ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 листопада 2017 року Справа № 34/5005/4642/2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Короткевича О.Є.,
Полякова Б.М.,
розглянувши матеріали касаційної скаргиіноземного підприємства "Технопарк" в особі директора ОСОБА_1, м. Дніпро
на ухвалувід 15.12.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№ 34/5005/4642/2012 господарського суду Дніпропетровської області
за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ
доіноземного підприємства "Технопарк", м. Дніпропетровськ
провизнання банкрутом
ліквідаторарбітражний керуючий Вербицький О.В.
ВСТАНОВИВ:

Втретє подана іноземним підприємством "Технопарк" (далі - ІП "Технопарк") в особі директора ОСОБА_1 касаційна скарга від 04.10.2017 (без номеру) не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 3 ст.111 ГПК України, касаційна скарга підписується особою, яка подала скаргу або її уповноваженим представником.

Статтею 28 ГПК України передбачено, що справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 ІП "Технопарк" визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором призначено арбітражного керуючого Вербицького О.В.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Отже, з моменту призначення арбітражного керуючого Вербицького О.В. ліквідатором ІП "Технопарк" згідно постанови господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 ОСОБА_1 був позбавлений права підпису від імені ІП "Технопарк" в якості директора, зокрема права підписувати касаційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, касаційну скаргу ІП "Технопарк" подано до Вищого господарського суду України за підписом директора ОСОБА_1, однак до касаційної скарги не додано жодних документів на підтвердження повноважень ОСОБА_1 саме як уповноваженої особи від імені ІП "Технопарк" представляти інтереси вказаної особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скарга підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

При цьому, касаційний суд звертає увагу заявника касаційної скарги на те, що про наведені правові підстави для повернення касаційної скарги ІП "Технопарк" за підписом директора ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 касаційним судом вже двічі ухвалювались відповідні судові рішення - ухвала Вищого господарського суду України від 13.03.2016 у даній справі (т. 6 а.с. 194-196) та ухвала від 17.08.2017. Незважаючи на такі судові рішення директор ОСОБА_1 втретє звернувся із даною касаційною скаргою від імені ІП "Технопарк", не обґрунтувавши наявність у нього повноважень на вчинення такої дії від імені ІП "Технопарк" та не надавши відповідних доказів.

Наведене свідчить про недобросовісне користування скаржником своїми правами, передбаченими ст. 22 та ст. 107 ГПК України, а дії директора ІП "Технопарк" ОСОБА_1 можуть бути розцінені як такі, що скеровані на затягування розгляду справи. При цьому, касаційний суд повідомляє заявника про відповідальність, передбачену нормами ст. 50 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 1853 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, згідно з нормами ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, ІП "Технопарк" в особі директора ОСОБА_1 оскаржує ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 про повернення його апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2016.

Розмір та порядок сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII, що набрав чинності 01.01.2017).

Підпунктом 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено ставку судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, заявником в порушення названих норм до касаційної скарги не додані докази сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.12.2016.

При цьому в касаційній скарзі викладене прохання про звільнення від сплати судового збору за подання цієї скарги з посиланням на скрутний майновий стан боржника.

За приписами ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Разом з тим, скаржником в клопотанні про звільнення від сплати судового збору лише зазначено прохання про звільнення від сплати цього збору без надання жодних належних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі. Клопотання заявника касаційної скарги зводиться до апелювання щодо скрутного майнового стану боржника.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому лише посилання на обставини, пов'язані із скрутним майновим станом боржника за відсутністю будь-яких доказів на підтвердження таких обставин не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Приймаючи до уваги вищевикладене та оцінивши доводи та обставини, що наведені в обґрунтування заяви про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що в порушення норм ст.ст. 33, 34 ГПК України скаржником не було додано до клопотання жодних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин щодо скрутного майнового становища скаржника.

Враховуючи викладене та з огляду на імперативні приписи ст. 8 Закону України "Про судовий збір" колегія суддів Вищого господарського суду України не знаходить правових підстав для задоволення заяви ІП "Технопарк" в особі директора ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Згідно ж із нормою п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім викладеного слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Оскаржувана в касаційному порядку ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду була прийнята та підписана 15.12.2016, тоді як касаційна скарга ІП "Технопарк" за підписом директора ОСОБА_1 на вказану ухвалу була подана лише 04.10.2017, про що свідчить реєстраційний штамп вхідної кореспонденції Дніпропетровського апеляційного господарського суду на касаційній скарзі за № 1506/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 ГПК України перебіг процесуального строку, обчислюваного днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. У даному випадку останній день строку на звернення з касаційною скаргою припадав на 04.01.2017.

Таким чином, касаційна скарга подана через 9 місяців після закінчення процесуального строку, встановленого для її подання, однак, ні в самій скарзі не викладено, ні до скарги не додано клопотання (заяви) про відновлення цього строку, що подається в порядку ст. 53 ГПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

За таких обставин, касаційна скарга директора ІП "Технопарк" в особі директора ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Керуючись нормами ст. 129 Конституції України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 50 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 1853 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст.ст. 22, 33, 34, 50, 53, 62, 86, 107, 110, 111, п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 1113, ст. 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити іноземному підприємству "Технопарк" в особі директора ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 у справі № 34/5005/4642/2012.

2. Касаційну скаргу іноземного підприємства "Технопарк" в особі директора ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 у справі № 34/5005/4642/2012 повернути заявнику.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

Б.М. Поляков