номер провадження справи 27/103/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017 Справа № 908/1856/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Електроресурс (юридична адреса:69095 м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 159 А, прим. 2; адреса для листування: 69002 м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 94/3 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Константа Лідер (69005 м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 52)

про зобовязання поставити товар по договору поставки № 42 від 26.12.2016 р.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача:. ОСОБА_1, дов. № б/н від 30.06.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_2, паспорт СВ № 840886 від 20.09.2003 р. (директор)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю Електроресурс до Товариства з обмеженою відповідальністю Константа Лідер про зобов'язання поставити товар по договору поставки № 42 від 26 грудня 2016 року, передбачений рахунками-фактурами № КЛ-0029122 від 29.12.2016 р. та № КЛ-0030121 від 30.12.2016 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2017 р., справу № 908/1856/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 18.09.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1856/17, присвоєно справі номер провадження 27/103/17 та призначено судове засідання на 09.10.2017 р.

Розгляд справи по суті розпочато 09.10.2017 р.

У судовому засіданні 09.10.2017 р. оголошувалася перерва до 06.11.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті.

06.11.2017 р. продовжено розгляд справи № 908/1856/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 06.11.2017 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

06.11.02017 р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючий оголошує склад суду та розяснює право відводу суддям відповідно до ст. 20 ГПК України.

Відводів складу суду не заявлено.

Головуючий розяснює на підставі ст. 22 ГПК України права та обовязки учасникам судового розгляду.

У судовому засіданні 06.11.2017 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що в порушення зобовязань за договором поставки відповідач не виконав умови договору та не поставив товар. У звязку з чим просить зобовязати відповідача поставити товар по договору поставки. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на приписи ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629, 655, 662, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умови договору поставки.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.11.2017 р. проти позову заперечив, на підставах викладених у письмовому відзиві, який наданий до канцелярії суду 09.10.2017 р. (міститься в матеріалах справи), в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідачем виконано всі суттєві умови договору, що підтверджується супроводжувальною первинною обліково-видатковою документацією. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Господарським судом встановлено, 26.12.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електроресурс» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТА ЛІДЕР» (постачальник) було укладено договір поставки № 42.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язаний у порядку та в строки, встановлені договором, передати у власність покупця товар, асортимент, кількість, ціна та строки передбачені умовами договору та рахунках на оплату, що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 2.1 договору постачальник поставляє покупцю товар окремими партіями.

Відповідно до п. 2.2 договору строк поставки товару - протягом двох тижнів з дня укладення договору.

Поставка товару за цим договором здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС 2010", на умовах самовивозу, якщо інше не зазначено Сторонами у Специфікації або в рахунках на оплату (2.3 договору).

Прийом товару за кількістю і якістю здійснюється сторонами на складі у відповідності до умов поставки, згідно із діючим законодавством України та умовами даного договору (2.4 договору).

Прийом товару за кількістю та якістю здійснюється матеріально відповідальним представником покупця за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленою у відповідності з вимогами діючого законодавства України: за кількістю - згідно із накладною; за якістю - згідно із супровідними документами, що посвідчують якість товару, який поставляється (п. 2.5 договору).

Пунктом 2.6 договору сторони узгодили, що право власності на поставлену партію товару і ризики загибелі та/або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту передачі-прийому товару в пункті поставки і засвідчується підписанням сторонами видаткової накладної. Дата отримання партії товару покупцем вказується у накладній.

Відповідно до п. 3.3 договору порядок розрахунків: оплата товару на протязі 30 днів, з моменту отримання товару, якщо інше не обумовлене у Специфікації або рахунках на оплату.

Згідно п. 3.4 договору загальна сума договору складається із вартості всіх партій товару у відповідності до видаткових накладних, що були поставлені за цим договором за період його дії.

Покупець зобов'язаний, на вимогу постачальника, звірити стан розрахунків, а також оформити та підписати акт звірки (3.5 договору).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору поставки відповідачем було виставлено рахунки фактури: № КЛ-0029122 від 29.12.2016 р. на суму 1 438 631 грн. 94 коп., у тому числі ПДВ; № КЛ-0030121 від 30.12.2016 р. на суму 3 370 997 грн. 89 коп., у тому числі ПДВ.

Позивачем було здійснено оплату, що підтверджується платіжними дорученнями № 152 від 18.01.2017 р. на суму 3 370 997 грн. 89 коп., № 126 від 16.01.2017 р. на суму 1 438 631 грн. 94 коп.

Враховуючи умови договору, відповідач повинен був здійснити поставку обумовленого в правочині товару на користь позивача.

Як зазначає позивач, внаслідок невиконання відповідачем зобовязань він звернувся з позовом до суду за захистом порушених прав та законних інтересів.

З урахуванням вищевикладеного, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Видаткова накладна є первинним документом бухгалтерського обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" лише первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто факт здійснення операції передачі певного товару від постачальника до покупця. Для надання видатковій накладній юридичної сили й доказовості вона повинна містити обов'язкові реквізити, передбачені законодавством.

Також згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. (пункти 2.4 та 2.15 вказаного Положення).

Як зазначає відповідач на виконання умов договору № 42 від 26.12.2016 р. позивачу було відвантажено замовлену ним продукцію на суму 1 438 631 грн. 94 коп. у тому числі ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № КЛ-12/4 від 29.12.2016 р. та на суму 3 370 997 грн. 89 коп. у тому числі ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № КЛ-12/8 від 30.12.2016 р.

Судом встановлено, що відповідачем порядок, визначений розділом 2 договору був дотриманий: про що свідчать відмітки в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації., підписи постачальника та покупця, які скріплені печатками обох підприємств.

Перевезення товару здійснювалося силами замовника Товариством з обмеженою відповідальністю Електроресурс, від позивача товар отримано водієм ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності № 1 від 28.12.2016 р. на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Підтвердженням надходження на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Електроресурс товару є наступні товарно-транспортні накладні № 29/12/01 від 29.12.2016 р., № 30/12/01 від 30.12.2016 р., які підписані директором Товариства з обмеженою відповідальністю Константа Лідер ОСОБА_2 та комірником Товариства з обмеженою відповідальністю Електроресурс ОСОБА_4, та які скріплені печатками обох підприємств.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків від 31.03.2017 р., в якому сам позивач, в особі головного бухгалтера підприємства засвідчив надходження до покупця замовленого ним товару на загальну суму 4 809 629 грн. 83 коп.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Вимогами статті 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складається з фактів - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Частиною 2 статті 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз наведених вище фактів та доданих документів свідчить про належне виконання учасниками правочину зобовязань в рамках договору поставки № 42 від 26.12.2016 р.

З огляду на викладене, виходячи з підстав заявленого позову, враховуючи матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, для зобовязання відповідача вчинити певні дії, що обумовлені договором поставки № 42 від 26.12.2016 р. та безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.

Тобто, позовні вимоги позивачем документально та нормативно не доведені, внаслідок чого задоволенню не підлягають.

Доводи відповідача знайшли документальне та нормативне підтвердження.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача при відмові в позові.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Електроресурс, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю Константа Лідер, м. Запоріжжя відмовити.

Рішення оформлено та підписано 10.11.2017 р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.