УХВАЛА

13.11.2017Справа № 910/21173/15
За скаргою Національного університету оборони України імені Івана Черняховського

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

у справі № 910/21173/15

за позовом Військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського

до Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України

про стягнення 474 020,57 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від стягувача (скаржника): Свистільник І.А., за довіреністю;

від Міністерства оборони України: Васильківський В.О., за довіреністю;

від боржника: не з'явився;

від прокуратури: не з'явився;

від ДВС: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2015, позовні вимоги Військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Національного університету оборони України імені Івана Черняховського задоволено, cтягнуто з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на користь Національного університету оборони України імені Івана Черняховського 430 746 грн. 02 коп. - заборгованості та 43 274 грн. 55 коп. - пені, стягнуто з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України до Державного бюджету України судовий збір у сумі 9 480 грн. 41 коп.

05.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва представником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського було подано скаргу на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

У поданій скарзі, скаржником також заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду із скаргою на дії органу ДВС.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 було поновлено Національному університету оборони України імені Івана Черняховського строк на звернення зі скаргою на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, розгляд скарги призначено на 13.11.2017.

У судове засідання 13.11.2017 представники скаржника та Міністерства оборони України з'явились, надали усні пояснення по суті скарги.

Представники ДВС, прокуратури та боржника не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Пунктом 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст.121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, а також беручи до уваги те, що всіх учасників процесу повідомлено про дату, час і місце розгляду скарги належним чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали скарги, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У відповідності до статей 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

У силу ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2015, позовні вимоги Військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Національного університету оборони України імені Івана Черняховського задоволено, cтягнуто з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на користь Національного університету оборони України імені Івана Черняховського 430 746 грн. 02 коп. - заборгованості та 43 274 грн. 55 коп. - пені, стягнуто з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України до Державного бюджету України судовий збір у сумі 9 480 грн. 41 коп.

11.11.2015 на виконання вищевказаного рішення Господарського суду міста Києва видано відповідний наказ.

24.11.2015 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49404856.

16.06.2016 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначає скаржник у скарзі, на підставі його заяви, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану скаргу, скаржник зазначає, що 10.08.2017 під час проведення звірки взаєморозрахунків встановлено розбіжності щодо сплати пені у розмірі 43 274,55 грн., на погашення якої кошти боржником не направлялись, а саме з'ясовано, що на погашення пені за рахунками № 144 від 27.02.2015 та № 436 від 30.06.2015 на загальну суму 43 274,55 грн. були помилково зараховані кошти, сплачені боржником на виконання іншого зобов'язання - відшкодування витрат за комунальні послуги за рахунками № 858 від 30.12.2015 та № 680 від 30.10.2015, що на думку скаржника, призвело до необґрунтованого винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з погашенням боргу у повному обсязі, що не відповідає фактичним обставинами справи, в зв'язку з чим, скаржник просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження № 49404856 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/21173/15 від 11.11.2015.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №606-XIV, чинним протягом спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 25 наведеного Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як встановлено судом, 24.11.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49404856 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 №910/21173/15.

За змістом статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження, а саме:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

16.06.2016 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, у вказаній постанові, виконавцем зазначено, що «Відповідно до заяви стягувача борг сплачено боржником в повному обсязі».

Факт подання Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського державному виконавцю у виконавчому провадження № 49404856 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 №910/21173/15 заяви про сплату боржником боргу у повному обсязі, як у тексті скарги так і у судовому засіданні, представником скаржника не заперечується.

З огляду на викладене, дії державного виконавця, щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.06.2016 були здійснені на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки боржником було самостійно виконано рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2015.

Згідно п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що державним виконавцем було правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 49404856 від 16.06.2016 у зв'язку з фактичним виконанням боржником рішення суду від 19.10.2015 та з урахуванням поданої стягувачем заяви про виконання боржником рішення суду від 19.10.2015, без порушення порядку вчинення виконавчих дій, а тому скарга Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відхилити.

Суддя Грєхова О.А.