ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.11.2017 Справа № 904/9037/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Дніпропетровського Державного аграрного - економічного університету, м. Дніпро в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно - економічного університету, м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 12 326,15 грн. за договором постачання природного газу

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 20.12.2016

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дніпропетровського Державного аграрного - економічного університету в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету про стягнення штрафних санкцій у розмірі 12 326,15 грн. за договором постачання природного газу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання природного газу № 11410QABR9SB017 від 20.01.17р., в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ у розмірі 190476,06грн основного боргу. Вказаний розмір заборгованості було стягнуто з відповідача рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2017 у справі №904/1238/17. Внаслідок того, що заборгованість у розмірі 190476,06грн., відповідачем була сплачена лише 28.03.2017, позивачем було нараховано відповідачу пеню, 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2017, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 06.11.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2017, розгляд справи було відкладено на 21.11.2017.

Позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, якою просив суд зменшити ціну позову, в частині інфляційних втрат в розмірі 3428,57 грн. та стягнути з відповідача пеню у сумі 8036,52 грн., 3% річних у сумі 861,06 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК, ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача до розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач відзив на позов не надав, повторно явку повноважного представника у 7судове засідання, призначене для розгляду справи не забезпечив. 17.11.2017 до канцелярії суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю явки представника відповідача.

Позивач проти клопотання відповідача заперечив, зазначив, що відповідач навмисно затягує розгляд справи та наполягав на розгляді справи в цьому судовому засіданні.

Дане клопотання не підтверджено жодним доказом та не підлягає задоволенню, оскільки відповідач, як юридична особа був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та, відповідно до ст. 28 ГПК України надання повноважень на представництво інтересів сторони у процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглянутись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Відповідачем неможливість такої заміни представника не доведена, як і не надано належних доказів на підтвердження свого клопотання.

Крім того, суд зазначає, що це вже друге судове засідання, в яке відповідач не з'явився.

Також слід зазначити, що навіть в разі неможливості явки в судове засідання представника відповідача, останній не був позбавлений можливості подати до суду разом із вищеозначеним клопотанням відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представниками сторін не заявлялись.

В судовому засіданні 21.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2017 у справі 904/1238/17 встановлено наступні обставини:

20.01.2017 між ТОВ Дніпропетровськгаз збут (постачальник) та Дніпропетровським державним аграрно-економічного університетом в особі технологічного коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (споживач) укладено договір № 11410QABR9SB017 на постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, постачальник зобов'язався передати у власність споживачу у 2017 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов'язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з п. 2.9 договору, визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в такому порядку:

2.9.1. За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ;

2.9.2. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника;

2.9.3. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу;

2.9.5. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Відповідно до п. 3.2 договору, ціна газу становить 7599,83грн за 1000куб.м, крім того ПДВ 1519,97грн, всього з ПДВ 9119,80грн.

Ціна, зазначена в п.3.2 договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору (п.3.3. договору).

Сторони згідно з п.3.4 договору домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього договору.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачу за даним договором, і становить 109437,60грн., у т.ч. ПДВ - 20% (п.3.6 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунковий період становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Згідно з п. 4.5 договору у разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Позивачем було поставлено відповідачу газ на загальну суму 190476,06грн, що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.01.2017.

Згідно з п.4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в такому порядку:

4.2.1. Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем не пізніше 30 (31) числа розрахункового місяця, у якому здійснюється постачання природного газу.

4.2.2. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

Однак, відповідачем не було виконано належним чином зобовязання щодо оплати отриманого газу.

Сума основного боргу становить 190 476,06грн.

В ході вирішення спору у справі №904/1238/17 встановлено неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань. Відповідач визнав позов.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2017 року у справі №904/1238/17 позов задоволено повністю та стягнуто з Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі технологічного коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету на користь товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровськгаз збут 190 476,06 грн. - основного боргу, 2 857,14 грн. витрат по сплаті судового збору.

Згідно інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення

Відповідач, в повному обсязі та належним чином, не виконав ні умови договору щодо оплати за надані послуги, ні рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/1238/17 від 28.02.2017 року в частині оплати основного боргу. Заборгованість стягнута рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/1238/17 від 28.02.2017 року була сплачена відповідачем 28.03.2017, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення №2 від 27.03.2017 (а.с.27).

Отже, внаслідок несвоєчасної оплати боргу, заборгованість продовжувала існувати з 01.02.2017р. по 27.03.2017р., в звязку з чим позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, нарахував відповідачеві пеню у сумі 8036,52 грн., 3% річних у сумі 861,06 грн. за вказаний період, що і є причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Положеннями ст. 229 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до п. 6.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність відповідно з договором і чинним законодавством України.

У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. ( п. 6.2.1. договору).

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Сума пені, що підлягає до стягнення за період з 01.02.2017 по 27.03.2017 становить 8036,52 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

3% річних за період з 01.02.2017 по 27.03.2017 становлять 861,06 грн. та підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобовязання є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 8036,52 грн. та 3% річних у сумі 861,06 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (49000 м. Дніпро, вул. Ворошилова, 25, ідентифікаційний код 00493675) в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (49000 м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 76, ідентифікаційний код 26371981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровськгаз збут (49000 м. Дніпро, вул. Шевченка, 2, ідентифікаційний код 39572642) пеню у сумі 8036,52 грн. (вісім тисяч тридцять шість грн.. 52 коп.), 3% річних у сумі 861,06 грн. (вісімсот шістдесят одна грн. 06 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп. (одна тисяча шістсот грн. 95 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

24.11.2017.

Суддя ОСОБА_2