну вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу нараховану за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором за поданими позивачем заявками № 18-07/17 від 20.01.2017, № 18-08/17 від 20.01.2017 та № 18-11/1/17 від 13.02.2017 на стягнення з відповідача пені та штрафу за заявками № 18-07/17 від 20.01.2017, № 18-08/17 від 20.01.2017, № 18-11/1/17 від 13.02.2017 та новою заявкою № 18-50/17 від 18.05.2017, яка не була підставою позову при поданні позовної заяви та відповідно і нарахування штрафу та пені за якою, не було предметом позовної заяви, та відповідно зазначена заява про уточнення розміру позовних вимог є заявою про одночасну зміну предмета і підстав позову, яка суперечить приписам ГПК України та не приймається судом до розгляду.

В свою чергу, у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

У судовому засіданні 13.11.2017 представники позивача надали суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.11.2017 надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» (далі - постачальник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Укрпошта» (далі - покупець, позивач) було укладено Договір поставки №015-08 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця паливо рідинне та газ; оливи мастильні (паливо) (бензин та дизельне паливо у роздріб, через мережу АЗС), згідно коду ДКПП 016:2010 (ДК 021:2015) - 19.20.2 (09100000-0) для потреб Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (далі - товар), а покупець - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2 Договору найменування товару (асортимент, технічні характеристики, кількість та ціна) наведені у Додатку №1 до цього Договору (Технічна специфікація), який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, його ціна складає 2324464,00 грн., в тому числі ПДВ 464892,80 грн., ціна з врахуванням ПДВ та всіх непрямих податків та зборів складає 2789356,80 грн.

За умовами пункту 4.1 Договору оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в особі Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» впродовж 10 банківських днів з моменту приймання-передачі талонів та/або паливних/смарт карток, на підставі належно оформлених первинних документів (видаткової накладної, та Акту приймання-передачі товару).

Згідно п. 5.1 Договору поставка товару (відпуск товару) здійснюється за заявкою покупця на АЗС постачальника або на партнерських АЗС постачальника, зазначених у Додатку №2 до цього Договору (Адреси місць дислокації транспортних засобів та адреса місць дислокації АЗС постачальника), який є невід'ємною частиною даного договору.

Строк поставки товару - постачальник зобов'язаний передати талони або паливні/смарт картки протягом 5-ти календарних днів після отримання заявки, а відпуск товару здійснити у період, вказаний у заявці (п. 5.2 Договору).

Пунктом 5.3 Договору погоджено, що заявка на поставку талонів та/або паливних/саміт карток подається покупцем в особі Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» шляхом відправлення електронного листа електронну пошту постачальника , з подальшим надсиланням оригіналу письмової заявки на адресу постачальника, зазначену у розділі 14 цього Договору. Електронний лист зі скан - копією заявки підвереджує факт подачі покупцем такої заявки та має юридичну силу для постачальника до заміни її оригіналом.

Відповідно до п. 5.4 Договору письмова заявка на поставку товару направляється за допомогою кур'єрської служби доставки з описом вкладення на адресу Постачальника, зазначену у розділі 14 цього Договору або передається під підпис уповноваженій особі постачальника. Підтвердженням отримання письмової заявки Постачальником від покупця може бути оригінальний підпис про отримання уповноваженої особи постачальника на заявці або корінець кур'єрської служби доставки про вручення відправлення, що підтверджує отримання письмової заявки постачальником.

Пунктом 5.5 Договору визначено, що місце поставки: через мережу АЗС на території України для Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» згідно Додатку № 2 до цього Договору за вибором покупця.

У відповідності до п. 5.6 Договору товар постачається із застосування талонів та/або паливних/смарт карток та регламентується порядом відпуску і обліку товару з використанням талонів та/або паливних/саміт карток в роздріб через систему АЗС (Додаток № 3), який є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 5.7 Договору обов'язок передачі (відпуску) товару покупцю, в особі Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» покладається на постачальника. При цьому право власності на товар у талонах та/або паливних/саміт картках переходить від постачальника до покупця в момент приймання-передачі талонів та/або паливних/саміт карток. Прийнятий в даному випадку товар знаходиться на відповідальному зберіганні у постачальника протягом строку на умовах, передбачених даним Договором. Вартість відповідального зберігання протягом строку дії талонів або паливних/смарт карток включено до ціни товару. Ризики випадкового знищення або випадкового псування переходять до покупця з моменту одержання (відпуску товару по талонах та/або паливних/смарт картках на АЗС.

Постачальник зобов'язується своєчасно поставляти товар для Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» в строки установлені в п.5.2 Договору (п. 6.3.2 Договору).

Відповідно до п. 7.2 Договору за порушення строків поставки товару (в тому числі нездійснення/несвоєчасне здійснення передача талонів та/або паливних/смарт карток та/або нездійснення/несвоєчасне здійснення відпуску товару на АЗС постачальника або партнерських АЗС постачальника, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленого/невчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін та надання постачальником покупцю гарантії виконання умов Договору у вигляді оригіналу безумовної та безвідкличної банківської гарантії в розмірі п'яти відсотків цього Договору і діє до 31.12.2017 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань в частині розрахунків.

Додатком № 1 до Договору сторонами викладено Технічну специфікацію.

На виконання умов Договору позивачем було сформовано заявки №18-08/17 від 20.01.2017 року, №18-07/17 від 20.01.2017 року та №18-11/1/17 від 13.02.2017 року на поставку товару, які направлено на електронну адресу постачальника та поштову адресу, визначену у розділі 14 Договору (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5В) за допомогою кур'єрської служби доставки з описом вкладення.

Як зазначає позивач, зазначені заявки отримані представником відповідача ОСОБА_4, та ОСОБА_5 які уповноважені отримувати поштові відправлення, що надходять на ім'я ТОВ «Техойл Рітейл», що підтверджується корінцями кур'єрської служби доставки про вручення відправлень, а саме: заявки №18-08/17 від 20.01.2017, №18-07/17 від 20.01.2017 отримані відповідачем 13.02.2017, заявка №18-11/1/17 від 13.02.2017 отримана відповідачем 24.02.2017.

Таким чином, як зазначає позивач, строк поставки за вищевказаними заявками сплив відповідно 18.02.2017 та 01.03.2017, проте відповідачем свої зобов'язанням за договором виконано не було, оскільки не були наданні позивачу талони або паливні/смарт картки на визначене у заявках паливо.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №104.2.1.-961 від 03.05.2017 про стягнення пені за Договором №015-08 від 13.01.2017, у якій позивач вимагав виконати зобов'язання згідно Договору та перерахувати на рахунок позивача пеню у розмірі 165180,16 грн. та штраф у розмірі 157832,98 грн., однак дана претензія повернулася позивачу із відмуткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 5.2 Договору, строк поставки товару - постачальник зобов'язаний передати талони або паливні/смарт картки протягом 5-ти календарних днів після отримання заявки, а відпуск товару здійснити у період, вказаний у заявці.

На виконання умов Договору позивачем було сформовано заявки №18-08/17 від 20.01.2017 та №18-07/17 від 20.01.2017, які були направлені відповідачу 02.02.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку від 02.02.2017 та отримані відповідачем 13.02.2017, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого також наявні в матеріалах справи.

Позивачем було також сформовано Заявку №18-11/1/17 від 13.02.2017, яка була направлена відповідачу 23.02.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку від 23.02.2017, та була отримана відповідачем 24.02.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія кого надана позивачем разом з позовною заявою.

Пунктом 5.3 Договору погоджено, що заявка на поставку талонів та/або паливних/саміт карток подається покупцем в особі Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» шляхом відправлення електронного листа електронну пошту постачальника , з подальшим надсиланням оригіналу письмової заявки на адресу постачальника, зазначену у розділі 14 цього Договору. Електронний лист зі скан - копією заявки підвереджує факт подачі покупцем такої заявки та має юридичну силу для постачальника до заміни її оригіналом.

Відповідно до п. 5.4 Договору письмова заявка на поставку товару направляється за допомогою кур'єрської служби доставки з описом вкладення на адресу Постачальника, зазначену у розділі 14 цього Договору або передається під підпис уповноваженій особі постачальника. Підтвердженням отримання письмової заявки Постачальником від покупця може бути оригінальний підпис про отримання уповноваженої особи постачальника на заявці або корінець кур'єрської служби доставки про вручення відправлення, що підтверджує отримання письмової заявки постачальником.

Таким чином, талони або паливні/смарт картки мали бути передані відповідачем позивачу протягом п'яти календарних днів, а саме за Заявками №18-08/17 від 20.01.2017 та №18-07/17 від 20.01.2017 з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України, у строк до 20.02.2017 включно, а за Заявкою №18-11/1/17 від 13.02.2017 у строк до 02.03.2017 включно.

Так згідно Заявки №18-07/17 від 20.01.2017, позивачем було замовлено 23 000 літрів бензину А-92.

Судом встановлено, що Заявка №18-07/17 від 20.01.2017 відповідачем була виконана остаточно лише 02.03.2017, що підтверджується видатковими накладними № ТРТ-010942 від 25.01.2017 згідно якої позивачем отримано 10 000 літрів бензину А-92 (бланки дозволу), № ТРН-000285 від 02.02.2017 згідно якої позивачем отримано 1 000 літрів бензину А-92, № ТРТ-011134 від 09.02.2017 згідно якої позивачем отримано 10 000 літрів бензину А-92 та № ТРТ-011434 від 02.03.2017 згідно якої позивачем отримано бензин А-92 у кількості загальному обсягу 5 000 літрів, 2000 літрів з яких на виконання даної заявки.

Згідно Заявки №18-08/17 від 20.01.2017 позивачем було замовлено 5 000 літрів ДП, 46 000 літрів бензину А-92 та 5 000 літрів бензину А-95, на виконання якої відповідачем було поставлено позивачу згідно видаткової накладної № ТРТ-011434 від 02.03.2017 бензин А-92 у кількості 5 000 літрів, 3 000 літрів з яких на виконання даної заявки та згідно видаткової накладної № ТРН-000593 від 09.03.2017 позивачем отримано 1000 літрів бензину А-92.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Водночас, як встановлено судом, 12.05.2017 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до якої, сторони, керуючись пунктами 3.4.3, 11.5 та 11.8 цього Договору (зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в цьому Договорі) та Довідкою ДП «Держзовнішінформ» від 24.04.2017 № 116/540, дійшли взаємної згоди змінити ціну за одиницю товару в бік збільшення зі зменшенням обсягів закупівлі, визначені у Додатку № 1 «Технічна специфікація» до Договору та викласти цей Додаток № 1 в новій редакції, що додається та є невід'ємною частиною Договору (Додаток № 1 до цієї Угоди).

Також зазначеною Додатковою угодою сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1 Договору в наступній редакції: Ціна цього Договору складає: без ПДВ 2 324 393,30 грн., крім того ПДВ 464 878,66 грн., ціна з врахуванням ПДВ та всіх непрямих податків та зборів складає 2 789 271,96 грн.

В подальшому, позивачем було сформовано Заявку № 18-50/17 від 18.05.2017, відповідно до якої позивачем замовлено 9 000 літрів ДП, 68 000 літрів бензину А-92 та 22 490 літрів бензину А-95.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було поставлено позивачу згідно видаткової накладної ТРТ-012402 від 17.05.2017 - ДП у кількості 2 000 літрів, згідно видаткової накладної № ТРТ-012493 від 24.05.2017 - бензин А-92 у кількості 8 000 літ., згідно видаткової накладної № ТРТ-012596 від 26.05.2017 - ДП у кількості 5 000 літрів, бензин А-92 у кількості 19 000 літрів, бензин А-95 у кількості 7 500 літрів, згідно видаткової накладної № ТРТ-012765 від 09.06.2017 ДП у кількості 4 000 літрів, бензин А-92 у кількості 18 500 літрів, бензин А-95 у кількості 7 500 літрів, згідно видаткової накладної № ТРТ-012791 від 14.06.2017 - бензин А-92 у кількості 4 000 літрів, згідно видаткової накладної № ТРТ-012857 від 21.06.2017 - ДП у кількості 3 200 літрів, бензин А-92 у кількості 14 980 літрів, бензин А-95 у кількості 5 490 літрів, згідно видаткової накладної № ТРТ-013108 від 11.07.2017 - бензин А-92 у кількості 3 520 літрів та бензин А-95 у кількості 2 000 літрів.

Поряд з цим, як зазначає позивач у поданих 03.11.2017 поясненнях та як вбачається з розрахунку, позивач здійснює нарахування пені та штрафу, виключно по відносинах, які склалися до 11.05.2017 включно, тобто до укладеної між сторонами Додаткової угоди.

Разом з тим, як встановлено судом з умов укладеної між сторонами Додаткової угоди до Договору, сторони не змінювали нею зобов'язань сторін, які існували до укладення зазначеної Додаткової угоди.

Відтак, як встановлено судом, з урахуванням фактичних обставин справи, станом на 11.05.2017 невиконаною була Заявка № 18-08/17 від 20.01.2017 в частині постачання 42 000 літрів бензину А-92, 5 000 літрів бензину А-95, 5 000 літрів ДП.

В свою чергу, Заявка № 18-11/1/17 від 13.02.2017 станом на 11.05.2017 невиконана у повному обсязі.

Відповідно до п. 7.2 Договору за порушення строків поставки товару (в тому числі нездійснення/несвоєчасне здійснення передача талонів та/або паливних/смарт карток та/або нездійснення/несвоєчасне здійснення відпуску товару на АЗС постачальника або партнерських АЗС постачальника, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленого/невчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Водночас, в силу приписів частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цю норму Цивільного кодексу України слід розуміти так, що спеціальними законами можуть передбачатися особливості регулювання певних майнових відносин в сфері господарювання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

У пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексу України" зазначено, що спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання. Наприклад, правила частини першої статті 232 ГК України, відповідно до якої збитки відшкодовуються в частині, не покритій штрафними санкціями (залікова неустойка), підлягають переважному застосуванню перед правилами частини першої статті 624 ЦК України, відповідно до якої неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка).

При цьому, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України, які регулюють майнову відповідальність суб'єктів господарювання за порушення господарських зобов'язань.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов'язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов'язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов'язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане, проте законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 338 796,68 грн. суд вважає його арифметично невірним, оскільки позивачем не вірно визначено останній день строку наданого відповідачу для виконання взятого на себе зобов'язання.

Поряд з цим, судом також встановлено, що позивач помилково нараховує пеню включаючи день фактичної поставки.

Відтак здійснивши власний розрахунок пені, з урахуванням фактичних обставин справи, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 189 941,60 грн.

В свою чергу, дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, суд встановив, що він є арифметично вірним, а відтак з відповідача підлягає стягненню 157 832,98 грн. штрафу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення суми пені та штрафу.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» (01030, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 5-В; ідентифікаційний код: 39582451) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 22; ідентифікаційний код: 21560045) пеню в розмірі 189 941 (сто вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сорок одна) грн. 60 коп., штраф в розмірі 158 832 (сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 98 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 289 (п'ять тисяч двісті вісімдесят дев'ять) грн. 11 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 16.11.2017.

Суддя О.А. Грєхова