ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

08 листопада 2017 року Справа № 907/907/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Губенко Н.М.,
Козир Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 04.02.2014
та на рішеннягосподарського суду Закарпатської області від 23.10.2013
у справі№ 907/907/13 господарського суду Закарпатської області
за позовом1. ОСОБА_5; 2. ОСОБА_6; 3. ОСОБА_7; 4. ОСОБА_8; 5. ОСОБА_9; 6. ОСОБА_10; 7. ОСОБА_11; 8. ОСОБА_12;
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. ОСОБА_13; 2. ОСОБА_14;
провизнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" про погодження продажу вбудованих приміщень магазину, яке оформлене протоколом № 7 від 06.07.2011
в судовому засіданні взяли участь представники: - ОСОБА_5 повідомлена, не з'явилися, - ОСОБА_6 особисто, - ОСОБА_7 особисто, - ОСОБА_8 особисто, - ОСОБА_9 особисто, - ОСОБА_10 особисто, - ОСОБА_11 особисто, - ОСОБА_12 повідомлена, не з'явилися, - ТОВ "Магазин "Взуття" ОСОБА_15, ОСОБА_16, - ОСОБА_13 повідомлений, не з'явилися, - ОСОБА_14 повідомлений, не з'явилися, - ОСОБА_4 ОСОБА_17,
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.10.2013 у справі №907/907/13 (суддя Ремецькі О.Ф.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2014 (судді Хабіб М.І., Зварич О.В., Кузь В.Л.) задоволений позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (надалі позивачі) до ТОВ "Магазин "Взуття" (надалі відповідач) про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників "ТОВ "Магазин "Взуття" про погодження продажу вбудованих приміщень магазину по АДРЕСА_1, яке оформлене протоколом № 7 від 06.07.2011.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями, в 2017 році до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою звернувся ОСОБА_4, як особа, яка не була залучена до участі у справі, проте вважає, що прийнятими у даній справі судовими рішеннями порушуються її права (в порядку ст. 107 ГПК України). В обґрунтування підстав касаційної скарги, ОСОБА_4 (скаржник) посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права; просить оскаржувані ним судові рішення скасувати і справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду. Скаржник зазначає про те, що рішення у даній справі впливає на його права, оскільки на момент вирішення даного спору останнім (кінцевим) власником частини спірних приміщень, рішення про відчуження яких є предметом оспорювання у даній справі, вже був ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 08.07.2013, укладеним з ОСОБА_14

Усіх учасників судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 ГПК України, було належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до приписів ст. 129 Конституції України одними із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем і в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадку і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, в п.п. 8, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 "Про незалежність судової влади" встановлено, що звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом; звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченим процесуальним законом, розгляду судами не підлягають; оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 107 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Отже, особи, яких не було залучено до участі у справі, звертаючись до суду касаційної інстанції повинні довести, що оскаржуване судове рішення стосується їх прав та обов'язків.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи. Тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийнято про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов'язки цієї особи або у резолютивній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.09.2008 у справі №23/293, від 04.10.2017 у постанові №925/1076/16).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Магазин "Взуття" про погодження продажу вбудованих приміщень магазину по АДРЕСА_1, яке оформлене протоколом № 7 від 06.07.2011.

Колегією суддів встановлено, що скаржник на час прийняття оспорюваного рішення загальних зборів учасників не був учасником ТОВ "Магазин "Взуття", а відтак не є учасником спірних правовідносин.

Крім того, мотивувальна та резолютивна частини рішення і постанови попередніх судових інстанцій не містять жодних посилань, які б стосувались прав та обов'язків ОСОБА_4

Отже, твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права при винесенні оскаржуваних ним судових рішень та посилання на порушення його прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок прийняття судами попередніх інстанцій оспорюваних судових актів не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішення та постанови колегія суддів не вбачає. Оскільки скаржник не є стороною у справі, і не довів, що має бути залучений до розгляду цього спору, його доводи по суті прийнятих у даній справі судових рішень не розглядаються судовою колегією.

Згідно зі ст. 11110 ГПК України підставою для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі у справі.

Відповідно до п. 63 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 ГПК України" у розгляді касаційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи господарським судом нижчої інстанції і яка вважала, що таким господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, касаційна інстанція, прийнявши касаційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягає поверненню з передбачених ГПК підстав), повинна з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи судовими рішення місцевого та апеляційного господарських судів не порушено та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі попередніми судовими інстанціями не вирішувалися, то суд касаційної інстанції своєю ухвалою припиняє касаційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт касаційного оскарження.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаржник не є особою, права якої порушено судовими рішеннями попередніх інстанцій, що унеможливлює подальше здійснення касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 та є підставою для його припинення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 80, 86, 107 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2014 та на рішення господарського суду Закарпатської області від 23.10.2013 у справі №907/907/13 припинити

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Н.М. Губенко

Т.П. Козир