РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017Справа №910/23036/16

За позовом Дочірнього підприємства "Ямниця" Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент"

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної М.А.

про визнання протиправним та скасування повідомлення

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Чугунов М.В. (довіреність)

Войцехівський О.В. (довіреність)

від відповідача: Гончар М.С. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/23036/16 за позовом Дочірнього підприємства "Ямниця" Відкритого Акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни викладене у формі повідомлення про нікчемність правочину № 11/2-27197 від 28.08.2015 про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору № 136-2012 від 28.03.2012, які були укладені між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ДП "Ямниця" ВАТ "Івано-Франківськцемент", а саме: договору про внесення змін від 17.02.2014, договору про внесення змін від 27.02.2014, договору про внесення змін від 17.03.2014, договору про внесення змін від 30.04.2014, договору про внесення змін від 15.05.2014, договору про внесення змін від 16.06.2014, договору про внесення змін від 15.07.2014, договору про внесення змін від 12.08.2014, договору про внесення змін від 15.08.2014, договору про внесення змін від 15.09.2014, договору про внесення змін від 15.10.2014, договору про внесення змін від 31.10.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у повідомленні про нікчемність правочину (договору) № 11/2-27197 від 28.08.2015 не визначено конкретних підстав нікчемності правочинів, не вказано яким чином позивачем було отримано переваги (пільги). Також позивач вказує, що посилання на ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як на підставу визнання договорів нікчемними, є безпідставним у зв'язку із тим, що повідомлення про нікчемність правочину прийнято під час процедури ліквідації банку, а не під час дії тимчасової адміністрації.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 у справі №910/23036/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017, позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни, викладене у формі повідомлення № 11/2-27197 від 28.08.2015, про нікчемність Договорів про внесення змін до Кредитного договору № 136-2012 від 28.03.2012, які були укладені між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ДП "Ямниця" ВАТ "Івано-Франківськцемент", а саме: договору про внесення змін від 17.02.2014, договору про внесення змін від 27.02.2014, договору про внесення змін від 17.03.2014, договору про внесення змін від 30.04.2014, договору про внесення змін від 15.05.2014, договору про внесення змін від 16.06.2014, договору про внесення змін від 15.07.2014, договору про внесення змін від 12.08.2014, договору про внесення змін від 15.08.2014, договору про внесення змін від 15.09.2014, договору про внесення змін від 15.10.2014, договору про внесення змін від 31.10.2014.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2017 касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної М.А. задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 910/23036/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу №910/23036/16 передано на розгляд судді Турчина С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 суддею Турчин С.О. прийнято справу № 910/23036/16 та призначено її до розгляду на 21.09.2017.

11.09.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на обґрунтованість та законність повідомлення про нікчемність правочину. Також до вказаних пояснень відповідач надав копії договорів про внесення змін до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 розгляд справи №910/23036/16 відкладено на 12.10.2017.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2017 надав клопотання про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/23036/16 на 15 днів, відкладено розгляд справи на 07.11.2017.

Представник відповідача надав суду письмові пояснення щодо неможливості надати для огляду оригінал кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012 та оригінали договорів про внесення змін до даного кредитного договору, оскільки оригінали відповідних документів перебувають в архівних матеріалах кримінального провадження у Головному слідчому управлінні Національної поліції України.

Представник позивача в судовому засіданні 07.11.2017 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, надав пояснення стосовно своїх заперечень.

В судовому засіданні 07.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (кредитор) та Дочірнім підприємством "Ямниця" Відкритого Акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" (позичальник) укладено кредитний договір №136-2012, відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 35000000,00 грн., а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені договором, а також виконати інші обов'язки, визначені договором.

За умовами п.1.2 договору процентна ставка за користування кредитом становить 19% річних.

Кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 28.03.2013. (п.1.3 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобов'язань (п.15.4 договору).

В подальшому, договорами про внесення змін від 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014, 15.10.2014, 31.10.2014 було внесено зміни до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012.

На підставі постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014 року № 733 "Про віднесення ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", згідно з яким з 21 листопада 2014 року по 20 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від № 63 від 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20 березня 2015 до 19 березня 2016 включно, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року № 213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. на два роки - до 19 березня 2018 року включно.

15 грудня 2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіною М.А., на виконання вимог статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", видано наказ № 90 "Про перевірку договорів".

20 січня 2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб видано наказ № 23/1 "Про здійснення альтернативної перевірки договорів", згідно із яким вирішено здійснити в ПАТ "ВіЕйБі Банк" альтернативну наказу №90 від 15.12.2014 незалежну перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

У витязі з акту від 19 березня 2015 року перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком в період з 21.11.2013 по 20.11.2014 зазначено, що за результатами незалежної перевірки правочинів (в тому числі договорів), що є нікчемними, здійсненої альтернативно наказу № 90 від 15 грудня 2014 року, додатково до акту перевірки правочинів від 09 лютого 2015 року виявлено додаткові угоди до укладеного з Дочірнім підприємством "Ямниця" Відкритого Акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" кредитного договору №136-2012від 28.03.2012, якими перенесено строк погашення за кредитним договором на 26.04.2020 та зниження відсоткової ставки. Вказану перевірку здійснено на виконання п. 1.18 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року.

На адресу Дочірнього підприємства "Ямниця" Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло рішення у формі повідомлення про нікчемність правочину (договору) № 11/2-27197 від 28.08.2015.

У повідомленні про нікчемність правочину (договору) № 11/2-27197 від 28.08.2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на п.п. 6, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", повідомила позивача про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012, а саме: договору про внесення змін від 17.02.2014, договору про внесення змін від 27.02.2014, договору про внесення змін від 17.03.2014, договору про внесення змін від 30.04.2014, договору про внесення змін від 15.05.2014, договору про внесення змін від 16.06.2014, договору про внесення змін від 15.07.2014, договору про внесення змін від 12.08.2014, договору про внесення змін від 15.08.2014, договору про внесення змін від 15.09.2014, договору про внесення змін від 15.10.2014, договору про внесення змін від 31.10.2014, згідно умов яких сторони домовились в тому числі про зменшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення строку користування кредитом, відстрочення сплати процентів за користування кредитом. Також, з посиланням на положеннями ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", викладено вимогу щодо негайного (в день отримання даного повідомлення) виконання зобов'язань за кредитним договором з урахуванням нікчемності договорів про внесення змін.

Посилаючись на те, що у повідомленні про нікчемність правочину (договору) № 11/2-27197 від 28.08.2015 не визначено конкретних підстав нікчемності правочинів, не вказано яким чином позивачем було отримано переваги (пільги) та оскільки повідомлення про нікчемність правочину прийнято під час процедури ліквідації банку, а не під час дії тимчасової адміністрації, позивач звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення про нікчемність правочину Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни № 11/2-27197 від 28.08.2015 про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору № 136-2012 від 28.03.2012, які були укладені між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ДП "Ямниця" ВАТ "Івано-Франківськцемент", а саме: договору про внесення змін від 17.02.2014, договору про внесення змін від 27.02.2014, договору про внесення змін від 17.03.2014, договору про внесення змін від 30.04.2014, договору про внесення змін від 15.05.2014, договору про внесення змін від 16.06.2014, договору про внесення змін від 15.07.2014, договору про внесення змін від 12.08.2014, договору про внесення змін від 15.08.2014, договору про внесення змін від 15.09.2014, договору про внесення змін від 15.10.2014, договору про внесення змін від 31.10.2014.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012, цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації уповноважена особа повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відносини, що виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме, підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку регулює Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012 (далі - Положення).

Відповідно до п.1.18 глави 1 розділу ІІІ Положення Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана: забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Як встановлено судом вище, протягом тимчасової адміністрації банку Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" видано наказ №90 "Про перевірку договорів" від 15.12.2014 та наказ № 23/1 "Про здійснення альтернативної перевірки договорів" від 20.01.2015, у відповідності до яких вирішено здійснити в ПАТ "ВіЕйБі Банк" перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав визначених частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається із витягу з акту від 19 березня 2015 року перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком в період з 21.11.2013 по 20.11.2014, були виявлені додаткові угоди до укладеного з Дочірнім підприємством "Ямниця" Відкритого Акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012, якими перенесено строк погашення за кредитним договором на 26.04.2020 та зниження відсоткової ставки.

На виконання вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було направлено позивачу рішення у формі повідомлення про нікчемність правочину (договору) № 11/2-27197 від 28.08.2015.

Зі змісту повідомлення про нікчемність правочину (договору) № 11/2-27197 від 28.08.2015, вбачається, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на п.п. 6, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", повідомила позивача про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012, а саме: договору про внесення змін від 17.02.2014, договору про внесення змін від 27.02.2014, договору про внесення змін від 17.03.2014, договору про внесення змін від 30.04.2014, договору про внесення змін від 15.05.2014, договору про внесення змін від 16.06.2014, договору про внесення змін від 15.07.2014, договору про внесення змін від 12.08.2014, договору про внесення змін від 15.08.2014, договору про внесення змін від 15.09.2014, договору про внесення змін від 15.10.2014, договору про внесення змін від 31.10.2014, згідно умов яких сторони домовились в тому числі про зменшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення строку користування кредитом, відстрочення сплати процентів за користування кредитом.

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо:

банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; (п. 6);

банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7).

Отже, нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" наведено перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними. При цьому, одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, необхідним є встановлення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину.

Як встановлено судом вище, між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ДП "Ямниця" ВАТ "Івано-Франківськцемент" було укладено кредитний договір № 136-2012.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ст. 1056-1 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2.5. кредитного договору передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути змінена кредитором у випадках та у порядку, передбаченому цим договором.

У відповідності до п. 15.7 кредитного договору, розірвання та зміни до договору оформлюються шляхом підписання договорів про внесення змін до цього договору. Всі додатки до цього договору, а також договори про внесення змін до нього є невід'ємною частиною цього договору.

В подальшому, сторонами внаслідок укладення договорів про внесення змін від 17.02.2014, 27.02.2014, 17.03.2014, 30.04.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014, 15.10.2014, 31.10.2014 було внесено зміни до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012, згідно із якими змінено розмір процентної ставки за користування кредитом, збільшено кінцевий термін погашення кредиту позичальником та відстрочено сплату процентів за користування кредитом.

Судом встановлено, що договором про внесення змін від 17.02.2014 до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012 сторони домовились, що проценти нараховані за період з 01.01.2014 по 31.01.2014 позичальник сплачує в строк до 15 березня 2014 року.

Договором про внесення змін від 27.02.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони домовились, що відповідно до п. 1.3. договору, кінцевий термін погашення кредиту позичальником 26 квітня 2015 включно.

Договором про внесення змін від 17.03.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони вирішили, що проценти нараховані за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 позичальник сплачує в строк до 15 квітня 2014 року.

Договором про внесення змін від 30.04.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони вирішили, що процентна ставка за користування кредитом починаючи з 01.11.2014 - 10% річних; кінцевий термін погашення кредиту позичальником - до 26.04.2020 включно.

Договором про внесення змін від 15.05.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони домовились, що проценти нараховані за період з 01.04.2014 по 30.04.2014 позичальник сплачує в строк до 15 червня 2014 року.

Договором про внесення змін від 16.06.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони погодили, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 по 31.05.2014 позичальник сплачує в строк до 15 липня 2014 року.

Договором про внесення змін від 15.07.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони домовились, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 по 31.06.2014 позичальник сплачує в строк до 15 серпня 2014 року.

Договором про внесення змін від 12.08.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони вирішили викласти пункт 1.2. договору у наступній редакції:

"1.2 Процентна ставка за користування кредитом:

з 29.03.2012 року по 30.11.2012 року - 19% (дев'ятнадцять процентів) річних;

з 01.12.2012 року по 31.12.2012 року - 30% (тридцять процентів) річних;

з 01.01.2013 року по 30.06.2013 року-25% (двадцять п'ять процентів) річних;

з 01.07.2013 року по 31.08.2014 - 27% (двадцять сім процентів) річних.

з 01.09.2014 року -16,1% (шістнадцять цілих і одна десята процентів)".

Договором про внесення змін від 15.08.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони домовились, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 по 31.07.2014 позичальник сплачує в строк до 15 вересня 2014 року.

Договором про внесення змін від 15.09.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони погодили, що проценти нараховані за період з 01.07.2014 по 31.08.2014 позичальник сплачує в строк до 15 жовтня 2014 року.

Договором про внесення змін від 15.10.2014 до кредитного договору №136-2012від 28.03.2012 сторони домовились, що проценти нараховані за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 позичальник сплачує в строк до 15 листопада 2014 року.

Договором про внесення змін від 31.10.2014 до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012 сторони домовились, що проценти нараховані по 31.10.2014 позичальник сплачує в строк до 15 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст вказаних вище договорів про внесення змін до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012, судом встановлено, що умови вказаних договорів не передбачають надання позивачу переваг (пільг), а натомість внесення відповідних змін до кредитного договору спрямоване на виконання позивачем грошових зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом.

Уклавши договори про внесення змін до кредитного договору, сторони добровільно, на власний розсуд змінили умови договору щодо кінцевого терміну погашення кредиту, строку сплати процентів та ставки процентів, нарахованих за користування кредитом.

Відповідачем не надано жодних обґрунтувань щодо того яким чином позивачем було отримано переваги (пільги) та чи дійсно переваги (пільги) мали місце по відношенню до інших клієнтів ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Судом встановлено, що ні в повідомленні про нікчемність правочину (договору) №11/2-27197 від 28.08.2015, ні у витязі з акту від 19 березня 2015 року не вказано, які саме умови договорів про внесення змін до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012 передбачають надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, не зазначено також, яким саме документам банку або НБУ суперечать правочини, щодо нікчемності яких уповноваженою особою було повідомлено позивача.

У витязі з акту перевірки правочинів від 19 березня 2015 року зазначено, що "у відповідності до вимог пункту 1.14. глави І розділу VI Інструкції Національного банку України від 28 серпня 2001 року №368 "Про порядок регулювання діяльності банків в Україні" угоди, що укладаються з інсайдерами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж, угоди, що укладені з іншими особами. Банк може укладати з інсайдерами угоди, які передбачають нарахування відсотків і комісійних на здійснення банківських операцій, які менші від звичайних та нарахування відсотків за вкладами і депозитами, які більші від звичайних, якщо прибуток банку дозволяє здійснювати це без шкоди для фінансового стану банку; однак інші умови цих угод не можуть бути більш сприятливими, ніж загальні умови проведення банківських операцій, що встановлені внутрішньобанківськими положеннями, що визначають кредитну, інвестиційну, управління активами і пасивами та облікову політику банку. Кредитною політикою Банку на 2014 рік (затверджена рішенням Правління ПАТ "ВіЕйБі Банк" № 8 від 24.02.2014 року) встановлено максимально можливий строк фінансування робочого капіталу (кредити у поточну діяльність) до 3-х років у випадку надання першокласного забезпечення, а нові встановлені строки дії кредитів визначені щонайменше до 2020 року."

Так, згідно із п. 1.14 глави І розділу VI Інструкції Національного банку України Про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління НБУ від 28 серпня 2001 року №368 (у редакції на час проведення перевірки) угоди, що укладаються з інсайдерами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, що укладені з іншими особами. Угоди, укладені банком із інсайдерами на умовах більш сприятливих за звичайні, визнаються судом недійсними з часу їх укладення.

Більш сприятливими умовами визнаються: отримання активу низької якості від інсайдерів; викуп в інсайдера активу за вартістю, що є значно вищою, ніж та, яку банк сплатив би за придбання такого активу від неінсайдера; продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу неінсайдеру; укладання коштів у цінні папери інсайдера, в які банк в іншому випадку не вкладав би, у зв'язку з рівнем ризику таких паперів або видом економічної діяльності емітента-інсайдера; оплата за товари та послуги, що надані інсайдером, за тарифами, що є вищими, ніж ті, за якими банк сплачував би за аналогічні товари та послуги неінсайдерам, або оплата таких товарів і послуг у тих ситуаціях, коли неінсайдеру взагалі оплата не надавалася б; прийняття меншого забезпечення виконання зобов'язань, ніж вимагається від інших клієнтів; надання кредиту інсайдеру (акціонеру/учаснику) для придбання акцій (паїв/часток) цього банку та під забезпечення акцій (паїв/часток) банку; строк сплати відсотків за користування кредитом не визначений або передбачений в кінці строку дії кредитного договору.

У разі укладення банком угод з інсайдерами, які передбачають сприятливіші умови, ніж угоди, що укладені з іншими особами (у тому числі, які передбачають нарахування відсотків і комісійних на здійснення банківських операцій, які менші, ніж звичайні), на суму таких угод банк має зменшувати загальний розмір регулятивного капіталу до часу погашення таких угод.

При цьому, до інсайдерів - юридичних осіб, згідно із п. 1.11 глави І розділу VI Інструкції Національного банку України Про порядок регулювання діяльності банків в Україні, належать: а) особи, які мають істотну участь у банку; б) афілійовані особи банку; в) споріднені особи банку; г) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в підпункті "д" пункту 1.10 цієї глави, є керівниками або контролерами; ґ) контролери споріднених осіб банку; д) контролери афілійованих осіб банку.

Однак, відповідачем не підтверджено віднесення позивача до категорії інсайдерів, у зв'язку із чим, обґрунтування підстав нікчемності договорів про внесення змін з посиланням на положення п. 1.14. глави І розділу VI Інструкції НБУ від 28.08.2001 № 368 "Про порядок регулювання діяльності банків України" є безпідставним.

Окрім того, змінені строки сплати процентів не перевищують максимально можливого строку фінансування робочого капіталу (кредити у поточну діяльність) на який міститься посилання у витязі з Акту.

З огляду на встановлені вище обставини справи, доводи відповідача щодо надання позивачу, як клієнту банку, пільг (переваг), які прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому посилання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на пункт 6 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як на підставу нікчемності договорів, є безпідставним.

Необґрунтованими є посилання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у повідомленні про нікчемність правочинів і на положення пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" яким підставою нікчемності правочину визначено те, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Так, наявний у матеріалах справи витяг із акту перевірки правочинів від 19 березня 2015 року, на підставі якого позивачу було направлене повідомлення про нікчемність правочинів, не містить посилань на те, що банк, як це визначено пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уклав договори про внесення змін до кредитного договору на умовах, які передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам, у даному випадку позивачу, переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач був кредитором банку та що йому, саме як кредитору, було надано переваги (пільги) шляхом укладення спірних додаткових угод до кредитного договору, що згідно пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свідчить про нікчемність таких правочинів.

За таких обставин, Уповноваженою особою Фонду не вказано обставин, які б свідчили про наявність підстав, передбачених пунктом 6, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для визнання договорів про внесення змін до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012 нікчемними.

З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про відсутність підстав для прийняття Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" рішення викладене у формі повідомлення №11/2-27197 від 28.08.2015 про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору № 136-2012 від 28.03.2012 із пункти 6, 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 12.10.2017 у справі №910/940/17.

Відповідачем, в свою чергу, не доведено наявності правових підстав для визнання договорів про внесення змін до кредитного договору №136-2012 від 28.03.2012 нікчемними, а тому відповідні дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. суперечать приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З приводу посилань позивача на те, що повідомлення про нікчемність правочину прийнято під час процедури ліквідації банку, а не під час дії тимчасової адміністрації, то суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, виключно протягом дії тимчасової адміністрації.

Тобто, Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, безпосередньо протягом дії тимчасової адміністрації.

Як зазначалось судом вище, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", згідно з яким з 21 листопада 2014 року по 20 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Тимчасова адміністрація банку тривала з 21 листопада 2014 року по 20 березня 2015 року.

На виконання вимог статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" 15 грудня 2014 року та 20 січня 2015 року видано накази № 90 та № 23/1 на перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Як встановлено судом, Акт перевірки правочинів було складено 19.03.2015, а процедуру ліквідації відповідача було розпочато з 20.03.2015, у зв'язку із чим, перевірка правочинів в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" була проведено згідно з процедурою, встановленої законодавством. Направлення відповідачем повідомлення про нікчемність правочинів вже після завершення тимчасової адміністрації не свідчить про порушення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порядку проведення перевірки на предмет виявлення нікчемних правочинів (у тому числі договорів).

За таких обставин, доводи позивача про те, що відповідна перевірка була здійснена у період процедури ліквідації відповідача є необґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність із виведення з ринку неплатоспроможного банку, надано Уповноваженій особі Фонду лише право повідомляти сторони договору про нікчемність такого договору та не наділено Уповноважену особу Фонду правами визнавати правочини нікчемними, а позивач заявляючи даний позов намагається встановити дійсність договорів, за висновками суду є необґрунтованими, з огляду на наступне.

У відповідності до приписів ст. 1 ГПК України, завданням господарського судочинства є захист підприємств, установ, організацій, інших суб'єктів господарювання від порушень їх прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, а також ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тим не менше, засіб захисту що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен бути ефективним.

Отже, важливою умовою застосування судом певного способу захисту права або інтересу є його належність - встановлення судом тих обставин, що вжиття саме обраного позивачем способу захисту спроможне поновити порушені права особи, що звертається до суду з відповідним позовом.

Метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у листі від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Суд зазначає, що у даному випадку, порушення прав та інтересів позивача полягає саме у тому, що в повідомленні № 11/2-27197 від 28.08.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіною Мариною Анатоліївною висунуто вимогу про негайне виконання зобов'язань за кредитним договором №136-2012 від 28.03.2012.

У відповідності до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідають визначеним законом способам захисту порушеного права та з метою захисту та недопущення порушення прав суб'єкта господарювання підлягають розгляду судом.

Оскільки, визнання нікчемними договорів про внесення змін від 17.02.2014, від 27.02.2014, від 17.03.2014, від 30.04.2014, від 15.05.2014, від 16.06.2014, від 15.07.2014, від 12.08.2014, від 15.08.2014, від 15.09.2014, від 15.10.2014, від 31.10.2014 до кредитного договору № 136-2012 від 28.03.2012 призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, суд вважає за можливе захистити порушене право позивача у спосіб, обраний позивачем, а саме: шляхом визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіною Мариною Анатоліївною викладеного у формі повідомлення № 11/2-27197 від 28.08.2015 про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору № 136-2012 від 28.03.2012.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені вище обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог Дочірнього підприємства "Ямниця" Відкритого Акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення про нікчемність правочину Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни № 11/2-27197 від 28.08.2015 про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору № 136-2012 від 28.03.2012, які були укладені між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ДП "Ямниця" ВАТ "Івано-Франківськцемент", а саме: договору про внесення змін від 17.02.2014, договору про внесення змін від 27.02.2014, договору про внесення змін від 17.03.2014, договору про внесення змін від 30.04.2014, договору про внесення змін від 15.05.2014, договору про внесення змін від 16.06.2014, договору про внесення змін від 15.07.2014, договору про внесення змін від 12.08.2014, договору про внесення змін від 15.08.2014, договору про внесення змін від 15.09.2014, договору про внесення змін від 15.10.2014, договору про внесення змін від 31.10.2014.

Підсумовуючи вищенаведене, суд задовольняє позов Дочірнього підприємства "Ямниця" Відкритого Акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача. При цьому, враховуючи приписи ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", оскільки позивачем не заявлено про повернення судового збору, питання про повернення судового збору, у зв'язку із внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, наразі не вирішується.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни викладене у формі повідомлення №11/2-27197 від 28.08.2015 про нікчемність Договорів про внесення змін до Кредитного договору № 136-2012 від 28.03.2012 які були укладені між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ДП "Ямниця" ВАТ "Івано-Франківськцемент", а саме:

Договору про внесення змін від 17.02.2014;

Договору про внесення змін від 27.02.2014;

Договору про внесення змін від 17.03.2014;

Договору про внесення змін від 30.04.2014;

Договору про внесення змін від 15.05.2014;

Договору про внесення змін від 16.06.2014;

Договору про внесення змін від 15.07.2014;

Договору про внесення змін від 12.08.2014;

Договору про внесення змін від 15.08.2014;

Договору про внесення змін від 15.09.2014;

Договору про внесення змін від 15.10.2014;

Договору про внесення змін від 31.10.2014.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 27 Т; ідентифікаційний код 19017842) на користь Дочірнього підприємства "Ямниця" Відкритого Акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" (77422, Івано-Франківська обл., Тисменицький район, село Ямниця, ідентифікаційний код 20539936) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 13.11.2017.

Суддя С.О. Турчин