ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Справа № 916/2623/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіЄмельянова А.С.,
суддіНєсвєтової Н.М.,
за участю представників:
від позивачаРябухи Л.М.,
від відповідачаМержина С.С., Племениченка Г.В., Солдатова С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК АКОРД"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року та додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.07.2017 року
у справі№ 916/2623/16 Господарського суду Одеської області
за позовомПриватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "СК АКОРД"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
простягнення 341893,96 грн,
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" (надалі - ПрАТ "УДП", позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК АКОРД" (надалі - ТОВ "СК АКОРД", відповідач) 341893,96грн заборгованості зі сплати якірного збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до ПрАТ "УДП" від Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі - ДП "АПМУ", Адміністрація морських портів, третя особа) надійшли дисбурсментські рахунки по оплаті якірного збору за період 2013-2016 роки за ліхтери, які знаходяться в акваторії порту Рені. Позивач оплатив вищевказані рахунки, оскільки Ренійська філія ДП "АПМУ" не дозволяла вихід з акваторії порту ліхтерів, що належать ПрАТ "УДП". У подальшому позивач з'ясував, що ці дисбурсментські рахунки відносяться до періоду користування ліхтерами ТОВ "СК АКОРД" у зв'язку з чим позивач дійшов висновку, що рахунки повинен сплачувати відповідач. Позивач листом від 06.09.2016 року направив перевиставлені рахунки на адресу відповідача, проте останній рахунки не сплатив.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що:

- відсутні підписані сторонами акти приймання -передачі ліхтерів, що є підставою для сплати якірного збору;

- ліхтери ДМ-1038, ДМ-2235, ДМ-2383, ДМ-2390, ДМ-2193, ДМ-2432, ДМ-2082, ДМ-1001, що вказані у рахунках, використовувались одноразово, оскільки відповідно до свідоцтва про технічну придатність судна та актів огляду придатні лише для разового перегону в термін до відповідної дати;

- позивачем не доведено факт поставки ліхтерів на якір;

- період, за який стягується якірний збір, не входить в період користування ТОВ "СК Акорд" ліхтерами;

- у січні 2016 року відповідач був позбавлений можливості використовувати ліхтера у порядку, передбаченому договором;

- розрахунок оплати якірного збору охоплює період до набрання чинності договору № 354 КФО 276-П-АМПУ-15 від 10.11.2015 року, що укладений між позивачем та третьою особою;

- розрахунки позивача зроблені без урахування курсу долара США.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.04.2017 року у справі № 916/2623/16 (у складі головуючого судді Петренко Н.Д., суддів: Малярчук І.А., Желєзної С.П.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 341893,96 грн заборгованості.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року (колегія у складі головуючого судді Головея В.М., суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.) рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Додатковою постановою від 14.07.2017 року Одеським апеляційним господарським судом здійснено новий розподіл судового збору.

Позивач у касаційній скарзі просив постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року та додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.07.2017 року скасувати, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.04.2017 року у справі № 916/2623/16 залишити в силі. В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилався на те, що суд апеляційної інстанції залишив докази позивача без уваги та правового оцінювання без надання будь-яких обґрунтувань, чим порушив норми процесуального права, а саме ст.ст. 34, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі укладених договорів букінг-нота № КФГ/11091612 від 16.09.2011 року (а.с. 54 т. 1), № КФО/12053115 від 31.05.2012 року (а.с. 55 т. 1) та № КФО/13080710 від 07.08.2013 року (а.с. 57 т. 1). Оплати якірного збору відповідно до цих Букінг-нот відбувались на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі ліхтерів.

07.04.2014 року між ПрАТ "УДП" (судновласник) та ТОВ "СК АКОРД" (фрахтувальник) був укладений договір № 116 КФО (а.с. 45-49 т. 1), предметом якого є організація накопичення, внутрішньо акваторіального перевезення та перевалки зернових вантажів фрахтувальника флотом судновласника в порту Рені у період з квітня 2014 року по квітень 2015 року. Договором передбачено, що:

- 7 ліхтерів: УДП-ДМ-2174, УДП-ДМ-1067, УДП-ДМ-1060, УДП-ДМ-2350, УДМ-ДМ-2425, УДП-ДМ-2432, УДМ-ДМ-1074- знаходяться у фрахтувальника у користуванні відповідно з букінг-нотами КФО/13080710 від 07.08.2013 року, КФО/14011315 від 13.01.2014 року. З набранням чинності цим договором букінг-ноти втрачають силу;

- 9 ліхтерів: УДП-ДМ-1014, УДП-ДМ-1038, УДП-ДМ-1087, УДП-ДМ-2082, УДП-ДМ-2193, УДП-ДМ-1071, УДП-ДМ-2235, УДП-ДМ-22-117, УДП-ДМ-2383 будуть передані судновласником фрахтувальнику після підписання цього договору. Кількість ліхтерів може бути змінено за згодою сторін (т. 1, а.с. 45-49).

Строк дії договору, з урахуванням додаткової угоди № 3, - з дати підписання по 30.04.2016 року (а.с. 53 т. 1).

13.06.2013 року та 03.02.2015 року між ТОВ "СК АКОРД" і ДП "АМПУ" (третя особа) були укладені договори № 400-003 про агентське обслуговування, за умовами яких, агент (відповідач) виступає від імені судновласника (фрахтувальника) при виконанні агентських послуг, організації Адміністрацією інформаціоного забезпечення агента при підході, перебування і відході судів, агентуємих агентом з порту, а також сплачує портові збори відповідно до чинного наказу Міністерства інфраструктури від 27.05.2013 року № 316 та додаткові послуги за чинними вільними тарифами.

Договір від 13.06.2013 року, з урахуванням додаткової угоди № 3, а також договір від 03.02.2015 року діють до 31.12.2015 року включно (а.с. 24 т. 2).

Згідно з актами звіряння взаємних розрахунків за період з 13.06.2013 року по 05.02.2015 року та 03.02.2015 року по 05.02.2016 року заборгованість за цими договорами у відповідача відсутня (а.с. 255- 256 т. 2, а.с. 82-83 т. 3).

Окрім того, 10.11.2015 року між ДП "АМПУ" та позивачем (морський агент) був укладений договір № 354 КФО 276-П-АМПУ-15 (а.с. 58-98 т. 1) про взаємодію сторін під час агентування у морських портах України, предметом якого, зокрема, є порядок надання (виконання) адміністрацією порту за плату послуг (робіт) при обслуговуванні суден Морським агентом в портах України, а також порядку нарахування та оплати портових зборів та інших послуг (робіт), наданих (виконаних) адміністрацією порту та організація інформаційного забезпечення під час приходу, перебування та виходу судна із морського порту.

На підставі цього договору третя особа виставила позивачу рахунки на сплату портових зборів (якірний, адміністративний та корабельний) за період з 2013 року по 2016 рік (а.с. 13-36 т. 1), а саме:

- № 540/2 від 08.07.2016 року (дата приходу ліхтера 12.09.2013 року, дата відходу - 08.07.2016 року), якірний збір за яким складає 28634,28 грн;

- № 541/2 від 08.07.2016 року (дата приходу ліхтера 08.10.2011 року, дата відходу - 08.07.2016 року), якірний збір за яким складає 19808,16 грн;

- № 557/2 від 09.07.2016 року (дата приходу ліхтера 15.07.2014 року, дата відходу - 09.07.2016 року), якірний збір за яким складає 89750,16 грн;

- № 411/1 від 22.07.2016 року (дата приходу ліхтера 07.08.2014 року, дата відходу - 02.06.2016 року). якірний збір за яким складає 16142,77 грн;

- № 412/1 від 22.07.2016 року (дата приходу ліхтера 09.07.2014 року - дата відходу - 03.06.2016 року), якірний збір за яким складає 142501,02 грн;

- № 434/1 від 22.07.2016 року (дата приходу ліхтера 09.06.2008 року) якірний збір за яким складає 8761,01 грн;

- № 628 від 06.08.2016 року (дата приходу ліхтера 12.09.2013 року, дата відходу - 06.08.2016 року) на суму 84018,06 грн (адміністративний збір, корабельний та якірний);

- № 629 від 06.08.2016 року (дата приходу ліхтера 09.07.2014 року, дата відходу - 06.08.2016 року) на суму 135689,56 грн (адміністративний збір, корабельний та якірний).

Позивач згідно з платіжними дорученнями № 482 від 13.07.2016 року на суму 50000,00 грн, № 608 від 20.07.2016 року на суму 50000,00 грн, № 611 від 20.07.2016 року на суму 20000,00 грн, № 728 від 26.07.2016 року на суму 50000,00 грн, № 729 від 26.07.2016 року на суму 10000,00 грн, № 915 від 05.08.2016 року на суму 160000,00 грн, № 936 від 08.08.2016 року на суму 10000,00 грн (т. 1, а.с. 37-40) сплатив ці рахунки.

Листом № ЧМ-515 від 06.09.2016 року позивач повідомив ТОВ "СК Акорд" про оплату рахунків, проте, оскільки ліхтерами на підставі договору № 116 КФО користувався саме ТОВ "СК Акорд", позивач виставив йому рахунки № 1023/16 від 22.08.2016 року, № 1025/16 від 31.08.2016 року на загальну суму 345069,28 грн, а також просив підписати акти виконаних робіт.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 6, 11, 509, 626, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України, виходив з того, що з 07.04.2014 року по 30.04.2016 року відповідач користувався ліхтерами УДП-ДМ-1001/суб., УДП-ДМ-2413/суб., УДП-ДМ-1067/суб., УДП-ДМ-1060/суб. ДМ-1071/суб., ДМ-1067/суб., ДМ-2174/суб. ДМ-2174 УДП-ДМ-1074, УДП-ДМ-2425, УДП-ДМ-2432, УДП-ДМ-2174 , УДП-ДМ-1067, УДП-ДМ-1060, УДП-ДМ-2350, УДМ-ДМ-2425, УДП-ДМ-2432, УДМ-ДМ-1074 УДП-ДМ-1014, УДП-ДМ-1038, УДП-ДМ-1087, УДП-ДМ-2082, УДП-ДМ-2193, УДП-ДМ-1071, УДП-ДМ-2235, УДП-ДМ-22-117, УДП-ДМ-2383, а тому згідно з розд. 5, 8 договору № 116 КФО від 07.04.2014 року має нести витрати по порту Рени від дати прибуття ліхтерів в порт Рені до дати підписання Акта приймання-передачі ліхтерів, в тому числі, пов'язані із сплатою якірного збору.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні позову виходив з недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, оскільки "таблиці які знаходяться в першому томі на а.с. 162 та 163 мають назву "распределение расходов по якорному сбору между ЧАО "УДП" и ТОВ "АС АКОРД" та "Счета, выставленные РФ АМПУ за якорный сбор", не містять посилання на договір № 116 КФО від 07.04.2014 або на рахунки № 1025/16 від 31.08.2016, № 1023/16 від 22.08.2016", тобто, "в матеріалах справи відсутні належні докази обґрунтування рахунків № 1025/16 від 31.08.2016 року, № 1023/16 від 22.08.2016 року".

З цим висновком апеляційного господарського суду погодитись не можна, виходячи з таких підстав.

Згідно із ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, метою перегляду справи в апеляційній інстанції є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно.

Відповідно до ст. 105 ГПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову. У постанові мають бути зазначені, зокрема: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів; у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду - доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Всупереч зазначеним вимогам, суд апеляційної інстанції розгляд справи по суті повторно не здійснив та прийняв постанову, яка не містить як доводів, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції, так і оцінки доводів особи, яка подала апеляційну скаргу.

Висновки суду про те, що "таблиці які знаходяться в першому томі на а.с. 162 та 163 мають назву "распределение расходов по якорному сбору между ЧАО "УДП" и ТОВ "АС АКОРД" та "Счета, выставленные РФ АМПУ за якорный сбор", не є належними докази обґрунтування рахунків № 1025/16 від 31.08.2016 року, № 1023/16 від 22.08.2016 року, оскільки не містять посилання на договір № 116 КФО від 07.04.2014 або на рахунки № 1025/16 від 31.08.2016, № 1023/16 від 22.08.2016", суперечить вимогам ч. 1 ст. 34 ГПК України, у якій викладено принцип належності доказів (господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи). Суд апеляційної інстанції мотивовано з посиланням на норми чинного законодавства не обґрунтував, чому ці "таблиці", в яких позивач виклав розрахунок заявлених до стягнення сум, не мають значення для справи.

Фактично такі "таблиці" є розрахунком стягуваної суми, який позивач має подати відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України при зверненні з позовною заявою, що також підтверджувалось безпосередньо поясненнями самого позивача, а також однаковістю сум, вказаних у рахунках № 1025/16 від 31.08.2016, № 1023/16 від 22.08.2016 та в таблицях.

Вищий господарський суд України зауважує, що такий розрахунок не є первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", яким встановлені обов'язкові реквізити фінансових документів. Розрахунок позовних вимог складається у довільній формі, тому відсутність у нього посилань на "договір № 116 КФО від 07.04.2014 або на рахунки № 1025/16 від 31.08.2016, № 1023/16 від 22.08.2016" не могла бути підставою для визнання його судом апеляційної інстанції неналежним, і як наслідок підставою для висновку про недоведеність позовних вимог у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, оскільки суд апеляційної інстанції повторно розгляд справи не здійснив, оцінку доводам апеляційної інстанції не надав, законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду не перевірив, тобто, допустив порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а положення ст. 1117 ГПК України щодо меж перегляду справи в касаційній інстанції унеможливлюють усунення зазначених порушень безпосередньо Вищим господарським судом України, відповідно до п. 3 ст. 1119, ч. 1 ст. 11110 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції скасовується, а справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, повторно розглянути справу, з'ясувати зміст і підстави позовних вимог відповідно до позовної заяви, перевірити законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, надати оцінку всім доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, та запереченням на неї інших осіб, які беруть участь у справі, та ухвалити постанову з додержанням вимог ст. 105 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК АКОРД" задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року та додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.07.2017 року скасувати, а справу № 916/2623/16 передати на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
Суддя Ємельянов А.С.
СуддяНєсвєтова Н.М.