КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2017 р. Справа№ Б8/183-11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

апелянт: не з'явився;

від ПАТ "СБЕРБАНК": Микитенко О.В. (дов. б/н від 17.07.2017);

від ПП "ЛЕКС": Карасюк О.В. (дов. б/н від 21.10.2016);

інші учасники провадження у даній справі: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу господарського суду Київської області від 20.09.2017

за заявою Приватного підприємства "Лекс" в особі ліквідатора ПП "Лекс" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

до відповідача 1 ОСОБА_6

та відповідача 2 ОСОБА_4

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 1, 2: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О.

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні заявника: Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

про визнання недійсним договору іпотеки

в межах справи № Б8/183-11

за заявою Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

до Приватного підприємства "Лекс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.09.2017 у справі № Б8/183-11 задоволено заяву ПП "Лекс" в особі ліквідатора ПП "Лекс" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. від 17.02.2017 № 17-2 про визнання недійсним договору іпотеки; визнано недійсним договір іпотеки від 01.02.2017, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 272; вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 20.09.2017 у справі № Б8/183-11 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ПП "Лекс" в особі ліквідатора ПП "Лекс" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. від 17.02.2017 № 17-2 про визнання недійсним договору іпотеки в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду Київської області від 20.09.2017 у справі № Б8/183-11 та призначено її розгляд на 23.10.2017.

23.10.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора ПП "Лекс" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 було продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд апеляційної скарги на 08.11.2017.

02.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява, в якій останній просив суд розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

У судовому засіданні 08.11.2017 представник боржника та представник ПАТ "СБЕРБАНК" заперечили проти апеляційної скарги та просили суд залишити оскаржувану ухвалу без змін.

У судове засідання 08.11.2017 представники інших учасників судового процесу не з'явилися. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи приписи ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового процесу, що не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє до 19.01.2013.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі статтями 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Київської області від 28.11.2011 порушено провадження у даній справі та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.08.2012 затверджено реєстр вимог кредиторів ПП "Лекс".

Постановою господарського суду Київської області від 15.10.2012 визнано банкрутом ПП "Лекс", відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру.

На даний час у справі триває ліквідаційна процедура.

До господарського суду Київської області від ПП "Лекс" в особі ліквідатора ПП "Лекс" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. надійшла заява № 17-2 від 17.02.2017 (вх. № 3796/17) про визнання недійсним договору іпотеки, у якій заявник просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 01.02.2017, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 272, предметом якого є майно Банкрута - двокімнатна квартира, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.02.2017 в межах справи № Б8/183-11 заяву ПП "Лекс" в особі ліквідатора ПП "Лекс" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. № 17-2 від 17.02.2017 (вх. № 3796/17) про визнання недійсним договору іпотеки прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 07.03.2017; залучено до участі у справі при розгляді даної заяви в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів 1, 2 - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О.; залучено до участі у справі при розгляді даної заяви в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні заявника - ПАТ "Сбербанк"; вирішено інші питання.

Як вже зазначалося вище, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою задовольнив заяву ПП "Лекс" в особі ліквідатора ПП "Лекс" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. від 17.02.2017 № 17-2 про визнання недійсним договору іпотеки; визнав недійсним договір іпотеки від 01.02.2017, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 272.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Так, 25.09.2015 відбувся другий повторний аукціон (торги) з продажу майна Банкрута, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 203,2 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якого складено протокол № 10, переможцем торгів стала ОСОБА_8

12.10.2015 між ПП "Лекс" та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу зазначеного об'єкту нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 12.10.2015 та зареєстрований у реєстрі за № 4263.

Проте, постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 у даній справі визнано недійсними результати проведення вказаного другого повторного аукціону з продажу майна ПП "Лекс" з можливістю зниження його початкової вартості, який відбувся 25.09.2015 та оформлений протоколом № 10 від 25.09.2015, а також укладений між ПП "Лекс" та ОСОБА_8 в результаті проведення цього аукціону вищевказаний Договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4263.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 наведену постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 у цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 07.12.2016 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_8 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 15.06.2016 року у справі № Б8/183-11.

Крім цього, ухвалою господарського суду Київської області від 30.08.2016 в межах даної справи про банкрутство скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна серія та номер: 4264, видане 12.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В.; припинено державну реєстрацію права власності за номером запису про право власності - 11567912, дата державної реєстрації - 12.10.2015, реєстратор - приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В.

В той же час, 19.07.2016 між ОСОБА_8 (іпотекодавець) та ОСОБА_10 (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. за реєстровим номером 2142.

Відповідно до умов Договору іпотеки від 19.07.2016 № 2142 (п. 1.1.), іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1. В договорі зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва, виданого 12.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. за реєстровим номером 4264; право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 12.10.2015; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

В подальшому, 01.02.2017 сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору іпотеки, зокрема в п. 1.1. Договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, посвідченого 12.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. за реєстровим номером 4263; право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 31.01.2017; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

При цьому, станом на дату укладення договору про внесення змін до договору іпотеки - 01.02.2017, вказаний договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, посвідчений 12.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. за реєстровим номером 4263, вже був визнаний недійсним відповідно до вищевказаної постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 по справі № Б8/183-11.

Пунктом 6.5. зазначеного вище Договору іпотеки від 19.07.2016 за реєстровим номером 2142 передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; такий продаж проводиться з врахуванням особливостей, встановлених статтею 38 Закону України "Про іпотеку".

01.02.2017 між ОСОБА_10, від імені якої діяв ОСОБА_11 на підставі довіреності (продавець), та ОСОБА_6 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 269, відповідно до умов якого (п. п. 1, 2, 3), продавець, діючи відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку", продав, а покупець купила квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В Договорі зазначено, що право власності на квартиру належить ОСОБА_8 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 12.10.2015 Стрельченко О.В., приватним нотаріусом КМНО, за реєстровим номером 4263. Право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 31.01.2017; право на продаж вказаної квартири (предмету іпотеки) будь-якій особі, належить іпотекодержателю на підставі договору іпотеки, посвідченого 19.07.2016 Швецем Р.О. приватним нотаріусом КМНО, за реєстровим номером 2142. Представник продавця стверджує, що продавець (іпотекодержатель) за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомила ОСОБА_8 про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки.

На підставі вказаного вище договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2017 за реєстровим номером 269, 01.02.2017 між ОСОБА_6 (іпотекодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 272, відповідно до умов якого (п. 1.1.) іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за договором позики, укладеним між сторонами 01.02.2017. В Договорі зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2017 за реєстровим номером 269; право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване 01.02.2017; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Аналогічні положення містить ст. 1 Закону України "Про іпотеку".

Як вже вказано вище, постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 у даній справі визнано недійсними результати аукціону, оформленого протоколом від 25.09.2015 № 10, а також укладений між ПП "Лекс" та ОСОБА_8 в результаті проведення цього аукціону Договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4263.

В подальшому, як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Київської області від 30.08.2016 скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна серія та номер: 4264, видане 12.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2017 визнано недійсним договір іпотеки від 19.07.2016, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2142; витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_6 на користь ПП "Лекс" двокімнатну квартиру, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00).

З наведених підстав, як зазначав заявник - ліквідатор ПП "Лекс", після винесення постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 по справі № Б8/183-11, ОСОБА_8 не мала статусу власника спірного майна і відповідно не мала права передавати дане майно в іпотеку ОСОБА_10, а також відповідно ОСОБА_10, не мала права в подальшому, 01.02.2017, укладати з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири за реєстровим номером 269.

Крім цього заявник - ліквідатор ПП "Лекс" зазначав у своїй заяві, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2017 за реєстровим номером 269, ОСОБА_10 як іпотекодержателем, не було дотримано вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку", оскільки в період з 01.11.2016 (строк виконання зобов'язань забезпечених іпотекою) і до 01.01.2017 (30-й день до звернення стягнення на предмет іпотеки) ОСОБА_8 не була власником цього майна отже не могла мати статусу іпотекодавця.

Додатково заявник - ліквідатор ПП "Лекс" вказував, що 31.01.2017 ОСОБА_8 повторно на підставі вже визнаного судом недійсним договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, який був укладений між ПП "Лекс" та ОСОБА_8, зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно, що в подальшому дозволило їй: 01.02.2017 укласти у приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. вищевказаний договір про внесення змін до договору іпотеки, який посвідчений за реєстровим номером 2142, відповідно до якого сторонами було змінено назву документу, на підставі якого ОСОБА_8 за умовами цього Договору володіла нерухомим майном, зокрема, замість скасованого судом свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в реєстрі 12.10.2015 за номером 4264 на визнаний судом недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. за реєстровим номером 4263.

Як зазначає заявник, вказані дії ОСОБА_8 призвели до того, що в один день, 01.02.2017, нерухоме майно, що належить ПП "Лекс", було спочатку відчужене на користь ОСОБА_6 та відразу останньою передане в іпотеку ОСОБА_4 за оспорюваним договором іпотеки.

Таким чином, як зазначає ліквідатор ПП "Лекс", ОСОБА_6 на момент укладення з ОСОБА_4 договору іпотеки від 01.02.2017 за реєстровим номером 272, фактично не була власником нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Згідно заяви від 17.02.2017 № 17-2 заявник - ліквідатор ПП "Лекс" вказує, що сторонами договору іпотеки від 01.02.2017 за реєстровим номером 272, на момент укладення спірного договору допущено порушення закону, зокрема передано нерухоме майно в наступну іпотеку без згоди попереднього іпотекодержателя - ПАТ "Сбербанк" та порушено права ПП "Лекс" як власника спірного нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов'язань ПП "Лекс" перед ЗАТ "Банк НРБ", правонаступником якого є ПАТ "Сбербанк" за кредитним договором № 70-В/07 від 26.03.2007 (надалі також: "Кредитний договір"), між ПП "Лекс" та ЗАТ "Банк НРБ" було укладено іпотечний договір від 25.05.2007, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим номером 3650, відповідно до якого в іпотеку передано майно ПП "Лекс" - двокімнатну квартиру, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Предмет іпотеки належить ПП "Лекс" на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений 07.12.2006 приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 20898.

Частинами 2, 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

ПП "Лекс" свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином та в повному обсязі не виконало, що підтверджується матеріалами справи № Б8/183-11 про банкрутство ПП "Лекс".

Крім вказаного вбачається, що первинний договір іпотеки (від 25.05.2007 за реєстровим номером 3650) не припинив свою дію, оскільки відсутні будь-які підстави, передбачені Законом України "Про іпотеку" (зокрема ст. 17 Закону України "Про іпотеку"), для такого припинення. Отже права і обов'язки ПАТ "Сбербанк" як іпотекодержателя є дійсними з моменту нотаріального посвідчення вказаного іпотечного договору і залишаються дійсним на даний час.

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку.

Предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про іпотеку").

Положення первинного договору іпотеки (від 25.05.2007 за реєстровим номером 3650) не передбачають можливості і не надають права на передачу предмету іпотеки в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя - ПАТ "Сбербанк".

Отже, з позиції заявника - ліквідатора ПП "Лекс", на момент укладення між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 оспорюваного договору іпотеки від 01.02.2017 за реєстровим номером 272, сторонами було порушено, крім іншого, вимоги ст.ст. 9, 13 Закону України "Про іпотеку".

Щодо порушення прав ПП "Лекс" спірним договором іпотеки від 01.02.2017 за реєстровим номером 272, заявник зазначає, що після витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ПП "Лекс" згідно ухвали суду від 27.07.2017 у даній справі, та відповідно після поновлення прав та законних інтересів ПП "Лекс", разом з нерухомим майном Боржник відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" отримав додаткові зобов'язання, обумовлені оспорюваним договором іпотеки, а саме забезпечувати належне виконання зобов'язань ОСОБА_6 за договором позики від 01.02.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону, після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, нові зобов'язання у боржника не можуть виникати.

Однак, як зазначає заявник, нові зобов'язання, які виникли з оспорюваного договору іпотеки, породжують для ОСОБА_4 майнові вимоги до ПП "Лекс", оскільки відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону, розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності, згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Посилання апелянта на те, що спірний договір укладено з дотриманням приписів ЦК України та Закону України "Про іпотеку", оскільки іпотекодавцю не було відомо про перебування спірного об'єкту нерухомого майна в іпотеці ПАТ "Сбербанк" та було відомо лише про обтяження на підставі договору іпотеки від 19.07.2016 за реєстровим номером 2142 та вказаний договір і став підставою для укладення договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6 набула у власність спірне майно, відхиляються судовою колегією з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З наведеної вище норми статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державній реєстрації, тобто визнанню державою факту, підлягають ті права на нерухоме майно, які вже існують та/або виникли в порядку, передбаченому цивільним законодавством.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи № Б8/183-11, ПП "Лекс" набуло право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного з ТОВ "Компанія Трансенерго", який був посвідчений 07.12.2006 приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 20898.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України в редакції, чинній станом на 07.12.2006, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Пунктом 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке було затверджено Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 02.02.2002 (в ред. від 30.05.2005, що була чинною станом на 07.12.2006) визначено, що державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до наданої ліквідатором інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" КВ-2016 № 52776 від 30.12.2016 підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ПП "Лекс" 12.12.2006 за реєстраційним номером 6355 в книзі д. 1192-251 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений 07.12.2006 приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 20898.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на аукціоні, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно банкрута, яке реалізується в процедурі банкрутства, до покупця - учасника аукціону, та враховуючи особливості, передбачені Законом про банкрутство, складання за результатами його проведення акту про передання права власності на нерухоме майно є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на аукціоні, а отже, є правочином.

Такий висновок узгоджується і з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, в яких процедуру продажу майна на аукціоні в процедурі банкрутства, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акту про передання права власності на нерухоме майно (ст. 75 Закону, ст. 34 Закону України "Про нотаріат"), віднесено до договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Частиною 1 статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 визнано недійсними результати аукціону, оформленого протоколом № 10 від 25.09.2015, а також укладений між ПП "Лекс" та ОСОБА_8 в результаті проведення цього аукціону Договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4263, господарським судом Київської області в межах даної справи скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в реєстрі 12.10.2015 за номером 4264, а також визнано недійсним договір іпотеки від 19.07.2016 за реєстровим № 2142, відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України, суд першої інстанції вірно зазначив, що такі правочини не породжують жодних правових наслідків з моменту їх вчинення.

З викладеного вбачається, що починаючи з 12.12.2006 законним власником двокімнатної квартири, загальною площею 203,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, є Приватне підприємство "Лекс".

Також, матеріалами справи підтверджується, що попередня іпотека спірного майна - на підставі іпотечного договору від 25.05.2007, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим номером 3650, на даний час є чинною, у встановленому Законом України "Про іпотеку" порядку, не припинена.

Твердження апелянта про те, що їм не було відомо про обтяження зазначеного майна іпотекою за іпотечним договором від 25.05.2007 за реєстровим номером 3650, не спростовують вказаних вище обставин щодо порушення вимог ст. 9, 13 Закону України "Про іпотеку" при укладенні спірного договору іпотеки.

При цьому судом першої інстанції було враховано, що станом на дату укладення спірного договору іпотеки від 01.02.2017 за реєстровим номером 272, у провадженні господарського суду Київської області перебувала заява ліквідатора ПП "Лекс" про визнання недійсним договору іпотеки від 19.07.2016, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. за реєстровим номером 2142, який був підставою для реєстрації за ОСОБА_6 права власності на спірне нерухоме майно, та відомості про розгляд даної справи є загальнодоступними в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на офіційному веб-сайті Судова влада України.

Крім цього, заявник - ліквідатор ПП "Лекс" звертався до суду з віндикаційним позовом про витребування майна Банкрута з чужого незаконного володіння, та ухвалою суду від 27.07.2017 у даній справі заяву було задоволено; витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ПП "Лекс" нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась, набрала законної сили, та в ухвалі безпосередньо встановлено обставини щодо незаконності володіння ОСОБА_6 спірним нерухомим майном.

В силу ст. 35 ГПК України зазначені обставини не потребують повторного доведення при розгляді даної справи.

Заявником - ліквідатором ПП "Лекс" доведено, а Відповідачами 1, 2 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не спростовано підстави заяви ліквідатора ПП "Лекс" про визнання договору іпотеки від 01.02.2017 за реєстровим № 272 недійсним, зокрема передачу спірного майна в наступну іпотеку без погодження з іпотекодержателем ПАТ "Сбербанк" та інші обставини, про які вказано вище.

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що законним власником спірного нерухомого майна з 12.12.2006 є ПП "Лекс", отже укладення договору іпотеки від 01.02.2017 за реєстровим номером 272 порушує ч. 2 ст. 583 ЦК України та ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 07.04.2015 у справі № 911/4548/14, в якій зазначено, що за змістом ст. 5 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має бути носієм права власності або права господарського відання на майно, що передає в іпотеку, відсутність такого права свідчить про невідповідність оспорюваного договору вимогам частини 1 статті 203 ЦК України, і як наслідок, відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України, є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним з моменту його укладення.

Частиною 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України, заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Договір іпотеки від 01.02.2017, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 272, підлягає визнанню недійсним, з вищезазначених підстав в зв'язку з чим заява ПП "Лекс" в особі ліквідатора ПП "Лекс" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. від 17.02.2017 № 17-2 (вх. № 3796/17) судом була задоволена повністю.

Частина 1 статті 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду Київської області від 20.09.2017 у справі № Б8/183-11. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, судовою колегією не встановлено, а тому слід залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4, а ухвалу господарського суду Київської області від 20.09.2017 у справі № Б8/183-11 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 35, 43, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Київської області від 20.09.2017 у справі № Б8/183-11 - без змін.

2. Справу № Б8/183-11 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 13.11.2017.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець