КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" листопада 2017 р. Справа№ 34/559
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю.
Дідиченко М.А.
при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:
від стягувача: не з`явився;
від боржника 1 : Шляхетський А.Л. (дов. № 2-649д від 01.08.2017 р.);
від боржника 2: не з`явився;
від прокурора: не з`явився;
від третьої особи: не з`явився;
від ДВС: не з`явився;
розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укргазвидобування
на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року
у справі № 34/559 (суддя: Грєхова О.А.).
за скаргою публічного акціонерного товариства Укргазвидобування
на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві
За позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі управління Центрального територіального командування ВВ МВС України.
до 1. дочірньої компанії Укргазвидобування
2. дочірнього підприємства Газопостачальна компанія
третя особа - Військова частина №3054 ВВ МВС України
про стягнення 1 079 980,74 грн. ,-

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2003 р. у справі №34/559 позов військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі управління Центрального територіального командування ВВ МВС України було задоволено, стягнуто з відповідача 1 на користь позивача 1 079 680,74 грн. заборгованості.
16.02.2004 року на виконання зазначеного рішення суду було видано відповідний наказ.
20.06.2017 через відділ діловодства господарського суду міста Києва публічним акціонерним товариством Укргазвидобування було подано скаргу на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої скаржник просить суд визнати дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 11.05.2017 р. ВП № 6577706 незаконними, визнати недійсною постанову Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору від 11.05.2017 р. ВП № 6577706.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2017 р. у справі № 34/559 скаргу публічного акціонерного товариства Укргазвидобування на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відхилено.
Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що стягнення виконавчого збору ставиться в залежність саме від фактично стягнутої або повернутої стягувачу суми за виконавчим документом, та відповідно з означених приписів не вбачається, що виконавчий збір стягується в залежності від вчинення державним виконавцем тих чи інших заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, публічне акціонерне товариства Укргазвидобування звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 04.09.2017 р. у справі № 34/559 та прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не повно досліджені обставини справи, пов`язані із винесенням оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 11.05.2017 р. ВП № 6577706, що призвело до порушення судом першої інстанції вимог ст. 19 Конституції України та не застосування до спірних правовідносин закону, який підлягав застосуванню, зокрема ст. 11, 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-ХІV та п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укргазвидобування прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 34/559.
07.11.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від ДВС надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в який останній просить в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Укргазвидобування» відмовити в повному обсязі.
В судове засідання 07.11.2017р. представники стягувача, боржника 2, третьої особи, прокурора та ДВС не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників стягувача, боржника 2, третьої особи, прокурора та ДВС, за наявними у справі доказами.
В судовому засіданні 07.11.2017 року представник боржника 1 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Заслухавши пояснення представника боржника 1, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2003 р. у справі № 34/559 позов задоволено, стягнуто з відповідача-1 на користь позивача 1 079 680,74 грн. заборгованості. (а.с. 23)
16.02.2004 року на виконання зазначеного рішення суду було видано наказ. (а.с. 22)
18.02.2004 року військовий прокурор Південного регіону України звернувся до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження. (а.с. 20)
15.03.2004 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 1676/4 з виконання наказу господарського суду міста Києва № 34/559 від 16.02.2004 р. (а.с. 26)
15.03.2004 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. (а.с. 27)
Також, 15.03.2004 року було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 1676/4 у зведене виконавче провадження № 652/4. (а.с. 28)
21.01.2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову у виконавчому провадженні № 6577706 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 45311956. (а.с. 30)
12.04.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову у виконавчому провадженні № 6577706 про поновлення виконавчого провадження. (а.с. 32)
В подальшому, ухвалою господарського суду міста Києва від 26.04.2017 р. було замінено сторону (боржника) у справі №34/559: з ДК Укргазвидобування Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на правонаступника - публічне акціонерне товариство Укргазвидобування.
26.04.2017 р. згідно платіжного доручення № 1103 боржником 2 було перераховано Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві грошові кошти в розмірі 1 079 680,74 грн. на виконання наказу № 34/559 у виконавчому провадженні № 6577706. (а.с. 40)
11.05.2017 головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову у виконавчому провадженні № 6577706 про стягнення виконавчого збору. (а.с. 42)
Також, 11.05.2017 року головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову у виконавчому провадженні № 6577706 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. (а.с. 44)
Скарга боржника-1 мотивована тим, що з моменту відкриття виконавчого провадження та на момент реорганізації ДК Укргазвидобування НАК Нафтогаз України (27.12.2012 р.) заходи примусового виконання рішень не здійснювались, а отже правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору за Законом № 606 були відсутні. При цьому, заміна вибулої сторони правонаступником у виконавчому провадженні здійснюється за постановою державного виконавця на підставі ухвали суду. Зазначив, також, що ПАТ Укргазвидобування мало стати стороною виконавчого провадження з моменту винесення державним виконавцем постанови про заміну сторони виконавчого провадження. В свою чергу, погашення заборгованості за наказом відбулось до заміни сторони боржника виконавчого провадження, а відтак на момент заміни вибулої сторони боржника заборгованість за наказом була погашена. Таким чином, оскільки у ДК Укргазвидобування НАК Нафтогаз України був відсутній обов`язок щодо сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 6577706 відповідно до норм Закону № 606, то такий обов`язок не може виникнути і у правонаступника за умови добровільного фактичного виконання рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом до вступу його у виконавче провадження, а тому дії Шевченківського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 11.05.2017 у ВП № 6577706 підлягають визнанню незаконними, а постанова про стягнення виконавчого збору від 11.05.2017 підлягає визнанню недійсною.
Відмовляючи в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що стягнення виконавчого збору ставиться в залежність саме від фактично стягнутої або повернутої стягувачу суми за виконавчим документом, та відповідно з означених приписів не вбачається, що виконавчий збір стягується в залежності від вчинення державним виконавцем тих чи інших заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Відповідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.
Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.
Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби, та регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.
Згідно з приписами статті 46 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-ХІV (в редакції, яка діяла станом на час відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.
Як видно з матеріалів справи, боржник 1 з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження до моменту процесуального правонаступництва не вчинив ніяких дій, направлених на самостійне добровільне виконання рішення господарського суду міста Києва, на примусове виконання якого був виданий наказ.
05.10.2016 р. набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ.
Судом апеляційної інстанції досліджено, що державним виконавцем в період з 15.03.2004 р. до набрання чинності вищезазначеним Законом, постанови про стягнення виконавчого збору не виносилися.
Відповідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розгляді даної скарги повинні бути застосовані положення Закону України Про виконавче провадження в редакції, що діяла станом на 11.05.2017 р., оскільки саме 11.05.2017 р. була вчинена державним виконавцем виконавча дія з винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Як унормовано ч.1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
В силу ст. 19 названого Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Отже, як вбачається з приписів ст. 27 Закону України Про виконавче провадження -стягнення виконавчого збору ставиться в залежність саме від фактично стягнутої або повернутої стягувачу суми за виконавчим документом, та відповідно з означених приписів не вбачається, що виконавчий збір стягується в залежності від вчинення державним виконавцем тих чи інших заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Відтак, доводи скаржника про те, що з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження органом ДВС не вчинялось жодного заходу, спрямованого на примусове виконання рішення суду, в зв`язку з чим на думку скаржника є очевидна безпідставність винесення оскаржуваної постанови та її незаконність, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки за приписами ст. 27 Закону України Про виконавче провадження прямо визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично повернута стягувачу за виконавчим документом, тоді як платіжним дорученням № 1103 від 26.04.2017 р. боржником 2 було перераховано Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві грошові кошти в розмірі 1 079 680,74 грн. на виконання наказу № 34/559 у виконавчому провадженні № 6577706, які в подальшому відділом ДВС були перераховані стягувачу.
Крім того, як вбачається з ч.ч. 5, 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Тобто, в статті 27 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ визначено вичерпний перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.
Також, колегія суддів вважає за можливе зазначити, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії Нафтогаз України від 13.06.2012 р. № 360-р, Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії Нафтогаз України від 18.07.2012 р. № 529 було припинено діяльність Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" шляхом її реорганізації - перетворення у публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування".
Відповідно до пункту 1.2. Статуту, зареєстрованого державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації 27.12.2012 р. за № 1044263, Публічне акціонерне товариство Укргазвидобування Національної акціонерної компанії Нафтогаз України є правонаступником майнових та немайнових прав і обов`язків Дочірньої компанії Укргазвидобування Національної акціонерної компанії Нафтогаз України.
Зазначене, окрім іншого, встановлене в ухвалі господарського суду міста Києва від 26.04.2017 р. у справі № 34/559, а тому відповідно до ст. 35 ГПК України повторному доказуванню не підлягає.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що відносно боржника 1 відбулась лише реорганізація зазначеного підприємства.
Як вбачається з постанови від 15.03.2004 року про відкриття виконавчого провадження № 1676/4 з виконання наказу господарського суду міста Києва № 34/559 від 16.02.2004 р., державним виконавцем було зобов`язано ДК «Укргазвидобування «НАК «Нафтогаз України», правонаступником прав та обов`язків якого є публічне акціонерне товариство Укргазвидобування Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, добровільно виконати наказ господарського суду міста Києва № 34/559 від 16.02.2004 р. в строку до 22.03.2004 р.
Зазначена заборгованість сплачена боржником 1 лише 26.04.2017 р.
Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження звернення боржника 1 як до, так і після закінчення процедури реорганізації із обґрунтованими заявами про відкладення виконавчих дій чи вчинення інших дій з метою виконання рішення суду та відповідно наказу протягом значного періоду часу.
При цьому, суд зауважує, що відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, у разі заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні господарський суд залучає у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Також, відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відтак, заміна боржника його правонаступником не свідчить про наявність обставин які б свідчили про відсутність обов`язку для нового боржника сплатити суму виконавчого збору у виконавчому провадженні.
При цьому слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Моргуненко проти України" від 06.09.2007 наголошено, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.
Отже у зв`язку з відсутністю обставин, які б перешкоджали боржнику 1 дізнатись про стан відомого йому судового провадження, а відтак і виконати постанову ДВС у встановлений законом строк, з урахуванням того, що боржник брав участь у засіданнях суду та був обізнаний про результати розгляду справи по суті та з урахуванням тривалого часу протягом якого тривало виконавче провадження.
За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що дії органу виконання судових рішень узгоджуються з положеннями закону України Про виконавче провадження.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем було правомірно винесено постанову про стягнення з боржника 1 виконавчого збору, що підтверджується наявними матеріалами виконавчого провадження № 6577706, без порушення порядку вчинення виконавчих дій, а тому скарга публічного акціонерного товариства Укргазвидобування на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду, з огляду на вищевикладене.
Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законну і обґрунтовану ухвалу, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується з ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року у справі № 34/559, отже підстав для її скасування або зміни не вбачається.
Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укргазвидобування на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року у справі № 34/559 залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року у справі № 34/559 залишити без змін.
Матеріали оскарження № 34/559 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко