ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 р. Справа № 909/805/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Максимів Н.Б.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність №14 від 01.09.2017),

від відповідача: ОСОБА_2 - юрисконсульт юридичного відділу (довіреність №597 від 26.07.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Поділля-2008" (вул. Соборна, 29, м. Кам'янець -Подільський, Хмельницька область, 32300)

до відповідача: Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" (вул. Л.Ребета, 6, м. Івано-Франківськ, 76000)

про стягнення коштів в сумі 573320,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПП "Поділля-2008" звернулось до господарського суду з позовом до ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" про стягнення коштів в сумі 573320,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ПП "Віват" відповідно до договору про заміну кредитора у зобов'язання відступило право вимоги щодо стягнення 240000,00 грн. на користь ПП "Поділля-2008", при цьому ухвалою суду по справі №5010/81/2012-28/5 замінено стягувача - ПП "Віват" його правонаступником - ПП "Поділля-2008". Посилаючись на те, що зобов'язання по справі №5010/81/2012-28/5 станом на дату звернення до суду виконано, позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних та просить суд задоволити позов.

Ухвалою суду від 21.08.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 19.09.2017, за результатами якого розгляд справи відкладено на 12.10.2017. В судовому засіданні 12.10.2017 оголошувалась перерва до 18.10.2017.

Від відповідача по справі 18.10.2017 надійшов відзив (вх.№16340/17) на позовну заяву, в якому зазначено про те, що він позовні вимоги не визнає та вважає такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач мотивує свої заперечення тим, що постанову, якою стягнуто кошти по справі №5010/81/2012-28/5 винесено 21.05.2012, а позивач нараховує інфляційні втрати та три проценти річних за період з 15.04.2008, чим порушено норми чинного законодавства. При цьому, відповідач зазначає, що сам договір відступки вимоги викликає сумнів щодо законності його укладення. На підставі наведеного просить суд в позові відмовити. Крім того, відповідачем було подано клопотання (вх.№11067/17) про залучення до розгляду справи військового прокурора.

В судовому засіданні 18.10.2017 відхилено дане клопотання (вх.№11067/17) та в ухвалі суду від 18.10.2017 роз'яснено правову позицію з цього приводу.

Ухвалою суду від 18.10.2017 продовжено строк вирішення спору та розгляд справи відкладено на 31.10.2017.

30.10.2017 від відповідача надійшов відзив (вх.№17048/17) на позовну заяву, в якому ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" зазначає, що ухвалою суду від 22.04.2013 було закріплено право вимоги позивача щодо виконання наказів, а саме: стягнення з боржника 240000,00 грн. судового збору в сумі 4800,00 грн., а тому вимога щодо стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є необґрунтованою, в зв'язку з чим просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки ПП "Поділля-2008" звернулося з позовною заявою про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних 14.08.2017, що свідчить про пропущення строку позовної давності позивачем. Також зазначив, що вважає додані до позовної заяви розрахунки нікчемними.

31.10.2017 від позивача надійшло пояснення на заперечення ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" про вступ у розгляд військової прокуратури. Позивачем зазначено, що не він заперечує проти участі в судовому засіданні представника військової прокуратури та залишає вирішення цього питання на розгляд суду, однак, при цьому зазначає, що прокурор не може приймати участь в судовому засіданні при розгляді даної справи, оскільки це може стати підставою для скасування судом рішення в апеляційній інстанції. Також позивач зазначає, що ухвалою суду по справі №5010/81/2012-28/5 було замінено сторону стягувача, дана ухвала набрала законної сили, відповідачем оскаржена не була. Посилаючись на судову практику Вищого господарського суду України щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних просить суд позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні 31.10.2017 позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задаволити.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав викладених у відзивах на позов.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши подані письмові докази, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступного:

з матеріалів справи випливає та сторонами не заперечується, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 у справі №5010/81/2012-28/5 стягнуто з ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" на користь ПП "Віват" заборгованість в розмірі 240000,00 грн. та судовий збір в розмірі 4800,00 грн.

15.04.2013 між ПП "Віват" (первісний кредитор) та ПП "Поділля-2008" (новий кредитор) укладено договір про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги).

Позивач стверджує, що постанова Львівського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 набрала законної сили, однак, зобов'язання за нею виконано та суму боргу в розмірі 240000 грн. не погашено боржником, а тому посилаючись на ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути за тривале невиконання відповідачем своїх зобов'язань інфляційні втрати та три проценти річних. В підтвердження своїх вимог позивач подає розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1 договору про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) від 15.04.2013 передбачено, що новий кредитор повністю замінює первісного кредитора (стягувача) у зобов'язаннях щодо виконання наказів господарського суду Івано-Франківської області: від 15.06.2012 №631 про примусове виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 про стягнення 240000 грн. заборгованості та судового збору у розмірі 4800 грн. та від 25.02.2013 №202 про примусове виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 про стягнення судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку в розмірі 2400 грн.

При цьому пунктом другим даного договору передбачено, що до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора, як стягувача у відносинах з боржником щодо виконання вищевказаних наказів. А пунктом третім встановлено, що з дати підписання даного договору новий кредитор набуває право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання наказів, а саме, вимагати повної сплати суми заборгованості в розмірі 240000 грн. та судового збору у розмірі 7200 грн.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З приводу правонаступництва слід зазначити, що правонаступництво - це перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Воно може бути універсальним або частковим. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб'єкта переходять лише окремі права і обов'язки.

Частиною першою статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Отже, вищевказана стаття Цивільного кодексу України розподіляє правонаступництво на універсальне та часткове правонаступництво, зокрема, на вимогу.

Статтею 25 ГПК України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Таким чином, можна прийти до висновку, що ЦК України диференціює причини зміни кредитора, при цьому, ГПК також пропонує варіацію підстав для заміни кредитора.

В укладеному між сторонами договорі чітко встановлено обсяг зобов'язань, які переходять до правонаступника. Договір погоджено та підписано уповноваженими представниками сторін, а тому зобов'язання що випливають з даного правочину слід виконувати належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 22.04.2013 замінено сторону (позивача, стягувача) у справі №5010/81/2012-28/5 - ПП "Віват" на його правонаступника ПП "Поділля-2008".

З тексту даної ухвали випливає, що у справі №5010/81/2012-28/5 судом встановлено той факт, що первісний кредитор ПП "Віват" передав, а новий кредитор - ПП "Поділля - 2008" прийняв на себе право вимоги до боржника первісного кредитора - ДП "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат", як стягувач у відносинах з боржником щодо виконання наказів господарського суду Івано-Франківської області: №631 від 15 червня 2012 року та №202 від 25 лютого 2013 року.

Отже, ПП "Поділля - 2008" прийняло на себе право вимоги до ДП "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат " тільки в частині виконання вищевказаних наказів, а тому може вимагати тільки повної сплати суми заборгованості в розмірі 240000 грн. та судового збору у розмірі 7200 грн.

Таким чином, ухвалою суду аналогічно встановлено обсяг зобов'язань, які переходять до правонаступника.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обовязковим до виконання.

У статті 4-5 ГПК України встановлено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Слід зазначити, що ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 22.04.2013 у справі №5010/81/2012-28/5 набрала законної сили, факти встановлені судом в даному процесуальному документі не потребують нового встановлення чи доказування, а тому така ухвала підлягає до виконання саме в такому розумінні та обґрунтуванні, яке зазначено судом в її мотивувальній частині.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Приписами ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Приписами ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Представником позивача стверджено, що оскільки судове рішення по справі №5010/81/2012-28/5 не виконано боржником, то ПП "Поділля 2008" вправі вимагати стягнення з ДП "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат" суми інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Слід зазначити, що до ПП "Поділля 2008" у справі №5010/81/2012-28/5 перейшло право вимагати стягнення з ДП "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат" тільки конкретних, встановлених договором про відступлення права вимоги, коштів, а тому твердження позивача про існування в нього права на звернення з позовом про стягнення якихось інших коштів, є безпідставними та необґрунтованими, а тому судом до уваги не приймаються, оскільки позивачем в підтвердження даних посилань не подано жодних належних доказів.

Враховуючи те, що у відносинах, які виникли між сторонами у справі №909/805/17 відбулася заміна кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги - часткове правонаступництво, а не універсальне, тому в даному випадку слід застосовувати п.1 ст. 512 ЦК України щодо передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що в процесі розгляду справи позивачем було не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, належними письмовими доказами, а тому в позові слід відмовити.

В процесі розгляду судом справи відповідач просив застосувати до спірних відносин строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Враховуючи те, що судом встановлено безпідставність і необґрунтованість позовних вимог та в позові відмовлено, а тому ані право, ані охоронюваний законом інтерес позивача дійсно не порушено, в зв'язку з чим немає необхідності застосовувати строк позовної давності.

Судовий збір за приписами ст. 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 4-3, 4-5, 33, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Грица Ю.І.

Повний текст рішення складено 23.11.2017.