ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 листопада 2017 рокуСправа № 902/147/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого -Білошкап О.В.,
суддів -Короткевича О.Є.,
Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) в особі ліквідатора Тихончук Л.Х. на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 по справі №902/147/15 Господарського суду Вінницької області за заявою Управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі до Публічного акціонерного товариства "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) про банкрутство, -

В С Т А Н О В И В:

Подана касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) в особі ліквідатора Тихончук Л.Х. на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 по справі №902/147/15 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Вимоги касаційної скарги полягають у скасуванні постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 по справі №902/147/15, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) про визнання недійсним, укладеного з Турбівською селищною радою Липовецького району Вінницької області договору купівлі-продажу від 28.11.2011 року 8/125 часток майнового комплексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII (далі - Закон) передбачено, що ставка судового збору з касаційної скарги на судове рішення, винесене у справі про банкрутство за наслідками розгляду заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними, складає 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні такої заяви.

Підпунктом 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону встановлено ставку судового збору за подання до господарського суду заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними в обсязі 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

При цьому згідно з частиною 1 статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 становив 1 378 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2016 Публічним акціонерним товариством "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) подано позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.11.2011.

Відтак, оскаржуючи до Вищого господарського суду України постанову апеляційного суду від 04.09.2017 та ухвалу суду першої інстанції від 01.06.2017 у даній справі, скаржнику належало сплатити судовий збір в розмірі 3 307,20 грн. (1378*2*120%).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Разом з касаційною скаргою скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на скрутне фінансове становище.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

При цьому, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, про що роз'яснено пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013.

Отже, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

При цьому, "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовим. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Отже, ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій з боку держави, не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах та не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Оскаржуючи до Вищого господарського суду України ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2017, скаржник не надав належних доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги у встановлених порядку та розмірі, при цьому, заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття касаційним судом рішення у справі, обґрунтовуючи його важким фінансовим становищем та відсутністю коштів на банківському рахунку товариства-скаржника, у зв'язку з чим воно позбавлено можливості здійснювати погашення як конкурсних, так і поточних зобов'язань, в тому числі сплатити судовий збір при зверненні до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою у вересні 2017.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування наявності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 у даній справі, колегія суддів Вищого господарського суду України не знаходить підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору, оскільки в порушення положень статей 33, 34 ГПК України ПАТ "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) в особі ліквідатора Тихончук Л.Х. не надано доказів на підтвердження того, що матеріальне становище товариства покращиться протягом визначеного статтею 1118 ГПК України строку розгляду касаційної скарги та скаржник буде спроможний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі до прийняття судом касаційної інстанції рішення за результатами розгляду касаційної скарги по суті.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням підприємства, та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для відстрочення такої сплати.

Враховуючи даний принцип, а також положення ст. 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення сплати судового збору.

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України відмовляє заявнику у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 у даній справі.

За таких обставин, касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) в особі ліквідатора Тихончук Л.Х. не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 1 статті 1113 ГПК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1,2,3,4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись статтею 8 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 86, 111, п. 4 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити Публічному акціонерному товариству "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) в особі ліквідатора Тихончук Л.Х. в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Екологія, комунальне обладнання" (Турбівський машинобудівний завод) в особі ліквідатора Тихончук Л.Х. на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 по справі №902/147/15 повернути без розгляду.

Головуючий: Білошкап О.В.
Судді:Короткевич О.Є.
Поляков Б.М.