ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Справа № 915/897/17

За позовом: Закритого акціонерного товариства "Аероплан" (109147, Російська Федерація, м. Москва, вул. Марксистська, 20, к. 5; ідентифікаційний код ; адреса для листування: АДРЕСА_1 для представника Рябець О.М.)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

про: стягнення компенсації в розмірі 32000,00 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

05 вересня 2017 року Закрите акціонерне товариство "Аероплан" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 31.08.2017 (вх. № 12517/17) (з урахуванням заяви б/н від 19.10.2017 (вх. № 15048/17 від 26.10.2017) про уточнення позовних вимог у зв'язку з виявленням описки при зазначенні індексу відповідача), в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму компенсації в розмірі 32000,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов авторського договору № А0906 від 01.09.2009, акту приймання-передачі результатів робіт від 25.11.2009 та додатку № 1 до нього, додаткової угоди від 25.01.2015 до авторського договору; судової практики; копії накладної № 17; фото придбаного товару «Колпачки»; листа-претензії б/н і б/д; диска для лазерних систем зчитування з відеофіксацією від 21.07.2017; норм статей 1, 7, 9, 14, 15, 17, 50, 51, 52, 53 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статей 435, 418, 426, 441 Цивільного кодексу України, та мотивовані таким:

Виходячи з умов авторського договору та додатків до нього, ЗАТ «Аероплан» набуло виключні майнові авторські права на образи персонажів аудіовізуального твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме на персонажі «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6» та «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Примірник твору (товар), що реалізується відповідачем, має статус контрафактного, так як має в своїй структурі належні виключно позивачу об'єкти авторського права, який в свою чергу не надавав відповідачу дозволу на використання ані самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1», ані його самостійних частин.

Всупереч чинному законодавству, відповідач не укладав з позивачем жодного договору на правомірне використання у своїй господарській діяльності об'єктів права інтелектуальної власності, належних позивачу, тому розповсюдження (реалізація, продаж) відповідачем продукції, в якій відображено об'єкти авторського права без дозволу правовласника було неправомірним.

Враховуючи зазначене, а також з метою недопущення повторного та рецидивного порушення на майбутнє та для досягнення присічного характеру дії суми компенсації, яка була б значною для відповідача, позивач вбачає необхідним просити суд про стягнення з відповідача співрозмірної суми компенсації за порушення авторського права позивача, яка складає 10 мінімальних заробітних плат і на дату подачі позову становить 32000,00 грн.

Відповідач у відзиві б/н від 31.10.2017 (вх. № 15248/17) просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що доданими до позовної заяви матеріалами позивачем не доведено відповідно до ст. 33 ГПК України належність ЗАТ «Аероплан» прав на образи персонажів аудіовізуального твору «ІНФОРМАЦІЯ_1». Надані позивачем відеозапис від 21.07.2017 та накладна № 17 є недопустимими доказами по даній справі з причин оформлення останніх з недоліками, зазначеними відповідачем у відзиві.

14.11.2017 від відповідача до суду надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі.

Позивач вимог ухвали суду від 02.11.2017 не виконав, витребуваних судом доказів не надав, свого повноважного представника в судове засідання 16.11.2017 не направив, про причини нез'явлення суд не повідомив, хоча про час та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання 07.11.2017 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2017 у справі № 915/897/17 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 930 (а. с. 171).

Водночас, суд вважає за доцільне зазначити, що позивач, як юридична особа, не був позбавлений можливості направити в судове засідання свого повноважного представника, який діє на підставі довіреності чи іншого документа, що підтверджує його повноваження.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої особи.

Пункт 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 (із змінами) передбачає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

За приписами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З метою дотримання процесуальних прав учасників процесу в даній справі, ухвалами суду від 10 жовтня 2017 та від 02 листопада 2017 року розгляд справи відкладався, крім того, ухвалою від 02 листопада 2017 року, за клопотанням представників сторін, судом було продовжено строк розгляду спору на 15 днів (до 20 листопада 2017 року включно).

Оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін, зокрема, в судове засідання, призначене на 16.11.2017, не визнавалась господарським судом обов'язковою.

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі.

Таким чином, на думку суду, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд та вирішення справи по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність сторін в даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинна заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

16.11.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін (у попередніх судових засіданнях), дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «Аероплан» (замовник) та ОСОБА_3 (виконавець) було укладено авторський договір № А0906, предметом якого є виконання робіт по розробці персонажів для аудіовізуального твору - анімаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_1» - мовою оригіналу (рос.)).

Відповідно до п. 2.1 авторського договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи з розробки образів персонажів фільму, створенню ескізів та фонів для фільму та передати результати робіт замовнику по акту приймання-передачі. Одночасно з передачею результатів робіт виконавець зобов'язується передати замовнику виключні права на них, в тому числі для створення фільму.

Пунктом 2.2 авторського договору сторони встановили, що строк передачі виключних прав складає весь строк дії авторського права, починаючи з дати підписання акту приймання-передачі результатів робіт.

Відповідно до п. 4.1 авторського договору датою фактичного виконання робіт вважається дата підписання замовником акту приймання-передачі результатів робіт (ескізів та фонів до фільму) та виключного права на них.

Пунктом 6.1 авторського договору сторони узгодили, що винагородою, належною виконавцю за цим договором, являється оплата за створення результатів робіт (ескізів та фонів до фільму) та оплата прав на результати робіт та прав на фільм, обумовлених у п. п. 1.2 та 3.2.5 договору, що передаються замовнику.

Винагорода виконавця складає 10000 руб. (п. 6.2 авторського договору).

25.11.2009 за актом приймання-передачі результатів робіт, підписаного обома сторонами, виконавець за авторським договором № А0906 від 01.09.2009 передав, а замовник прийняв результати робіт та вихідні матеріали, що вбачається з додатка №1 до акту приймання-передачі результатів робіт.

21.01.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду до авторського договору, якою було розширено поняття авторського права за цим договором та встановлено, що сторони згодні та визнають, що при здачі результатів робіт за авторським договором шляхом підписання акту приймання-передачі, виконавець здійснює відчуження прав на користь замовника.

Позивач зазначає, що виходячи з авторського договору та додатків до нього, ЗАТ «Аероплан» набуло виключні майнові авторські права на образи персонажів аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", а саме на персонажі "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", "ІНФОРМАЦІЯ_4", "ІНФОРМАЦІЯ_5", "ІНФОРМАЦІЯ_6" та "ІНФОРМАЦІЯ_7".

Як стверджує позивач: ЗАТ «Аероплан» стало відомо, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 незаконно використовує шляхом розповсюдження контрафактних товарів зображення персонажів аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що є об'єктами інтелектуальної власності.

Так, представником компанії ЗАТ «Аероплан» зафіксовано один випадок порушення авторського права та продажу контрафактного товару в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_8», що підтверджується відповідною накладною, а саме:

- в накладній № 17 зазначено:

1 - інформація про реалізований товар - Колпачки;

2 - ціна - 3 гривні;

3 - суб'єкт підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_2, ІН: НОМЕР_2.

Факт продажу контрафактного товару додатково підтверджується відповідною відеофіксацією від 21.07.2017, що була здійснена в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_8», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Представник правовласника звернувся з листом-претензією щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору до ФОП ОСОБА_2, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення до листа від 28.07.2017. Проте зазначений лист відповідачем було проігноровано, що посилює ступінь його вини, відповіді на адресу позивача не надходило, тому останньому не вдалося досягнути домовленості у врегулюванні спірної ситуації, що і стало підставою для звернення із зазначеною позовною заявою до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідача.

Позивач стверджує, що дії відповідача є незаконними, суперечать чинному законодавству про авторське право і суміжні права та порушують виключні авторські права суб'єкта авторського права, оскільки позивач не надавав відповідачу дозволу на реалізацію вказаних примірників товару.

Відповідач не укладав з позивачем жодного договору на правомірне використання у своїй господарській діяльності об'єктів права інтелектуальної власності, належних позивачу, тому розповсюдження (реалізація, продаж) відповідачем продукції, в якій відображено об'єкти авторського права без дозволу правовласника було неправомірним.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 32000,00 грн., а саме 10 мінімальних розмірів заробітної плати відповідно до статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновків про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

При цьому, згідно до ч. 1, 2 статті 13 названого Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частиною другою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право на судовий захист прав інтелектуальної власності є конституційним правом кожної особи (статті 54, 55 Основного Закону України).

Стаття 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Згідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайд-фільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 згаданого Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Також названим Законом у статті першої визначено, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору.

За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

У відповідності до статті 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 440 названого Кодексу та частиною третьою статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача визначеної позивачем суми компенсації за порушення авторського права.

Згідно зі статтею 36 ГПК України: письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Як зазначено у підпункті 2.2 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Як вказано у відзиві та підтверджується матеріалами справи, відповідач заперечував належність оформлення копій таких документів як: авторського договору № А0906 від 01.09.2009; додатку № 1 до акту прийому-передачі результатів робіт по авторському договору № А0906 від 01.09.2009; додаткової угоди від 21.01.2015 до авторського договору від 01.09.2009 № А0906; акту прийому-передачі результатів робіт від 25.11.2009 по авторському договору № А0906 від 01.09.2009 (а. с. 89).

Отже, суд враховуючи наведені обставини витребував у позивача оригінали наведених документів. При цьому ті зазначені позивачем і відображені в позові обставини, що він є нерезидентом України, не звільняли позивача від обов'язку подати оригінали документів на вимогу суду; до того ж вони потрібні були лише для огляду, після якого підлягали б негайному поверненню позивачеві чи безпосередньо його представнику в судовому засіданні.

Суд звертає увагу позивача на те, що застосування правил преюдиції належить виключно до компетенції господарського суду та є його правом. Отже, з урахуванням вищенаведених обставин, суд не вбачає підстав для застосування до спірних відносин в даній справі приписів ст. 35 ГПК України.

Досліджуючи копії наданих позивачем документів в сукупності, суд встановив, що на образах персонажів фільму (а саме (мовою оригіналу) - ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5), які, за твердженням позивача виступають додатком до акту прийому-передачі по авторському договору № А0906 від 01.09.2009, відсутні підписи виконавця та замовника, отже, вони не засвідчені сторонами. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що саме ці персонажі були створені в рамках виконання даного авторського договору.

Також судом вбачається невідповідність обсягу персонажів за авторським договором з ОСОБА_3 порівняно з обсягом персонажів за договором № АВ-12/13 від 25.12.2013 (а. с. 127).

Суд також звернув увагу на відсутність в позовній заяві будь-яких вимог позивача щодо заборони відповідачу використовувати спірний об'єкт авторського права. Позов містить виключно фінансові вимоги, а отже не стоїть на захисті інтересів авторського права, бо лише спрямований на отримання доходу.

З редакції п. 2.1 договору не можна визначити, чи передавалися від ОСОБА_3 до ЗАТ «Аероплан» взагалі авторські права та їх обсяг.

Пункт 4.1 договору не встановлює, з якого саме моменту авторські права вважаються переданими від ОСОБА_3 до ЗАТ «Аероплан».

Наведені обставини спричинили вимоги господарського суду до позивача, які викладені у пункті 2 ухвали від 02.11.2017, а саме про надання суду: належних доказів того, що надані об'єкти (персонажі), які виступають предметом спору, є саме тими об'єктами, що створені первісним автором; доказів переходу майнових авторських прав на персонажі, враховуючи авторський договір № А0906 від 01.09.2009, від первісного автора до позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що визначений у договорі розмір винагороди 10000 руб. (п. 6.2 авторського договору) є неспівмірним з обсягом робіт та творчих вкладень автора у розробку творів.

Разом із тим, суд вважає, що позивачем, шляхом надання копії договору № АВ-12/13 від 25.12.2013 та відповідних довіреностей, доведені повноваження Рябець О.М. на підписання позовної заяви з даних спірних відносин.

Що ж стосується наданих позивачем суду копії накладної № 17 та відеозапису від 21.07.2017 в якості доведення факту правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити таке:

Як вбачається із дослідженого судом компакт-диску з відеозаписом, який було здійснено в магазині 21.07.2017, закупку проводив ОСОБА_7, повноваження якого на вчинення відповідних дій в матеріалах справи відсутні. Судом з'ясовано, що вказаним відеозаписом не зафіксовано ані адресу магазину, ані його назви, ані його фасаду з вивіскою, ані куточку споживача, на якому відображено, який суб'єкт господарювання проводить в даному місці підприємницьку діяльність.

На доданій до позову копії накладної № 17 відсутні дата та підпис ФОП ОСОБА_2,

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведенні облікові документи можуть бути складенні у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, вищевказані копія накладної № 17 та відеозапис від 21.07.2017 у розумінні норм статей 34, 36 ГПК України є недопустимими доказами в даній справі.

Згідно з п. 51.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 17.10.2012 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» (із змінами), компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний.

За захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції (ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

У відповідності до правової позиції, яка відображена у п. 29 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012, з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке: 1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача; 2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Доведення позивачем факту порушення авторських прав вимагає, по суті підтвердження:

1) наявності авторських прав;

2) несанкціонованого використання об'єктів авторського права;

3) наявності істотної подібності між відповідними творами в плані їх вираження, що становить предмет правової охорони.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, з огляду на встановлені судом обставини, позивач по даній справі не довів суду шляхом надання належних та допустимих доказів факту порушення ФОП ОСОБА_2 авторських прав на персонажі як складові частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом розповсюдження товару, що містить зображення цих персонажів.

Таким чином, розглянувши даний спір про захист виключного авторського права залежно від предмету та підстав позову, застосувавши норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, суд вирішив відмовити позивачу в задоволенні позову.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 21 листопада 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова