ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017р. Справа № 917/1452/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Ст.Поділ, 5, м.Полтава, адреса для листування: просп. Свободи (вул. 60 років Жовтня), 8, м. Кременчук, 39601

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, вул. Сінна, 16, м. Полтава, 36039,

про стягнення 18 429,12 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Представники сторін у судовому засіданні 14.11.2017р:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №10-74/1942 від 15.02.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №14 від 05.01.2017р.

Представники сторін у судовому засіданні 15.11.2017р:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №14 від 05.01.2017р.

Рішення приймається після перерви, оголошеної у судовому засіданні 14.11.2017 р.

В судовому засіданні 15.11.2017 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Господарський суд повідомив, що повний текст рішення буде складений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суть спору: розглядається заява Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 18429,12 грн., у т.ч.: 1167,80грн. пені, 14 957,47 грн. - інфляційних втрат, 2303,85 грн. 3% річних за неналежне виконання зобов'язань за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №2159 від 01.11.2013 року.

14.11.2017р. від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи уточненого розрахунку 3% річних, де сума зменшена на 217,90 грн. (вхід. №13868 від 14.11.2017р.).

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №2159 від 01.11.2013 року в частині оплати.

Відповідач надав відзив на позов (вих. №03/3059/2017 від 30.10.2017р.), в якому відповідач зазначає, що договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №2159 від 01.11.2013 року не врегульовані зобов'язання фінансового характеру, тому щорічно між позивачем та відповідачем укладалися договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, які передбачають суму договору на рік для проведення розрахунків, за якими і проводяться розрахунки за спожиту теплову енергію.

Також відповідач у відзиві посилається на те, що відповідач є неприбутковою, бюджетною організацією, основний борг за договором відсутній, винні дії управління у виникненні заборгованості відсутні, тому нараховані відповідачем штрафні санкції значно перевищують розмір шкоди, завданої йому.

Крім того, відповідач надав суду контррозрахунок, відповідно до якого загальна сума за вказаний позивачем період, що підлягає до стягнення становить 4 806,47, з яких пеня - 77,16 грн., інфляційні нарахування - 3128,54 грн., 3% річних - 1 600,77грн. (вих. №03/5091/2017 від 13.11.017р.).

15.11.2017р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені на 30% (вих. №03/6002/2017 від 14.11.2017р.).

Представник позивача в судове засіданні 15.11.2017 року не з'явився, проте надіслав клопотання про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд, встановив:

01.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (позивач, теплопостачальна організація ) та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області (відповідач, споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №2159 з додатками.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне:

- теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачу вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, а споживач зобов'язується оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, визначених цим договором та додатками до нього. Тарифи на послуги за теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до ЗУ "Про теплопостачання" № 2633-ІV від 02.06.2005 р. та діючого законодавства України (п. 1.1 та п. 1.2 договору);

- теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби згідно з Додатком № 1 "Перелік об'єктів споживача та характеристика об'єкта надання послуг з теплопостачання" та в обсягах згідно з Додатком № 2 "Обсяги теплового навантаження теплоспоживання" (п. 2.1.2 договору);

- споживач зобов'язується оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього Договору та додатку до нього №4 Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію (п. 2.2.2. договору);

- порядок розрахунків зі споживачами теплової енергії викладено у Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до діючого Договору (п. 6.6 договору).

- розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії вказаними у додатку № 2, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Розрахунки за використану теплову енергію здійснюються за тарифом, затвердженим в установленому законом порядку. Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7-ми календарних днів з моменту їх надсилання (надання) (п. 1 Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" );

- обсяг фактично спожитої за розрахунковий період теплової енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності тепломереж, підтверджується "Актом про обсяги спожитої (переданої) споживачем (субспоживачем) теплової енергії" (додаток № 4-2 до Договору), який оформлюється теплопостачальною організацією на підставі "Відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку" (додаток №4-1) та підтверджується споживачем у десятиденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого "Акта про обсяги спожитої споживачем теплоенергії" або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови його підписання трьома представниками теплопостачальної організації (п. 5 Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію");

- за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставник НБУ, що діяла у період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із встановленням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення (п. 6 Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію").

Крім того судом встановлено, що разом з договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №2159 на виконання вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» між сторонами щорічно укладалися договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді.

Укладені між сторонами договори про здійснення закупівель за державні кошти містять орієнтовні величини обсягів закупівлі теплової енергії на рік та її вартість, а конкретні умови постачання теплової енергії, її облік, розрахунковий період, порядок оплати та конкретна відповідальність сторін унормовані договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 2159

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 2159 строки.

Викладене позивач підтверджує виставленими відповідачу рахунками на оплату отриманих послуг, реєстрами отримання рахунків, платіжними дорученнями з оплати відповідачем вартості спожитої теплової енергії та виписками по рахунку.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача:

- 1 167,80 грн. пені за прострочення зобов'язань за листопад 2016 року, грудень 2016 р., січень 2017р. та квітень 2017р;

- 14 957,47 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за березень 2015р., березень 2016р., квітень 2016р., червень 2016р. та листопад 2016 р.;

- 2 303,85 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за березень 2015р., квітень 2015р., січень 2016 р., лютий 2016 р., березень 2016., квітень 2016р., червень 2016р., листопад 2016р., грудень 2016р., січень 2017 р. та квітень 2017 р., (розрахунки в матеріалах справи).

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

З огляду на визначений сторонами в договорі порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків, матеріалами справи підтверджено, порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення вчасних розрахунків за спожиту теплову енергію.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі даної норми позивач заявив до стягнення 2 303,85 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за березень 2015р., квітень 2015р., січень 2016 р. лютий 2016 р., березень 2016., квітень 2016р., червень 2016р., листопад 2016р., грудень 2016р., січень 2017 р. та квітень 2017 р.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків щодо стягнення з відповідача 3% річних, суд прийшов до висновку, що сума 3% річних позивачем завищена (розрахунок здійснено за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон"). Обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню є сума 3% річних у розмірі - 2080,87грн. В іншій частині 3% річних суд відмовляє у задоволенні.

Також на підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 14 957,47 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за березень 2015р., березень 2016р., квітень 2016р., червень 2016р. та листопад 2016 р. (детальний розрахунок в матеріалах справи).

В п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Наведене не було враховано позивачем при визначенні періодів та боргу нарахування інфляційних, розрахунок проведено не за повний місяць існування боргу та без врахування суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений.

Після проведення перерахунку судом встановлено, що сума інфляційних становить 5246,21 грн. Позовні вимоги в цій частині є правомірними та задовольняються судом. В іншій частині у позові щодо інфляційних слід відмовити за їх безпідставністю.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

В пункті п.6 додатку №4 до договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується.

Так, позивачем нараховано відповідачу 1 167,80грн. пені за прострочення зобов'язань за листопад 2016 року, грудень 2016 р., січень 2017р. та квітень 2017р. Судом встановлено, що позивач правомірно нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення

Як вже зазначалось вище, відповідач просив суд зменшити розмір пені на 30%.

В обґрунтування вказаного відповідач посилається на те, що він є державним органом, фінансується з бюджету, є неприбутковою організацією. Також відповідач вказує на те, що заборгованість виникала не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів; що заборгованість за спожите тепло відповідачем погашена в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, що відповідач є неприбутковою, бюджетною установою, а також відсутність основного боргу за договором, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені на 30% до 817,46 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Заперечення відповідача стосовно того, що договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №2159 від 01.11.2013 року не врегульовані зобов'язання фінансового характеру та посилання на те, що вони врегульовані щорічно укладеними між сторонами договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, судом відхиляються виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту наданих відповідачем договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, укладених між сторонами, їх умови визначають загальні положення поставки теплової енергії, обсяги постачання теплової енергії на період їх дії, ціну договору, строк поставки, загальні умови оплати та відповідальності, загальний перелік прав та обов'язків. При цьому, у розділі ХІ "Інші умови договору" (п.11.2) сторони узгодили, що умови постачання теплової енергії, не передбачені цими договорами, регулюються між сторонами чинним законодавством, Правилами користування тепловою енергією та договором на постачання теплової енергії в гарячій воді №2159 від 01.11.2013р. з усіма додатками.

Отже, саме умови договору №2159 від 01.11.2013р. про постачання теплової енергії в гарячій воді визначають порядок розрахунків за спожиту теплову енергію (Додаток № 4), визначають розмір відповідальності сторін (розділ 4, п. 6 Додатку № 4), а не договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді як вказує відповідач.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання у врегульованих законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених цивільним кодексу України.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 817,46 грн. пені, 2080,87грн. 3 % річних та 5246,21грн. інфляційних, обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами і підлягають задоволенню.

Решта заявлених позовних вимог - підлягає відмові.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (вул. Сінна, 16, м. Полтава, 36039, , інші відомості: відсутні) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, 36022, , інші відомості: р/р №7001, АТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500) - 817,46 грн. - пені, 5246,21 грн. - інфляційних нарахувань, 2080,87 грн. - 3% річних, 1600,00 грн. витрат з оплати судового збору. Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Копію рішення направити стронам.

Повне рішення складено та підписано 20.11.2017року

Суддя Паламарчук В.В.