РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017Справа №910/16158/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»

До Приватного підприємства «ПМ-20»

Про стягнення 25 500,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Лозенко В.І.

Від відповідача: Дишлюк О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «ПМ-20» (далі - відповідач) про стягнення 25 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.17. порушено провадження у справі № 910/16158/17 та призначено її до розгляду на 17.10.17.

13.10.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 17.10.17. було оголошено перерву до 09.11.17.

В судовому засіданні 09.11.17. позивачем підтримано свої позовні вимогою

Відповідач в судовому засіданні 09.11.17. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/16158/17.

В судовому засіданні 09.11.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.14. між позивачем (далі - Орендар) та відповідачем (далі - Орендодавець) було укладено Договір оренди нерухомого майна № 68-с/о-14 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1 Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) протягом строку оренди нежиле приміщення загальною площею 27 кв.м (далі - Приміщення), яке знаходиться на другому поверсі офісної частини комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Московський, 20-Б.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 2.1 Договору приймання-передача Приміщення від Орендодавця Орендарю буде підтверджуватись шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі не пізніше 23.06.14.

Актом приймання-передачі від 23.06.14. Орендодавець передав, а Орендар прийняв Приміщення в орендне користування за Договором.

Додатковою угодою від 17.09.15. до Договору сторони збільшили площу орендованого за Договором Приміщення до 102 кв.м, про що підписали відповідний акт приймання-передачі Приміщення в оренду від 01.10.15.

В пункті 6.2 Договору встановлено, що Орендна плата = площа Приміщення х Орендна ставка (в т.ч. ПДВ). Орендна ставка за Договором за користування Приміщенням становить 112,60 грн. з ПДВ, що еквівалентно 9 доларам США 60 центам США за курсом НБУ на дату укладення Договору (п. 6.3 Договору).

Додатковою угодою від 17.09.15. до Договору сторони погодили, що з 01.10.15. Орендна ставка за Договором становить 250,00 грн. з ПДВ.

Згідно з умовами Договору Орендар сплачує Орендодавцю разовий платіж: забезпечувальний (авансовий) платіж (п. 5.1.1 Договору).

Відповідно до п. 7.1 Договору Орендар перераховує Орендодавцю суму у розмірі Орендної плати за перший та останній місяці (з розрахунку повного місяця) Строку оренди не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати укладання цього Договору (надалі - «Забезпечувальний (авансовий) платіж»). При цьому Сторони домовляються і погоджуються, що у випадку якщо Орендар не перерахує Забезпечувальний (авансовий) платіж на рахунок Орендодавця у вищевказані строки і якщо Орендодавець не подовжить строк для внесення Забезпечувального (авансового) платежу, направив відповідне письмове повідомлення Орендарю, то Договір у відповідності з частиною другою статті 212 Цивільного кодексу України у зв'язку з настанням скасувальної обставини, може вважатися припиненим.

Платіжним дорученням № 3 від 25.06.14. позивач сплатив відповідачу забезпечувальний (авансовий) платіж в розмірі 9 796,20 грн.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі збільшення розміру Орендної плати відповідно до положень цього Договору, Орендар зобов'язаний сплатити доплату Орендної плати за останній місяць (з розрахунку повного місяця) Строку оренди протягом 7 (семи) банківських днів з дати набрання чинності таких змін.

Додатковою угодою від 17.09.15. до Договору позивач зобов'язався в строк до 25.09.15. здійснити доплату Забезпечувального (авансового) платежу у зв'язку із збільшенням площі орендованого Приміщення на останній місяць строку оренди.

Платіжним дорученням № 3626 від 25.09.15. позивач доплатив відповідачу забезпечувальний (авансовий) платіж в розмірі 15 703,80 грн.

У разі дострокового розірвання Договору у зв'язку з порушеннями Орендарем умов Договору або з ініціативи Орендаря Забезпечувальний (авансовий) платіж за останній місяць Строку оренди не зараховується до Орендної плати, а використовується Орендодавцем в якості компенсації збитків понесених в наслідок дострокового розірвання Договору(п. 7.3 Договору).

Відповідно до п. 21.1 Договору він набуває чинності починаючи з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, як зазначено у преамбулі на першій сторінці тексту Договору, та закінчується в День закінчення строку оренди.

Додатковою угодою від 30.05.16. до Договору сторони встановили, що Строк оренди починається в день підписання сторонами акту прийому-передачі і закінчується 31.05.17. або у день дострокового розірвання Договору.

Згідно з пунктом 21.4 Договору сторони можуть ініціювати розірвання Договору, попередивши про це іншу сторону з 60 календарних днів до такої дати розірвання Договору.

Листом від 04.10.16. № б/н позивач звернувся до відповідача з пропозицією розірвати Договір та листом від 11.10.16. № 2438 позивач заявив про розірвання Договору.

Однак, листом № б/н від б/д відповідач відмовив позивачу в розірванні Договору.

Отже, Договір в односторонньому порядку розірвано не було.

Положеннями пункту 21.5 Договору сторони дійшли згоди, що окрім усього іншого Договір може бути розірваний за згодою сторін.

17.10.16. між Орендарем та Орендодавцем було укладено Угоду про розірвання Договору оренди нерухомого майна № 68-с/о-14 від 13.06.14., відповідно до п. 1 якої сторони домовились достроково розірвати Договір оренди нерухомого майна № 68-с/о-14 від 13.06.14. 31.10.16.

До дати розірвання Договору Орендар зобов'язався здійснити повний розрахунок по орендній платі та іншим платежам та передати Приміщення Орендодавцю по акту прийому-передачі (п. 2 Угоди про розірвання).

Платіжним дорученням № 10659 від 20.09.16. позивач оплатив оренду Приміщення за жовтень 2016 року та за актом від 31.10.16. Приміщення було повернуто Орендарем Орендодавцю.

Листом від 29.05.17. № 3924 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути авансовий платіж в сумі 25 500,00 грн.

Позивач вказує на те, що відповідачем Забезпечувальний (авансовий) платіж повернуто позивачу на його вимогу не було, письмового розрахунку компенсації понесених відповідачем витрат, в які б зараховувався такий платіж, не надано, з огляду на що позивач дійшов висновку, що Орендодавець безпідставно привласнив собі грошові кошти в сумі 25 500,00 грн., що і зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Пунктом 3 Угоди від 17.10.16. про розірвання Договору оренди нерухомого майна № 68-с/о-14 від 13.06.14. сторони встановили, що на підставі п. 7.3 Договору внесений Орендарем Забезпечувальний (авансовий) платіж у розмірі орендної плати за останній місяць Строку оренди не зараховується в рахунок орендної плати, а залишається Орендодавцю в якості компенсації збитків понесених внаслідок дострокового розірвання Договору.

Дійсно, пунктом 5.6 Договору передбачено, що якщо у який-небудь момент сума платежів або інших сум коштів одержаних Орендодавцем від Орендаря за Договором буде недостатньою для покриття всіх фінансових зобов'язань орендаря перед Орендодавцем, такі суми за письмовим повідомленням та розрахунком Орендодавця зараховуються і можуть бути використані для виконання зобов'язань Орендаря, однак, вказаний пункт Договору стосується всіх передбачених Договором Платежів, в тому числі щомісячних платежів з орендної плати та компенсації витрат в зв'язку з утриманням та експлуатацією Приміщення, а укладаючи Угоду від 17.10.16. про розірвання Договору сторони в пункті 3 чітко встановили, що внесений Орендарем Забезпечувальний (авансовий) платіж залишається Орендодавцюбез будь-яких умов чи застережень.

Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацем другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Однак, позивачем доказів визнання пункту 3 Угоди від 17.10.16. про розірвання Договору недійсним не подано, як і подано жодних доказів в обґрунтування незаконності, протиправності такого пункту Угоди, и підписання позивачем означеної Угоди під тиском чи будучи введеним в оману.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.11.17.

Суддя Т.М. Ващенко