ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

13 листопада 2017 року Справа № 915/1145/17

Суддя господарського суду Миколаївської області Ржепецький В.О.,

розглянувши справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вікра (, просп. Центральний, 224, м. Миколаїв, 54055) в особі керуючого санацією ТОВ Вікра арбітражного керуючого ОСОБА_1 (1) вул. Незалежності, 128, оф. 201, м. Лисичанськ-18, Луганська область, 93118; 2) проспект Свободи, 33, м. Одеса, 65037)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Вікра. (, вул. Гмирьова, 8/ж, м. Миколаїв, 54028)

про визнання ліцензійного договору від 08.06.2011 про передачу прав на використання торговельної марки недійсним,

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №07/17 від 07.07.2017;

від відповідача: не зявився,

встановив:

31.10.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю Вікра в особі керуючого санацією ТОВ Вікра арбітражного керуючого ОСОБА_1 подано до господарського суду заяву (без номеру та дати) до Товариства з обмеженою відповідальністю Вікра. про визнання ліцензійного договору від 08.06.2011р. про передачу прав на використання торговельної марки недійсним.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.11.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.11.2017р.

Представник позивача зявився в судове засідання. Відповідачем участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечено.

13.11.2017р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову.

Клопотання обґрунтовано посиланням на норми ст. ст. 65, 67 ГПК України, п. п. 2, 3, 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» та мотивовано тим, що позивач просить не призупинити дію договору, а припинити дії (користування правами відповідача), що потенційно порушують права позивача (бо здійснюються без його дозволу, що обґрунтовується в позовній заяві) і зафіксувати юридичні факти на дату початку розгляду позову (винесення запитуваної ухвали про забезпечення позову) щодо обсягу потенційно неправомірного використання прав та убезпечення відповідача на час судового розгляду від збільшення обсягу використання майнових прав за оспорюваним договором, яке призводить до збільшення майнової шкоди від потенційного використання прав на підставі неправомірного, з позиції позивача, договору.

Даним клопотанням позивач просить вжити заходи до забезпечення позову, а саме:

1) заборонити відповідачеві використовувати та/або дозволяти використання та/або забороняти використання знак для товарів і послуг VІКRА, що охороняється свідоцтвом України № 134989;

2) заборонити будь-яким особам, наділеним відповідною правоздатністю (в т.ч. суб'єктам господарювання, громадянам України, особам з іноземним громадянством, особам без громадянства, тощо), вчиняти правочини з ТОВ "ВІКРА.", або дії з використання, або заборони використання щодо майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг VІКRА, що охороняється свідоцтвом України № 134989;

3) з метою чіткого розмежування вже існуючих договірних відносин та ще не укладених правочинів на дату винесення цієї ухвали з метою уникнення ситуацій із укладанням договорів "заднім числом" зобов'язати відповідача надати у письмовому вигляді вичерпну інформацію:

- про використання ним майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг VІКRА, що охороняється свідоцтвом України № 134989, у розумінні в тому числі але не виключно пункту 4 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг";

- про заборону використання майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг VІКRА, що охороняється свідоцтвом України № 134989, що може бути ініційована ним на підставі оспорюваного ліцензійного договору в порядку визначеному законодавством;

- надання дозволу на використання третім особам майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг VІКRА, що охороняється свідоцтвом України № 134989 у формі таких договірних відносин, як субліцензія, право на видачу яких прямо передбачалася в оспорюваному ліцензійному договорі;

4) відтермінувати сплату позивачем судового збору за подання клопотання про забезпечення позову в сумі 800 грн. у зв'язку з тим, що відносно позивача відкрито провадження у справі про банкрутство.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує клопотання про забезпечення позову.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В контексті розгляду цієї справи, господарський суд має встановити чи наявний зв'язок між заходами до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також чи є імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсним ліцензійного договору про передачу прав на використання торговельної марки, укладеного сторонами 08.06.2011р.

Як витікає з положень частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, на момент вчинення правочину.

Отже, результатом розгляду позову про визнання правочину недійсним має бути встановлення наявності або відсутності в минулому (в момент укладення правочину) обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів.

При цьому, у разі визнання правочину недійсним, він визнається недійсним з моменту його укладення, та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України).

Враховуючи наведене, є незрозумілим, яким чином заходи заборони відповідачеві використовувати або дозволяти іншим особам використання знаку для товарів та послуг, а також заборони будь-яким особам вчиняти правочини з відповідачем та ін., на застосуванні яких наполягає позивач, можуть вплинути на факт недійсності (дійсності) правочину - ліцензійного договору станом на 2011 рік, і тим більше забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову або утруднити виконання рішення в цій справі чи зробити його неможливим.

Крім того, господарський суд відзначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи наведене, твердження позивача про те, що ті чи інші дії відповідача потенційно порушують його права, визнаються господарським судом необґрунтованими, а твердження про те, що застосування наведених ним заходів забезпечення позову убезпечить позивача від збільшення майнової шкоди, є такими, що не відповідають предмету позовної вимоги, оскільки в позові про встановлення наявності тієї чи іншої шкоди, або про стягнення тих чи інших коштів не йдеться.

Крім того, згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову встановлено ставку судового збору 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем судовий збір за подання клопотання про забезпечення позову не сплачено. Натомість позивач клопоче про відтермінування сплати судового збору у звязку з тим, що відносно позивача відкрито провадження у справі про банкрутство.

На підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивачем не підтверджено належними доказами наявності обставин, з якими Закон повязує можливість відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, господарський суд не вбачає підстав приймати те чи інше рішення, визначене ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, господарський суд вважає заяву позивача про забезпечення позову необґрунтовано та відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 38, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Вікра про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову - відмовити.

2. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Вікра про забезпечення позову - відмовити.

3. Ухвалу направити сторонам.

Суддя В.О.Ржепецький