КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. Справа№ 910/13872/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017

у справі № 910/13872/17 (головуючий суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України

до Публічного акціонерного товариства "Приватбанк"

про стягнення 1021,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" (далі - відповідач) про стягнення 1021,67 грн. помилково зарахованої суми пенсії на банківський рахунок внаслідок смерті пенсіонера.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі №910/13872/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки кошти пенсіонеру були перераховані після її смерті, а тому підлягають списанню з її депозитного рахунку та поверненню позивачу, як помилково перераховані.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 13.11.2017.

06.11.2017 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Сторони явку представників у судове засідання не забезпечили. Позивач у апеляційній скарзі просив розглянути скаргу без участі його представника. Відповідач про причини неявки представника не повідомив. Неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників сторін.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1956 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року №734" було затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках (далі - Порядок), відповідно до якого виплата пенсій та грошової допомоги здійснюється за місцем проживання в населених пунктах, де функціонують установи уповноважених банків. Установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті ради або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри (п.п. 3, 4 Порядку в редакції, що діяла до 22.09.2016).

На виконання вимог Порядку між позивачем - Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України, як Фондом, та відповідачем - Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" в особі директора Чернігівського регіонального управління ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", як Банком, було укладено Договір №33 від 01 квітня 2016 року (далі - Договір) про зарахування і виплату пенсій (грошової допомоги), що фінансуються з Пенсійного фонду України.

Параграфом 1 статті 1 Договору встановлено, що відповідно до цього Договору Банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком.

Відповідно до параграфу 3 ст. 1 Договору взаємовідносини між Фондом та Банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах регулюються Порядком, цим Договором та додатковими угодами до цього Договору, що є його невід'ємними частинами.

У параграфі 2 ст.3 Договору сторони домовились, що згідно з цим Договором Банк зобов'язується забезпечити укладання з пенсіонерами і одержувачами допомоги договорів про відкриття поточних рахунків для зарахування сум пенсій та допомоги; зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від Фонду; видачу одержувачам належних їм сум пенсій та грошової допомоги за їх першою вимогою.

На обліку у позивача перебувала пенсіонерка ОСОБА_3.

На підставі положень Порядку, та відповідно до умов Договору сума пенсій, належних ОСОБА_3, перераховувалась на її поточний рахунок, який відкритий у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 08.07.2016 Чернігівське управління Пенсійного фонду України перерахувало на рахунок відповідача кошти в розмірі 1103,51 грн., які були зарахування на поточний рахунок ОСОБА_3, як пенсія, що підтверджується банківською випискою та платіжним дорученням №3011 від 08.07.2016.

За доводами позивача 08.08.2017 зі списків померлих громадян, які отримані з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

09.08.2016 позивач надіслав відповідачеві лист вих. №11703/06 про повернення пенсійних коштів, нарахованих на ім'я ОСОБА_3, за липень 2016 року в розмірі 1103,51 грн., у зв'язку із смертю пенсіонера. Лист отриманий відповідачем 16.08.2016 за вх.№3732, що підтверджується відміткою на листі.

Листом від 17.08.2017 №20.1.0.0.0/7-20160816/4058 відповідач повідомив позивачу, що банком виконано повернення коштів в межах наявного залишку у сумі 81,84 грн.

12.09.2016 позивач направив відповідачу лист вих. №14218/06, у якому просив надати роз'яснення, чому сума коштів повернута не в повному обсязі та по можливості надати підтверджуючі документи щодо того, хто мав можливість зняти кошти з пенсійного рахунку.

Відповідач листом від 22.09.2016 повідомив позивачу, що грошові кошти повернуті в межах наявного залишку у сумі 81,84 грн., інформація щодо отримання коштів з рахунку клієнта не може бути надана, оскільки складає банківську таємницю.

12.10.2016 позивач направив відповідачу лист вих. №17445/06, у якому повторно просив надати роз'яснення, чому сума коштів повернута не в повному обсязі та по можливості надати підтверджуючі документи щодо того, хто мав можливість зняти кошти з пенсійного рахунку.

Відповідач листом від 21.10.2016 повідомив позивачу, що грошові кошти повернуті в межах наявного залишку у сумі 81,84 грн., інформація щодо отримання коштів з рахунку клієнта не може бути надана, оскільки складає банківську таємницю.

З метою встановлення особи, яка зняла кошти з рахунку померлої пенсіонерки, позивач звернувся до Чернігівського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області, однак листом від 29.11.2016 вих. №1/30937 йому було повідомлено, що не встановлено особу, яка мала можливість зняти кошти з пенсійного рахунку померлої ОСОБА_3

У зв'язку із викладеним, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1021,67 грн. помилково виплаченої пенсії за липень 2016 року (1103,51 грн. виплачено - 81,84 грн. повернуто).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем був виконаний, п. 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, п. 22.9 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та перераховано позивачу залишок коштів на рахунку отримувача пенсії у межах одного операційного дня після отримання відомостей про його смерть.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №33 від 01 квітня 2016 року. Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До спірних правовідносин сторін, крім Договору, також підлягають застосуванню положення Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою КМУ від 30.08.1999р. №1596 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року №734" (в редакції, яка була чинна до 22.09.2016).

На підставі положень Порядку, та відповідно до умов Договору сума пенсій, належних ОСОБА_3, перераховувалась на її поточний рахунок, який відкритий у ПАТ КБ "Приватбанк".

Відповідно до абз.2 пункту 13 Порядку (в редакції, яка була чинна до 22.09.2016) суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Абзацом 2 пункту 18 Порядку (в редакції, чинній з 22.09.2016) передбачено, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом із нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, підлягають поверненню уповноваженим банком органам Пенсійного фонду та органам соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня після надходження таких відомостей.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що Порядком передбачений обов'язок уповноваженого банку щодо повернення зарахованих на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками грошових коштів лише у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги.

Аналогічні норми передбачені в параграфі 4 статті 8 укладеного між сторонами Договору, відповідно до якого, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, установи Банку повертають відповідно органам Фонду або Департаменту, за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

З огляду на наведені умови Договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що сторонами у Договорі чітко визначені основні умови для повернення коштів установами банку відповідача, а саме:

1) зарахування пенсії на рахунок пенсіонера в місяцях, наступних після його смерті;

2) надходження письмового розпорядження від управління ПФУ із повідомленням про смерть пенсіонера;

3) наявність коштів на поточному рахунку померлого пенсіонера.

Таким чином, лише за наявності всіх вищевказаних умов відповідач повинен повернути позивачу суми пенсій та грошової допомоги, які зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками.

З наявної у матеріалах справи виписки по рахунку клієнта вбачається, що станом на день оброблення розпорядження позивача на рахунку ОСОБА_3 перебували кошти в сумі 81,84 грн., які і були повернуті відповідачем позивачу.

При цьому, з виписки вбачається, що станом на 02.07.2016 залишок коштів становив 19,84 грн., 08.07.2016 зараховано 1103,51 грн. (залишок 1124,90 грн.), 08.07.2016 знято 1 грн. (переказ на свою "Копилку"), 09.07.2017 знято 1000 грн. (зняття готівкових коштів у банкоматі) (залишок 123,90 грн.), 09.07.2016 знято 1 грн. (переказ на свою "Копилку"), 12.07.2016 знято 20 грн. (щомісячний платіж за страхову "Захист на кожний день"), 12.07.2016 знято 1 грн. (переказ на свою "Копилку"), 12.08.2016 знято 20 грн. (щомісячний платіж за страхову "Захист на кожний день"), 12.08.2016 знято 1 грн. (переказ на свою "Копилку"). Залишок коштів на рахунку станом на 12.08.2016 становив 81,84 грн.

У зв'язку із зазначеним, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що виконати належним чином розпорядження позивача та повернути пенсію ОСОБА_3 за липень 2016 року в повному обсязі відповідач не мав можливості.

Крім того, власником коштів, виплачених особі, яка отримує пенсію, є безпосередньо одержувач виплат, а не банківська установа, у якій відкрито банківський рахунок одержувача цих виплат.

Спірні правовідносини виникли між трьома особами, а саме: між управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернігові особою, яка є одержувачем страхових виплат - пенсії (ОСОБА_3) та банківською установою, яка знаходиться у договірних відносинах, із обома цими особами, тому мають регулюватися як законодавством у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, так і цивільним законодавством та законодавством про банківську діяльність, яке було чинним на момент перерахування спірної суми коштів.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України закріплено, що за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Положеннями п. п. 1.4, 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року передбачено, що власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з положеннями глав 5, 12 Інструкції стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

Відповідно до п. п. 1.3, 1.39, 1.40 ст. 1, п. 7.1.2 ст. 7 та ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" грошові кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача; примусовим списанням є списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом; стягувачем вважається особа, яка може бути ініціатором переказу коштів з рахунка платника на підставі виконавчих документів, визначених законом; банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів на поточному рахунку, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Положеннями п. 22.9 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту, у разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем був виконаний, п. 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, п. 22.9 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та перераховано позивачу залишок коштів на рахунку отримувача пенсії у межах одного операційного дня після отримання відомостей про його смерть.

Водночас, виходячи з аналізу приписів чинного законодавства, банк не є власником або набувачем перерахованих Пенсійним фондом коштів, та не має права ними розпоряджатись, а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку одержувача таких коштів та його обов'язок полягає, зокрема, у зарахуванні відповідних сум на особові карткові рахунки одержувачів, за невиконання якого банк несе відповідальність, передбачену Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках та відповідним договором.

Як встановлено судом, спірну грошову суму отримав не банк, а інші особи через банкомат, отже суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з банку грошових коштів, перерахованих ним на рахунок фізичної особи

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

При цьому слід зазначити, що згідно Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дєло" та Штекель проти України", у судовому рішенні національного суду є можливим посилання на судові рішення українських судів, у яких суди схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, якими врегульовано подібні відносини, або у яких був загальний підхід національних судів у таких справах та вбачається, що відповідне тлумачення або загальний підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття судового рішення зі спору у подібних відносинах.

З врахуванням зазначеної практики Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи колегією суддів врахований загальний підхід щодо розгляду спорів про стягнення з банків сум пенсій, перерахованих після смерті пенсіонерів, який викладений, зокрема у постановах Вищого господарського суду України від 26.09.2017 у справі №904/2028/17, від 13.09.2017 у справі №904/2019/17, від 15.10.2015 у справі №904/1931/15 тощо.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі № 910/13872/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі № 910/13872/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/13872/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко