ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" листопада 2017 р. Справа № 5002-7/5492-2010

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ-Плюс"

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Союз-Віктан" ЛТД

ОСОБА_1

про стягнення 25237040,13 грн.

по скарзі Публічного акціонерного товариства Сбербанк на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2011 по справі №5002-7/5492-2010.

Суддя Чонгова С.І.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 23.02.2017);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1 :не з'явився;

від третьої особи 2:не з'явився;

від ДВС: ОСОБА_3 (довіреність №676/20.3-03 від 24.07.2017).

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області надійшла скарга №9441/428-2 від 14.09.2017 Публічного акціонерного товариства Сбербанк на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2011 по справі №5002-7/5492-2010.

Ухалою господарського суду Київської області від 20.09.2017 скаргу прийнято до розгляду та призначено на 09.10.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.10.2017 розгляд вказаної скарги відкладено на 13.11.2017.

У судове засідання 13.11.2017 представники відповідача та третіх осіб не зявилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені шляхом направлення копії ухвали господарського суду Київської області від 09.10.2017.

Згідно з ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги на дії органів Державної виконавчої служби.

В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на те, що державним виконавцем не здійснено у відповідному виконавчому провадженні дій, направлених на виконання рішення суду на підставі виданого наказу та просить скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.08.2017 про закінчення виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника скаржника, судом встановлені наступні обставини.

На виконання рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.02.2011 та постанови Вищого господарського суду України від 04.10.2011 у даній справі видано наказ від 04.10.2011 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ-Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» частину заборгованості за договором на встановлення ліміту для проведення операції з відкриття та сплати документальних акредитивів № LC/150808 від 15.08.2008 р. з усіма наступними змінами і доповненнями та Договором поруки від 19.08.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрованого в реєстрі за №21528, у розмірі 25 237 040,13грн., що є частиною комісії за обслуговування резервного і документарних акредитивів, відкритих у відповідності з Договором про акредитив (а.с.11).

Як зазначає скаржник, на примусове виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2011 по справі №5002-7/5492-2010 Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №30514441.

29.08.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову у виконавчому провадженні №30514441 про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.13, зворот, 14).

Скаржник вважає, дії державного виконавця незаконними та такими, що порушують законні інтереси та права стягувача у процесі виконавчого провадження, а постанову винесену про повернення виконавчого документа стягувачу передчасною та такою що суперечить нормам чинного законодавства.

Статтею 124 Конституції України та статтею 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження.

Приписами статті 1 Закону України „Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону України Про державну виконавчу службу, державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Стаття 5 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ст. 10 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 3, 6, 7, 21 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

Згідно ч. 2 та абз. 1 ч. 3 ст. 36 Закону, розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією.

Як визначено ст. 13 ЗУ «Про виконавче провапдження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 74 вказаного Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

В судовому засіданні представником органу ДВС зазначено, що майно, яке значиться на праві власності за боржником знаходиться на тимчасово окупованій території України, а саме Автономній Республіці Крим, у звязку з чим державний виконавець не може здійснити звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Суд зазначає, що органом ДВС не надано доказів направлення запитів до контролюючих органів з метою виявлення та перевірки майнового стану боржника на території України, зокрема: направлення запитів до реєстраційних органів (МРЕВ ДАІ, Реєстраційної служби) щодо наявність у власності Боржника належного йому майни транспортних засобів (автомобілів, самохідних машин, мотоциклів, тощо), обєктів нерухомого майна: (споруди, будівлі); направлення запиту до Державної авіаційної служби України про наявність у власності Боржник: належного йому в Державному реєстрі цивільних повітряних суден України; направлення запиту до районного (обласного) управління Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, про наявність у електронному реєстрі інспекції інформації про видачі і реєстрацію боржником дозвільних документів та ліцензій на провадження господарської діяльності пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури; направлення запитів до Державної служби інтелектуальної власності України, про наявність за боржником в Єдиному реєстрі одержувачів контрольних марок для маркування примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних; направлення запитів до Міністерства доходів і зборів України про наявність та/або відсутність щодо митного оформлення за боржником зовнішньоекономічних операцій (експорт/імпорт товарів); направлення запитів до Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг про наявність та/або відсутність боржника серед власників обєктів промислової власності; направлення запитів до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, їх структурних Підрозділів районного (обласною підпорядкування, про наявність та/або відсутність інформації відомостей, котрі містяться в Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України щодо суден, власником або судновласником яких є боржника; направлення запитів до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх структурних підрозділів районного (обласного) підпорядкування, про наявність та/або відсутність боржника серед власників, які; володіють 10% і більше пакетів акції емітентів тощо.

Отже, враховуючи те, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не вчинено всіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 04.10.2011 у справі №5002-7/5492-2010 та не доведено протилежного, суд дійшов висновку, що скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволення частково.

Судом встановлено, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №30514441 не відповідачає діючому законодавству і є такою, що порушує права стягувача.

Проте, відповідно до абз. 2 п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 № 9 суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження).

Згідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження від 26.12.2003 № 14 суд не вправі зобов'язувати державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження тощо).

Отже, у суду відсутні повноваження щодо скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.08.2017 ВП №30514441 винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Проте, вимоги скаржника про зобовязання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження (ВП №30514441) з примусового виконання наказу по справі №5002-7/5492-2010, виданого 04.10.2011 господарським судом Автономної Республіки Крим, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ-Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» частини заборгованості у розмірі 25 237 040,13грн, з урахуванням викладеного підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України,господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства Сбербанк на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2011 по справі №5002-7/5492-2010 задовольнити частково.

2. Зобовязати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження (ВП №30514441) з примусового виконання наказу по справі №5002-7/5492-2010, виданого 04.10.2011 господарським судом Автономної Республіки Крим про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ-Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» частини заборгованості у розмірі 25 237 040,13грн

3. В іншій частині скарги відмовити.

4. Дану ухвалу направити на адресу сторін та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) рекомендованою кореспонденцією.

Суддя С.І. Чонгова