РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017Справа №910/17858/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Будівництво і Комплектація"

про стягнення 15 126,17 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Федорів І.Я. - представник за довіреністю № 0228/17 від 30.05.17
від відповідача не з'явився

У судовому засіданні 15.11.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Будівництво і Комплектація" про стягнення 15 126,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договорів про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку належним чином не виконав своїх зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 15 126,17 грн., з яких: 11 709,73 грн. - заборгованість за послуги зв'язку, 3 416,44 грн. - сума договірної санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17858/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 15.11.2017.

У судове засідання, призначене на 15.11.2017, з'явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали суду надав документи, що були долучені до матеріалів справи, підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, вимоги ухвали суду не виконав, письмового відзиву на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п. 3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка даного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" (перейменоване із ПрАТ "МТС Україна", надалі - позивач, оператор) та Приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "Будівництво і Комплектація" (надалі - відповідач, абонент) були укладені Договори про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку (надалі - договори):

- № 5356828 (контракт № 99) від 20.07.2005 p.;

- № 2347108 (контракт № 35) від 20.07.2005 р. на номер телефону № 86;

- № 3431119 (контракт № 17) від 19.03.2007 р. на номер телефону № 73;

- № 3431115 (контракт № 66) від 19.03.2007 р. на номер телефону № 34;

- № 2901978 (контракт № 91) від 20.06.2006 р. на номер телефону № 46;

- № 2901939 (контракт № 67) від 20.06.2006 р. на номер телефону № 49;

- № 3431102(контракт №63) від19.03.2007Р-наномертелефону №
70; - № 3431030 (контракт № 22) від 19.03.2007 Р- на номер телефону №
33; - № 3431091 (контракт № 56) від 19.03.2007 Р- на номер телефону №
80; - № 1982626 (контракт № 82) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
88; - № 1982634 (контракт № 29) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
89; - № 1982568 (контракт № 54) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
90; - № 1982608 (контракт № 04) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
91; - № 1982585 (контракт № 95) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
92; - № 1982745 (контракт № 35) від 18.12.2004 р. на номер телефону №
93; - № 1982728 (контракт № 70) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
94; - № 1982709 (контракт № 68) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
95; - № 1982692 (контракт № 83) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
96; - № 1982675 (контракт № 06) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
97; - № 1982666 (контракт № 39) від 18.12.2004 Р- на номер телефону №
98; - № 1982648 (контракт № 27) від 18.12.2004 р. на номер телефону №
99; - № 3431077 (контракт № 40) від 19.03.2007 Р- на номер телефону №
44; - № 3431022 (контракт № 22) від 19.03.2007 Р- на номер телефону №
82; - № 2901969 (контракт № 44) від 20.06.2006 Р- на номер телефону №
59; - № 3431039 (контракт № 62) від 19.03.2007 Р- на номер телефону №
12; - № 3431090 (контракт № 44) від 19.03.2007 Р- на номер телефону №
24; - № 3431073 (контракт № 92) від 19.03.2007 Р- на номер телефону №
45; - № 3431008 (контракт № 99) від 19.03.2007 Р- на номер телефону №
71; - № 2901952 (контракт № 62) від 20.06.2006 Р- на номер телефону №
94;

- № 3431087 (контракт № 34) від 19.03.2007 р. на номер телефону № 08;

- № 3430963 (контракт № 91) від 19.03.2007 р. на номер телефону № 80;

- № 4124305 (контракт № 11) від 18.02.2008 р. на номер телефону № 11.

Згідно з умовами вищезазначених Договорів (п.1.1) оператор надає абоненту послуги мобільного зв'язку в межах України. Міжнародний телефонний зв'язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором оператора.

Надання послуг за цими Договорами починається після внесення абонентом на підставі відповідного рахунку оператора повної суми первинного авансу та його зарахування на особовий рахунок абонента (п. 1.3.).

За умовами договорів оператор зобов'язаний надавати послуги абоненту згідно з цим договором, Умовами (правилами) користування мережами мобільного зв'язку та тарифами оператора (п. 2.2.1), а абонент зобов'язаний сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання раніше внесеного авансу та своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв'язку оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особовому рахунку (п.п. 2.4.2, 2.4.3.).

Відповідно до п. 3.1. договорів нарахування за надані послуги мобільного зв'язку здійснюється згідно з тарифами оператора, які є невід'ємною частиною цього Договору. Розрахунковим періодом є поточний календарний місяць. Кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів.

Розрахунки за надані послуги та авансові внески абонент сплачує готівкою, перерахуванням на поточний рахунок оператора або кредитною карткою в національній валюті України. За наявності авансу рахунки повинні бути сплаченими в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу (п. 3.3.договорів).

Як вбачається із наданих позивачем письмових доказів та пояснень, які не спростовані відповідачем, з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв'язку відповідачеві було присвоєно особовий рахунок №1.11071708, та у подальшому з технічних причин особовий рахунок відповідача було замінено на 14.

Позивач у своїй позовній заяві також зазначає, що відповідач свої зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг за договорами, з урахуванням додаткових угод до них, не виконав та перестав оплачувати надані послуги, починаючи із рахунку № від 30.09.2014, який відповідно до умов Договорі мав бути сплачений в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, в результаті чого у відповідача перед позивачем починаючи з 15.10.2014 утворилася заборгованість в розмірі 11 709,73 грн.

25.09.2016 на адресу відповідача була направлена претензія № С 14/09 з проханням терміново сплатити суму заборгованості. Проте, відповідач дану претензію залишив без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження своїх позовних вимог, в якості доказів виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем, позивач надав суду належним чином засвідчені копії рахунків № 14, у додатку до якого міститься деталізована інформація про розрахунки за телекомунікаційні послуги.

Згідно статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п. 2.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами, в свою чергу, позивачем було підтверджено належними та допустимими доказами факт наявності у відповідача заборгованості за спожиті послуги у розмірі 11 709,73 грн.

Враховуючи вищенаведене позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги зв'язку у розмірі 11 709,73 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків у вигляді нарахування та стягнення договірної санкції, передбаченої умовами Додаткових угод до Договорів № 1982634 від 13.11.2013, № 1982568 від 01.07.2013, № 1982608 від 13.11.2013, № 1982675 від 30.04.2014 та № 3431090 від 10.03.2011 у розмірі 3 416,44 грн.

Перевіривши розрахунок договірної санкції, доданий позивачем до матеріалів справи, суд встановив, що позивач вірно встановив розмір зазначеного показника, а тому, враховуючи наявність підстав для стягнення договірної санкції з відповідача, позовні вимоги про стягнення 3 416,44 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Будівництво і Комплектація" (01010, м. Київ, Арсенальна площа, будинок 1-Б; ідентифікаційний код 24364209) на користь Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 15; ідентифікаційний код 14333937) заборгованість у розмірі 15 126 (п'ятнадцять тисяч сто двадцять шість) грн. 17 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.11.2017

Суддя Пукшин Л.Г.