ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Справа № 913/1218/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ємельянова А.С.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп"
напостанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2017 та рішення господарського суду Луганської області від 16.02.2017
у справі№913/1218/16 господарського суду Луганської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Луганській області
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області
простягнення 115 734,37грн.
представники сторін - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

05.05.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп", м. Київ та Головним управлінням Міндоходів у Луганській області (перейменовано в Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області) (Замовник) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №9 (далі - договір), відповідно до якого виконавець зобов'язався у 2014 році протягом травня - грудня надати Замовнику послуги, зазначені п.1.2. даного договору, а Замовник - прийняти та оплатити такі послуги, як послуги щодо загального очищування будівель - 81.21.1. (послуги з прибирання внутрішніх приміщень та двірницькі послуги) за адресою: м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2а. В адміністративному будинку Головного управління Міндоходів у Луганській області площею обслуговування 12320,22кв. м. (п.п.1.1., 1.2. договору.)

Пунктом 4.1 договору передбачено, що оплата за послуги здійснюється щомісячно, за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами актів здачі -приймання надання послуг. Строк дії договору встановлено до 31.12.2014р. (п. 10.1. договору).

На виконання договору, у травні, червні, липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" надало послуги з прибирання внутрішніх приміщень та двірницькі послуги адміністративної будівлі за місцем розташування замовника, про що виставлено відповідні рахунки на оплату наданих послуг, а саме: рахунок №1538 від 22.05.2014, рахунок №1935 від 30.06.2014, рахунок №2236 від 31.07.2014.

27.10.2015 ТОВ "Імпел Гріффін Груп" звернулися до Головного управління ДФС у Луганській області з претензією вих. 2637/10/15 про погашення заборгованості згідно договору за актами надання послуг № 1520 від 31.05.2014, № 1913 від 30.06.2014, №2226 від 31.07.2014 на загальну суму 111 234,78грн. Крім того, направили рахунки на оплату, акти надання послуг (повторно) та акт звірки взаєморозрахунків.

24.11.2015 Головне управління ДФС у Луганській області надіслало товариству лист №333/10/12-32-03-02-21, яким повідомили, що фактично надавались послуги з травня по 08 липня 2014 року включно. При цьому, акти виконаних робіт за травень та червень 2014 року не були взяті на фінансові зобов'язання у зв'язку з відсутністю бюджетного призначення, що відповідає пункту 4.2. договору, яким визначено, що фінансові зобов'язання Замовника, виникають при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань). Як зазначено у вказаному листі, протягом травня - червня 2014року на реєстраційному рахунку відповідача достатня сума коштів на взяття відповідних фінансових зобов'язань відсутня. А за липень 2014року акт виконаних робіт на адресу відповідача не надходив, також, кошторисом на 2015рік не передбачено здійснення оплати послуг за договором.

У зв'язку з такими обставинами, ТОВ "Імпел Гріффін Груп" звернулися до господарського суду із позовною заявою (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), у якій просили стягнути суму основного боргу у розмірі 111 234,78грн. за період з травня по 08 липня 2014 року, 3% річних в сумі 3 164,77грн. за період з 24.11.2015 по 04.11.2016 та інфляційних нарахувань в сумі 1 334,82грн. за період з 24.11.2015 по 04.11.2016.

У відповідності зі ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Відповідно до статті 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується сплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За приписами статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди обох інстанцій виходили з того, що акти надання послуг № 1520 від 31.05.2014р., № 1913 від 30.06.2014р., №2226 від 31.07.2014р., надані Товариством з обмеженою відповідальніст "Імпел Гріффін Груп" в обґрунтування позовних вимог, не підписані з боку відповідача, що прямо передбачено п.4.1. договору.

Одночасно пунктом 6.2.4. договору сторони узгодили, що замовник вправі повернути акт здачі - приймання надання послуг виконавцю без здійснення оплати у разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 4.1. розділу IV цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, попередні судові інстанції обгрунтовано виходили з того, що позивач усупереч вимог ст.ст.32-34 ГПК України не довів належними і допустимими доказами факт пред'явлення відповідачу до оплати рахунків і для підписання актів виконаних робіт по договору з кожний місяць. Актів виконаних робіт, підписаних сторонами договору, матеріали справи не містять, тому підстави для оплати послуг за договором відсутні.

Суперечливі твердження заявника щодо понесення ним відповідних витрат у вигляді виплат коштів працівникам позивача за прибирання будівлі за адресою: м. Луганськ, вул. Коцюбинського 2А за період з травня по липень 2014 року, банківські виписки в якості доказів підтвердження проведення оплати за замовлені роботи за договором, звіт відрахувань ТОВ "Імпел Гріффін Груп" за травень, червень та липень 2014, витяги з табелю обліку використаного робочого часу за спірні періоди та розрахункові листки за відповідний період, мотивовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки за своїм призначенням вказані матеріали є односторонніми, внутрішніми документами позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки висновки судів ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи та вимогах закону.

В силу приписів ст.111-7 ГПК України касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки доказів, на підставі яких установлено фактичні обставини справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження. Щодо доводів касаційної скарги, то вони вже були обгрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2017 та рішення господарського суду Луганської області від 16.02.2017 у справі №913/1218/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяА.С. Ємельянов
СуддяН.М. Нєсвєтова