ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 Справа №917/1581/17

м. Полтава

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022 в особі Лубенської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Братська, 1, м. Лубни, 37500

до Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області, вул. Авіаторська, 52, м. Лубни, 37500

про стягнення 2 104 973,87 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 15.02.2017 року № 10-74/1933;

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 05.07.2017 року № 01-04/708.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 17.10.2017 року.

Резолютивна частина рішення оголошена згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 14.11.2017 року.

Повне рішення складено та підписано 16.11.2017 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 2730635,80 грн. заборгованості за договором про постачання електричної енергії №1270 від 17.05.2010 року, з яких: 2581580,69 грн. заборгованість за електричну енергію (вересень 2014 року липень 2017 року); 29244,86 грн. - пеня (за квітень-липень 2017 року); 95773,39 грн. витрати від інфляції (за квітень-липень 2017 року); 24 036,86 грн. 3% річних (за квітень-липень 2017 року).

Позивач позов підтримав, заявою від 10.10.2017 року зменшив позовні вимоги в частині стягнення основного боргу. За новим розрахунком позивач просить стягнути з відповідача: 1955918,76 грн. заборгованість за електричну енергію (вересень 2014 року липень 2017 року); 29244,86 грн. - пеня (за квітень-липень 2017 року); 95773,39 грн. витрати від інфляції (за квітень-липень 2017 року); 24 036,86 грн. 3% річних (за квітень-липень 2017 року).

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки такі дії позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси будь-яких осіб, заява від 10.10.2017 року приймається господарським судом до розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Згідно абзацу четвертого підпункту 4.6 пункту 4 вказаної постанови зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Таким чином, ціна позову, яку згідно з частиною третьою статті 55 ГПК вказує позивач складає 2 104 973,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача умов укладеного договору, оскільки він, у визначені договором строки, не проводив розрахунків з постачальником, що стало причиною звернення до суду про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві на позовну заяву від 13.10.2017 року посилається, зокрема, на те що на даний час основна заборгованість відповідача складає 1955918,76 грн., а розрахунок пені, інфляції та 3% річних здійснений на суму 2 518 580,69 грн., тому заявлені до стягнення суми потребують перерахунку. Відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат є необґрунтованими, оскільки строк прострочки складає менше місяця, а кредиторські вимоги про стягнення 3% річних ще не настали. Також відповідач заявив про зменшення розміру пені в порядку ст. 83 (п.3) ГПК України.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, тому суд приймає рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» в особі Лубенської філії (Постачальник) та Комунальним підприємством «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області (Споживач) укладено Договір про постачання електроенергії № 1270 від 17.05.2010 р. з додатками, які є його невідємною частиною (далі Договір).

За Договором Постачальник постачає електроенергію для забезпечення потреб електроустановок Споживача.

ПАТ «Полтаваобленерго» зобовязувалось продавати електричну енергію (як різновид товару) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок КП «Лубни-водоканал», а Споживач зобовязувався своєчасно проводити оплату Постачальнику за вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами Договору (п. 1 Договору).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Пунктом 1.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1996 року за № 417/1442 (далі - ПКЕЕ, Правила), передбачено, що ці правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами. При цьому, дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 5.1. ПКЕЕ визначено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Положеннями ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що: «за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується».

Отже, згідно Договору сторони взяли на себе відповідні зобовязання та обумовили порядок розрахунків.

Згідно п. 9.4 Договору: «Цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд умов».

Жодна із сторін не посилається на припинення дії Договору, отже Договір про постачання електричної енергії №1270 від 17.05.2010 року є чинним.

Відповідно п.2.3.3 Договору Споживач зобовязався: «Оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

В розділі 7 Договору «Облік електричної енергії та порядок розрахунків», а також в Додатку № 2 «Порядок розрахунків» та в додатку №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік обєктів і точок комерційного обліку» до Договору Сторони конкретизували порядок розрахунків.

Згідно п.1 Додатку № 2 «Порядок розрахунків»: «Розрахунковим вважається період з 8 годин 25 числа попереднього місяця до 8 годин також числа поточного місяця.

Розрахунки за електричну енергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються Споживачем за діючими тарифами, виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії за регульованим тарифом».

Згідно з п. 3 Додатку № 2 до Договору: «Споживач самостійно знімає покази розрахункових засобів обліку о 8.00 годині 25 числа, оформляє «Відомість про фактичні покази розрахункових засобів обліку електричної енергії» та до 15.00 годин надає її Постачальнику для здійснення розрахунку та оформлення «Акта про обсяги спожитої Споживачем електричної енергії».

П. 2 вказаного Додатку № 2 передбачено: «Відповідно до визначеної згідно пункту 3 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних (10 для споживачів., які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місці) днів від дня виписки рахунка».

В матеріалах справи знаходяться відомості про фактичні покази розрахункових засобів обліку електричної енергії, рахунки за спожиту активну електричну енергію, акти про прийняття-передавання продукції про використану електричну енергію за відповідні періоди споживання, які Відповідач підписував, завіряв своєю печаткою та належним чином отримував за кожний розрахунковий період з вересня 2014р. по липень 2017 року.

За розрахунком позивача з 25 вересня 2014 р. (з терміном своєчасної оплати за вересень 2014 р. до 01.10. 2014 р. включно, згідно п.2, Додатку №2) - по 25 липня 2017 р. (з терміном своєчасної оплати за липень 2014 р. до 31.07. 2017 р. включно, згідно п.2, Додатку №2) виник борг на загальну суму за фактично спожиту електричну енергію 1955918,76 грн. (станом на 10.10.2017 року). Згідно усних пояснень сторін в судовому засіданні 14.11.2017 року станом на момент розгляду справи в суді сума основного боргу не змінилась.

Таким чином Відповідач не в повному обсязі та несвоєчасно оплачував нараховані до сплати кошти за фактично спожиту електроенергію, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідачем докази сплати вартості спожитої електричної енергії у терміни, визначені Договором, суду не надані.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 625 ЦК України визначає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 4.2.1. Договору: «За внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3 - 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком (п. п. 2, 13 Додатку № 2 «Порядок розрахунків»), Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,01%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми».

Крім того порядок та розмір нарахування штрафних санкцій обумовлений п. п. 9, 10 Додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору.

Оскільки Споживачем було порушено договірні зобов'язання перед Постачальником в частині своєчасної оплати за електричну енергію, відповідно до п.4.2.1. Договору відповідачу нарахована пеня за період з 01.04.2017 р. по 31.07.2017 р. в сумі 29244,86 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

При перевірці наданого позивачем розрахунку, судом встановлено, що розмір пені і період нарахування є обґрунтованим та таким, що відповідає Закону та умовам Договору.

Вирішуючи позов в цій частині вимог та враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд зазначає наступне.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначив Пленум ВГС України в пп. 3.17.4. п. 3.17. Постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом враховується, що КП «Лубни-водоканал» є стратегічно важливим об'єктом в галузі водопостачання, діяльність якого у великій частині направлена на забезпечення потреб населення - надання послуг з водопостачання, водовідведення та очистки стічних вод громадянам та юридичним особам. Відповідач є підприємством комунальної форми власності, джерелом розрахунків за спожиту ним електроенергію є розрахунки споживачів за надані ним послуги та субвенції з бюджетів різних рівнів на погашення різниці у тарифах за послуги водопостачання та водовідведення.

Відповідачем надані копії звітів про фінансові результати 2014 рік - І квартал 2017 року, які свідчать про збитковість підприємства. Про значну дебіторську заборгованість населення, юридичних та фізичних осіб-підприємців за травень-серпень 2014 року, січень-червень 2017 року свідчать відповідні довідки.

Окрім того, однією з головних причин неможливості сплатити борг відповідачем є невідповідність фактичної вартості послуг водопостачання та водовідведення тарифам, затвердженими органом місцевого самоврядування.

Враховуючи той факт, що відповідач є соціально значущим комунальним підприємством, а також те, що основна заборгованість станом на момент розгляду справи в суді частково погашена, стягнення з відповідача вказаної суми у повному обсязі може негативно позначитися на подальшій його діяльності, у відповідності до ст.233 ГК України та на підставі п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру пені слід задовольнити та зменшити пеню на 50%.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 14622,43 грн. В частині стягнення 14622,43 грн. пені у позові відмовити.

Позивачем також заявлено до стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 01.04.2017 р. по 31.07.2017 р. інфляційні нарахування на суму 95773,39 грн. (розрахунок в матеріалах справи) та три проценти річних від простроченої суми за невчасно сплачену електроенергію за період з 01.04.2017 р. по 31.07.2017 р. на суму 24036,86 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобовязання, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем сум

Перевірка розрахунків позивача здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «Ліга. Закон».

Приймаючи до уваги визначений Договором порядок та строки розрахунків за відпущену електроенергію, строк виконання відповідачем обов'язку з оплати за отриману електричну енергію в період з вересня 2014 року по липень 2017 року є таким, що настав. Тому заперечення відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими, посилання відповідача на невірне нарахування позивачем 3% річних та інфляційних витрат суд відхиляє, оскільки при перевірці судом встановлено, що обрахунки є арифметично вірними та відповідають вимогам Цивільного кодексу України.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за Договором, а саме не сплачував у визначені строки вартість отриманої електроенергії, тому позов з урахуванням зібраних по справі доказів задовольняється судом частково, на суму 2090351,44 грн., з яких: 1955918,76 грн. заборгованість за електричну енергію (вересень 2014 року липень 2017 року); 14622, 43 грн. - пеня (за квітень-липень 2017 року); 95773,39 грн. витрати від інфляції (за квітень-липень 2017 року); 24 036,86 грн. 3% річних (за квітень-липень 2017 року).

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки. Таким чином, судові витрати в розмірі 31574,61 грн. відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо надмірно сплаченої суми судового збору в розмірі 9384,93 грн. позивач має право звернення до суду з заявою про її повернення у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області, вул. Авіаторська, 52, м. Лубни, 37500, на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, в особі Лубенської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Братська, 1, м. Лубни, 37500, : 1955918 грн. 76 коп. заборгованість за електричну енергію; 14622 грн. 43 коп. - пеня; 95773 грн. 39 коп. витрати від інфляції; 24 036 грн. 86 коп. 3% річних; 31574 грн. 61 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 14622, 43 грн. пені у позові відмовити.

4. Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.11.2017 року.

Суддя Пушко І.І.