РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. Справа № 05/142-50

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Крейбух О.Г.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від стягувача: не з'явився

від боржника: не з'явився

від ВДВС: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду від 28.10.2009р.

на ухвалу господарського суду Волинської області

від 20.10.17 р. у справі № 05/142-50 (суддя Якушева І.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Луцької філії, м.Луцьк

до підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк

про стягнення 251 630,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.10.2017р. у справі №05/142-50 за позовом Акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Луцької філії до підприємця ОСОБА_1 про стягнення 251 630,82грн., заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 12.10.2017р. про відстрочку виконання судового рішення від 28.10.2009р. по справі №05/142-50 до завершення кримінального провадження №0000017 від 22.02.2017р., порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України, - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про відстрочку виконання судового рішення від 28.10.2009р. у справі №05/142-50 до завершення кримінального провадження №0000017 від 22.02.2017р., порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.222 КК України, задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що 12.11.2009р. господарським судом Волинської області видано наказ №05-142-1 про примусове виконання рішення у справі №05/142-50 про стягнення ОСОБА_1, як фізичної особи-підприємця, на користь АТ "Укрінбанк", в особі Луцької філії, заборгованості за кредитним договором з розмірі 251 630,82грн.. На виконанні Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавче провадження №44646974 з виконання вищевказаного наказу. На даний час відповідно до постанови головного державного виконавця Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 27.07.2015р. стягнення за вищевказаним виконавчим документом проводяться з належної боржнику пенсії в управлінні ПФУ у м.Луцьку;

- зокрема, покликається на те, що службові особи ПП "Імпалс", використовуючи службову залежність скаржника, оформили на його ім'я, як фізичну особу-підприємця, ОСОБА_1, кредит в ПАТ "Укрінбанк" на суму 300 000,00грн., які в подальшому використали на власний розсуд, при цьому підробивши його підпис в кредитній угоді №520 від 13.11.2007р. про відкриття відновлювальної кредитної лінії. На підставі заяви ОСОБА_1 слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Андрієвичем Є.А. було відкрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 22.02.2017р., за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.222 КК України. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнаний потерпілим;

- згідно ч. 1 ст.121 ГПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежне від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Такий чином вважає, що наявні підстави для відстрочення виконання рішення суду по даній справі до завершення кримінального провадження, оскільки в ньому розслідується факт шахрайський дій щодо оформлення кредиту на ОСОБА_1 та укладення між ним, як підприємцем, та ПАТ "Укрінбанк" кредитної угоди №520 від 13.11.2007р..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.10.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 13.11.2017р..

Учасники судового процесу не скористалася правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Учасники судового процесу в судове засідання 13.11.2017р. не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження направлена належним чином усім учасникам судового процесу та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать реєстри на відправку рекомендованої кореспонденції від 02.11.2017р..

При цьому, ухвалою суду про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання представників учасників судового процесу, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

У відповідності до ч.5 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Волинської області від 28.10.2009р. у справі №05/142-50 позовні вимоги Акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Луцької філії задоволено.

Стягнуто з підприємця ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Укрінбанк" в особі Луцької філії 251 630,82грн., в тому числі 200 000,00грн. заборгованості по кредитній угоді, 26 305,31грн. - заборгованості по відсотках, 23 652,55грн. - пені по несплаченій простроченій заборгованості по кредиту, 1 672,96грн. пені по несплачених прострочених відсотках за користування кредитом та 2 516,31грн. витрат по оплаті держмита і 236,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення господарського суду Волинської області від 28.10.2009р. видано наказ №05/142-1 від 12.11.2009р..

12.10.2017р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Волинської області із заявою про відстрочку виконання рішення суду від 28.10.2009р. по справі №05/142-50 до завершення кримінального провадження №0000017 від 22.02.2017р., порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України.

Обґрунтовуючи заяву про відстрочку виконання рішення суду заявник покликається на те, що на підставі його заяви слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області відкрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 22.02.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.222 КК України. В цьому кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнаний потерпілим. В кримінальному провадженні розслідується факт шахрайських дій щодо оформлення кредиту на ім'я ОСОБА_1 та укладення кредитної угоди №520 від 13.11.2007р. з ПАТ "Укрінбанк".

Ухвалою господарського суду Волинської області 12.10.2017р. заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду від 28.10.2009р. було прийнято до розгляду.

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Волинської області від 20.10.2017р. у справі №05/142-50 заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 12.10.2017р. про відстрочку виконання судового рішення від 28.10.2009р. по справі №05/142-50 до завершення кримінального провадження №0000017 від 22.02.2017р., порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.222 КК України, - залишено без задоволення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п.20 ч.1 ст.106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміни способу та порядку їх виконання.

Згідно з нормами ст.99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

В силу ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст.3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.7 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Водночас, відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

В силу ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

За змістом ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання.

Питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

При цьому, норми чинного господарського процесуального законодавства не містять визначення "винятковий випадок", тому це поняття є оціночним, з огляду на ч.1 ст.43 ГПК України, та з врахуванням всіх обставин конкретної справи.

У відповідності до п.7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (з подальшими змінами та доповненнями), відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Як вказано у п.7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (з подальшими змінами та доповненнями), підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання щодо відстрочки виконання рішення господарського суду Волинської області від 28.10.2009р. у справі №05/142-50 мають бути враховані інтереси не лише боржника, але й стягувача.

При цьому, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997р., п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи заяву про відстрочку виконання рішення суду заявник - ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі його заяви слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області відкрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 22.02.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 222 КК України. В цьому кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнаний потерпілим. В кримінальному провадженні розслідується факт шахрайських дій щодо оформлення кредиту на ім'я ОСОБА_1 та укладення кредитної угоди №520 від 13.11.2007р. з ПАТ "Укрінбанк".

Однак, з врахуванням вказаного вище, заявником не доведено винятковості обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду в даний час (банкрутство, стихійне лихо, відсутність майна тощо), і жодним чином не обґрунтовано термін, на який він просить відстрочити виконання судового рішення, тобто, не обґрунтовано і не подано доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків із стягувачем в майбутньому, оскільки відстрочка виконання рішення повинна забезпечити його виконання, а не ухилення від його виконання на певний час.

Наведені заявником в заяві підстави для відстрочки виконання судового рішення, зокрема, факт відкриття кримінального провадження, на думку колегії суддів, не є тією виключною обставиною, яка унеможливлюює примусове виконання судового рішення в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", та дає підстави для відстрочки виконання судового рішення, яке не виконане.

Крім того, колегією суддів враховано, що відстрочка виконання судового рішення є правом, а не обов'язком для суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що вказані в заяві підстави для відстрочки виконання судового рішення заявником не є виключними обставинами, оскільки фактів настання стихійного лиха або інших надзвичайних ситуацій, обставин, фактичне настання яких зробило б неможливим виконання рішення вчасно боржником у заяві про відстрочення не наведено, а це не дає суду можливості для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Отже доводи скаржника в апеляційній скарзі спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Волинської області від 20.10.2017р. у справі №05/142-50 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Волинської області від 20.10.2017р. у справі №05/142-50 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк - без задоволення.

2. Справу №906/219/16 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.