ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017р. Справа № 917/1478/17

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, Полтавська область, 36008

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Варан 2016", пров. Перспективний, 1а, м. Полтава, 36007

про стягнення 18 179,29 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 02.11.2017 року:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №29-14/1 від 03.01.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2 ордер ПТ №027809 від 31.10.2017 року, витяг з угоди №4/17 від 26.10.2017 року

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 21.11.2017 року:

від позивача: ОСОБА_3, дов. №29-14/13 від 03.01.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2 ордер ПТ №027809 від 31.10.2017 року, витяг з угоди №4/17 від 26.10.2017 року

Обставини справи: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Варан 2016" про стягнення 18 179,29 грн. заборгованості за договором №4189"С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 23.08.2016 року, з яких: 9575,01 грн. - сума основного боргу, 8398,92 грн. - пеня, 68,87 грн. - 3% річних, 136,49 грн. - втрати від інфляційних процесів.

Суд ухвалою від 05.09.2017 року порушив провадження у справі №917/1478/17 та призначив її до розгляду на 03.10.2017 року.

03.10.2017 року від позивача до суду надійшов лист. В поданому листі позивач повідомляє суд про відсутність судових рішень та судових проваджень щодо даного договору та інших документів, щодо спірних правовідносин та питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами між сторонами по справі. Крім того, позивач повідомляє суд, що станом на 02.10.2017 року заборгованість за отриману теплову енергію відповідачем не сплачена. До листа позивач додав копію статуту, копії рахунків на оплату, копії актів приймання-передачі теплової енергії, копії реєстрів та копію довіреності (арк. с. 32-60).

В судовому засіданні 03.10.2017 року суд розпочав слухання справи по суті.

В зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання суд ухвалою від 03.10.2017 року відклав розгляд справи на 02.11.2017 року (арк. с. 62).

02.11.2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання часу врегулювати спір (арк. с. 68).

Представник відповідача в судовому засіданні 02.11.2017 року підтримав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання не заперечував.

Також представники сторін заявили клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Суд задовольнив дані клопотання та оголосив перерву в судовому засіданні до 21.11.2017 року.

21.11.2017 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач вказує про те, що відповідачем під час розгляду справи сплачено основний борг в сумі 9575,01 грн. та просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 8398,92 грн. пені, 68,87 грн. 3% річних, 136,49 грн. інфляційних та судовий збір в сумі 1600,00 грн.

21.11.2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру пені до 100,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 21.11.2017 року підтримав свою заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив суд задовольнити позовні вимоги в частині 8398,92 грн. пені, 68,87 грн. 3% річних, 136,49 грн. інфляційних та стягнути з відповідача судовий збір.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви.

Представник відповідача підтримав свою заяву про зменшення розміру пені.

Представник позивача заперечував проти задоволення даної заяви.

В судовому засіданні 21.11.2017 року суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення та повідомив дату складення повного тексту рішення згідно статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

23.08.2016 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (позивач, теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Варан 2016", (відповідач, споживач) було укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4189 С (арк. с. 15-17).

Відповідно до п.1 даного договору його предметом є: постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на опалення приміщення споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будинку за адресою: вул. О. Бідного, 1; надання послуг з централізованого постачання гарячої води споживачу за адресою: вул. О. Бідного, 1 офісне приміщення.

В п. 38 договору визначено, що розрахунки за відпущену теплову енергію та послуги з централізованого постачання гарячої води проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України Про теплопостачання Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Тариф на теплову енергію, що виробляється та постачається підприємством «Полтаватеплоенерго» встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Вказаною комісією тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів встановлені в такому розмірі:

- 1389,88 грн./Гкал (без ПДВ) з 30 грудня 2016 року на підставі постанови №2126 від 02.12.2016р.;

-1513,28 грн./Гкал (без ПДВ) з 24 лютого 2017 року на підставі постанови №151 від 01.02.2017р.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (надалі - Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

Відповідно до п. 18 договору облік споживання теплової енергії, на опалення нежитлового приміщення споживача проводиться вузлом обліку теплової енергії, тип та номер якого зазначено в акті-доступу до експлуатації комерційного вузла обліку теплової енергії, який є невідємною частиною договору та підписується власником або особою, яка є представником споживача чи особою, яка призначена згідно наказу відповідальною за технічний стан та експлуатацію вузла обліку теплової енергії.

Облік споживання гарячої води на потреби офісного приміщення проводиться по водоміру КВМ 1,5Q15 зав. №131713 (п. 31 договору).

В п. 39 договору визначено, що всі розрахунки по цьому договору проводяться на підставі рахунка виписаного теплопостачальною організацією споживачу з обов'язковим застосуванням діючих тарифів

За п. 40 договору факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору. У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-ти денний термін, як це передбачено п. 14 договору, він підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії.

Згідно п. 41 договору споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4189 С від 23.08.2016 року, ним за період з 01.01.2017р. до 30.04.2017р. було відпущено відповідачу теплову енергію на загальну суму 9575,01 грн., що підтверджується акти приймання-передачі теплової енергії №АВ-2959 від 31.01.2017р., №АВ-9706 від 30.04.2017р., №АВ-10675 від 30.04.2017р., виставленими відповідачу рахунки на оплату № АВ-1495 від 31.01.2017р., № АВ-4884 від 04.04.2017р., № АВ-5370 від 25.04.2017р. та реєстрами згрупованих поштових відправлень про направлення рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії відповідачу.

В зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх обов'язків щодо оплати за теплову енергію згідно договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4189 С позивач просить суд стягнути з відповідача 8398,92 грн. пені за період з 10.02.2017 року по 04.07.2017 року (за зобовязаннями січня2017р.-квітня 2017р.), 68,87 грн. 3% річних за період з 10.02.2017 року по 04.07.2017 року (за зобовязаннями січня2017р.-квітня 2017р.), 136,49 грн. інфляційних за період з березня 2017 року по травень 2017 року (розрахунки арк. с. 11-14).

При винесенні рішення суд входив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 41 договору сторони погодили, що споживач зобов'язаний сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Надана позивачем теплова енергія у період з 01.01.2017р. до 30.04.2017р. за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4189 С була оплачена відповідачем з порушення строків оплати визначених умовами цього договору, що підтверджується копіями платіжних доручень в матеріалах справи.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

В п. 42 договору сторони погодили, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожен день прострочення платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне винесення плати за спожиті комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.1999р., а також стягуються 3 % річних нарахованих на суму боргу та інфляційні витрати згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України № 686-ХІV від 20.05.1999 року "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій" (із змінами і доповненнями) за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної cyми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі вищевикладеного нараховано відповідачу та заявлено до стягнення пеню в сумі 8398,92 грн. за період з 10.02.2017 року по 04.07.2017 року (за зобовязаннями січня2017р.-квітня 2017р.), 3% річних в сумі 68,87грн. за період з 10.02.2017 року по 04.07.2017 року (за зобовязаннями січня2017р.-квітня 2017р.) та інфляційні в сумі 136,49 грн. за період з березня 2017 року по травень 2017 року (розрахунки арк. с. 11-14).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних , суд дійшов висновку, що заявлений розмір пені, 3% річних та інфляційних є правомірним.

Як вже зазначалось вище, від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені до 100,00 грн.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на своє скрутне матеріальне становище та на те, що заборгованість за відпущену йому теплову енергію ним погашена в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, відсутність основного боргу за договором, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені до 500,00 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 500,00 грн. пені, 68,87 грн. 3% річних, 136,49 грн. інфляційних витрат підтверджуються наявними доказами, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43, п. 3 ст. 83, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Варан 2016" (пров. Перспективний, 1а, м. Полтава, 36007, ідентифікаційний код40176779) на користь Полтавського обласного комунального виробничого теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова 2а, м. Полтава, 36008, ідентифікаційний код 03338030) 500,00 грн. пені, 68,87 грн. 3% річних, 136,49 грн. інфляційних витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 23.11.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.