ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Справа № 924/1193/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя суддіПоляк О.І.(доповідач), Данилова М.В., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017
у справі№ 924/1193/16 Господарського суду Хмельницької області
за позовомПершого заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Дунаєвецької міської ради
доФізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПриватне акціонерне товариство "Дунаєвецьке АТП-16839"
про61 245 грн 43 коп. збитків за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів,
у судовому засіданні взяли участь представники
від позивача: не з`явився;

від відповідача: Надворний В.А.;

від третьої особи: Берцулевич Т.А.;

від Генеральної прокуратури України: прокурор відділу ГП України Попенко О.С.;

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Перший заступник керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури звернувся в інтересах держави, в особі Дунаєвецької міської ради до Фізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича про стягнення 61 245,43 грн збитків за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 20.12.2016 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Приватне акціонерне товариство "Дунаєвецьке АТП-16839".

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24.04.2017 у справі №924/1193/16 (головуючий суддя Танасюк О.Є., суддя Виноградова В.В., суддя Муха М.Є.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 (головуючий суддя Грязнов В.В., судді Розізнана І.В., Мельник О.В.) позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 29 443,66 грн збитків та 662,47 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, Фізична особа-підприємець Надворний Валентин Анатолійович звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, з урахуванням поданих 14.11.2017 додаткових пояснень до касаційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.04.2017 у справі №924/1193/ 16 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017, прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити або залишити поданий прокурором позов без розгляду.

В обґрунтування своєї правової позиції заявник касаційної скарги наголошує на порушенні судами статей 12, 29, 63 Господарського процесуального кодексу України, статей 24, 25 Закону України "Про прокуратуру", оскільки судами прийнято до розгляду позовну заяву подану прокурором без належного обґрунтування порушення прав особи, в інтересах якої заявлено позов. Судами неправильно розраховано розмір завданих збитків, оскільки площа земельної ділянки, яка є базою для розрахунку, визначена ФОП Надворним В.А. у заяві про надання йому в оренду земельних ділянок, та не підтверджена належною землевпорядною документацією. Та обставина, що земельна ділянка досі не сформована як об`єкт цивільного права (стаття 79 Земельного кодексу України) унеможливлює стягнення збитків. Висновок судів стосовно відсутності у третьої особи статусу належного і законного користувача земельної ділянки загальною площею 2,3 га по АДРЕСА_1 не ґрунтується на нормах матеріального права, якими врегульовано порядок набуття та оформлення земельних прав. Судами не враховано, що відповідне право третя особа набула на підставі рішення виконавчого комітету Дунаєвецької районної Ради депутатів трудящих Хмельницької області від 17.05.1957 №128. Відтак, відсутність правовстановлюючого документу не свідчить про відсутність права на землю.

До Вищого господарського суду України надійшов лист Дунаєвецької міської ради, у якому позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

14.11.2017 до Вищого господарського суду України надійшла заява Фізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича про встановлення факту фальсифікації доказів у справі, у задоволенні якої Вищим господарським судом України відмовлено, з огляду на приписи статті 1115 Господарського процесуального кодексу України та оскільки встановлення наведених у заяві обставин не відноситься до компетенції не тільки суду касаційної інстанції, а й господарських судів у цілому.

Відповідно до протоколу Вищого господарського суду України від 13.11.2017, у зв`язку із запланованою відпусткою судді Ходаківської І.П., для розгляду касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича у справі №924/1193/16, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Поляк О.І., судді Данилова М.В., Яценко О.В.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та прокурора, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ВАТ "Дунаєвецьке АТП-16839" - продавець та ФОП Надворний Валентин Анатолійович - покупець уклали ряд договорів купівлі-продажу частин комплексу нерухомого майна та зареєстрував нерухоме майно.

Так, за договором від 31.01.2007 ФОП Надворний В.А. купив 189/1000 частини комплексу, що знаходиться в м.Дунаївці по вул.МТС, 20, зальною площею 421,9 м2, а саме: профілакторій, позначений на плані літ. "Д, Е.".

За договором від 25.05.2008 ФОП Надворний В.А. купив 132/1000 частини комплексу, що знаходиться в м. Дунаївці по вул. МТС, 20, зальною площею 293,6 м2, а саме: акумуляторний цех, позначений на плані літ. "В, Г", площею 130,7 м2, склад літ."Л", площею 162,9 м2.

За договором від 24.03.2009 ФОП Надворний В.А. купив 136/1000 частини комплексу, що знаходиться в м. Дунаївці по вул. МТС, 20, зальною площею 304,8 м2, а саме: контора, позначена на плані літ. "А", площею 125,3 м2, автопавільйон літ."Б", площею 179,5 м2.

Крім того, ОСОБА_1 - даруватель та ФОП Надворним Валентином Анатолійовичем - обдарованим укладено договори дарування: від 16.01.2008, за умовами якого ФОП Надворний В.А. прийняв в дар 80/1000 частини комплексу, що знаходиться в м. Дунаївці по вул. МТС, 20, загальною площею 177,8 м2, а саме: частина складу, позначена літ. "Л, М", а саме літ. "М" площею 161,0 м2, прохідна позначена літ. "Н" площею 16,8 м2, а також від 10.11.2011, за умовами якого ФОП Надворний В.А. прийняв в дар 42/1000 частини комплексу, що знаходиться в м. Дунаївці по вул. МТС, 20, загальною площею 92,6 м2, а саме: павільйон "Тернопіль" площею 92,6 м2, позначений літ."О".

Отже, у приватній спільній частковій власності ФОП Надворного В.А. перебуває нерухоме майно загальною площею 1290,7 м2, розташоване за адресою: Хмельницька область, м. Дунаївці, вул. МТС, буд.20, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №71311568 від 25.10.2016 року.

26.12.2011 ФОП Надворний В.А. звернувся із заявами до голови Дунаєвецької міської ради про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі в оренду площею 0,2780 га, 0,0604 га, 0,0499 га, які розташовані в м. Дунаївці, по вул. МТС, 20 і Дунаєвецька міська рада рішенням від 28.11.2011 надала ФОП Надворному Валентину Анатолійовичу дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі в оренду площею 0,2780 га, 0,0604 га та 0,0499 га, які розташовані в м. Дунаївці, по вул. МТС, 20. В п.3 зазначеного рішення ФОП Надворного В.А. зобов`язано виготовити та подати на розгляд сесії міської ради технічну документацію із землеустрою протягом шести місяців з дня винесення даного рішення.

Як з`ясовано судами, вказані земельні ділянки площею 0,2780 га, 0,0604 га, 0,0499 га, які розташовані в м. Дунаївці, по вул. МТС, 20 відносяться до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

07.04.2014 Дунаєвецька міська рада листом №04-02/324 попередила ФОП Надворного В.А. про необхідність виготовити та подати в місячний термін на розгляд сесії міської ради технічну документацію із землеустрою та укласти договори оренди земельних ділянок.

Розпорядженням Дунаєвецької районної державної адміністрації від 06.05.2015 №330/2015-р (з урахуванням розпорядження від 03.08.2015 №530/2015-р) затверджено склад комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам у складі згідно з додатком.

За результатами засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, оформленого протоколом №4 від 20.08.2015, розмір збитків, завданих ФОП Надворним В.А. складає 65 523,09 грн. Присутній на засіданні комісії ФОП Надворний В.А. заявив про відсутність документів, які б посвідчували право користування земельною ділянкою по вул. МТС,20 у м. Дунаївці.

Розпорядженням Дунаєвецької районної державної адміністрації від 23.11.2015р. №833/ 2015-р затверджено акт визначення розміру збитків (неодержаний дохід), заподіяних Дунаєвецькій територіальній громаді у зв`язку з тимчасовим зайняттям земельної ділянки по вул. МТС, 20 в м. Дунаївці (додаток №2). Так, комісією визначено збитки, заподіяні Дунаєвецькій територіальній громаді за використання з 01.11.2012 по 01.11.2015 ФОП Надворним В.А. без правовстановлюючих документів, які посвідчують право користування земельної ділянки площею 0,3883 га по вул. МТС, 20 у м. Дунаївці, які призвели до неодержання доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням власником, у сумі 61 245,43 грн. Рекомендовано ФОП Надворному В.А. в місячний термін відшкодувати заподіяні збитків (неодержаного доходу).

Листом від 02.12.2015 №04-02/827 міська рада запропонувала ФОП Надворному В.А. у строк до 23.12.2015 добровільно відшкодувати суму збитків, зазначених в акті комісії від 23.11.2015.

Відсутність відповіді на згадану претензію, а також оскільки встановлені комісією збитки не були відшкодовані ФОП Надворним В.А., заступник прокурора звернувся із відповідним позовом до суду.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, місцевий господарський суд, позицію якого підтримала апеляційна інстанція, керуючись статтями 22, 377, 1166 Цивільного кодексу України, 120, 125, 126, 152, 156, 157, 206, 211, Земельного кодексу України, статей 22, 261, 1166 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України, з огляду на встановлені обставини використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що свідчить про порушення прав позивача у справі на отримання орендної плати у розмірі, встановленому Податковим кодексом України, а також оскільки розмір збитків визначений з урахуванням площі нерухомого майна, розміщеного на ній, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення 29443,66 грн щодо вимог про стягнення збитків за період з 01.11.2012 по 30.11.2013 в сумі 31 801,77 грн судами відмовлено у зв`язку із спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, однак, за таких мотивів.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пунктами 288.1, 288.4 статті 288, пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем на підставі нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення вказаних договорів) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Статтею 377 Цивільного кодексу України унормовано, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, право на земельну ділянку до набувача будинку, будівлі або споруди переходить з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору оренди, емфітевзису чи суперфіцію. Наведеної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 14.09.2016 у справі №6-2588цс15.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, відповідач є власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельних ділянках, оформлення правовстановлюючих документів на які триває. Оскільки договори оренди вказаної земельної ділянки не укладено, орендну плату за договором відповідач не сплачує, хоча земельна ділянка використовується ним для розміщення об`єктів нерухомого майна.

Як уже було зауважено, прокурор обґрунтував заявлені до стягнення кошти як несплачену відповідачем орендну плату за використання земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід від здачі спірної земельної ділянки в оренду відповідачеві, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю, які за визначенням статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України є збитками у вигляді упущеної вигоди.

Задовольняючи позов, суди керувалися статтею 211 Земельного кодексу України, статтями 22, 1166 Цивільного кодексу України, статтями 224, 225 Господарського кодексу України, якими урегульовано порядок стягнення саме збитків. Водночас, стягнення збитків, з огляду на наведені норми можливе лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Звернення із позовом у порядку статті 1166 Цивільного кодексу України обумовлює доведення позивачем вини відповідача у вчиненні цивільного правопорушення. Водночас, за приписами статті 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Протягом розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій, відповідач неодноразово наголошував на неможливості виготовлення ним правовстановлюючих документів на землю, і ці доводи не були спростовані судами. Отже, висновки судів про наявність вини у діях відповідача щодо використання ним земельних ділянок без правовстановлюючих документів, як і щодо наявності підстав для стягнення заявлених коштів у якості збитків, є передчасними.

Разом з цим, Верховним судом України у постанові від 18.05.2016 №922/51/15 наголошено на тому, що відповідно до положень статей 2, 43, 54 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи за позовами суб`єктів господарської діяльності, фізичних осіб, які такими не є, державних та інших органів, які визначають предмет (матеріально-правову вимогу) та підстави (обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону) позову.

При цьому господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення.

Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме грошових коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Згідно з частиною 2 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення.

З викладеного вбачається, що збереження відповідачем грошових коштів, які мали б бути ним сплачені позивачу в якості орендної плати, відбулось за рахунок останнього, оскільки він є власником земельної ділянки, тобто мало місце безпідставне збагачення відповідача, а відтак Фізична особа-підприємець Надворний В.А. зобов`язаний сплатити Хмельницькій міській раді грошові кошти безпідставно збережені внаслідок безоплатного користування спірними земельними ділянками без належного оформлення.

Як уже зазначалось вище, істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є розмір орендної плати.

З огляду на викладене, для визначення розміру безпідставно збереженої орендної плати, яку просив стягнути позивач, необхідним є встановлення її розміру, шляхом множення площі земельної ділянки, фактичне користування якою встановлено в ході засідання комісії для визначення збитків власникам землі та землекористувачам, та розміру нормативної грошової оцінки займаної земельної ділянки.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, прокурором заявлено до стягнення кошти у розмірі 61 245,43 грн, з яких: 4 892,58 грн за період з 01.11.2012 по 31.12.2012; 29 355,48 грн з 01.01.2013 по 31.12.2013; 13 228,60 грн з 01.01.2014 по 31.12.2014; 13 768,77 грн з 01.01.2015 по 01.11.2015.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення коштів у сумі 31801,77 грн за період з листопада 2012 року по листопад 2013 року.

Розглядаючи згадану заяву суди дійшли висновку про наявність підстав для відмови у позові у цій частині у зв`язку зі спливом строку позовної давності, з чим погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України у зв`язку з наступним.

Так, згідно із вимогами статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 №10 роз`яснено, якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Оскільки, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій набуття відповідачем прав на нерухоме майно відбулось у 2007-2008 роках, і станом на час розгляду справи відповідні документи відповідачем неоформлені, то у позивача право на стягнення заявлених коштів може виникати до повного врегулювання правовідносин сторін. Оскільки статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальний строк позовної давності у три роки, а звертаючись із позовом прокурор просить стягнути кошти за період з 01.11.2013 до 01.11.2015, то відповідно вимоги заявлені поза межами згаданого трирічного строку задоволенню не підлягають.

Відтак, висновки судів стосовно наявності підстав для задоволення заяви відповідача про застосування спливу позовної давності та відмови у задоволенні заявлених прокурором вимог про стягнення неотриманих доходів у розмірі 31 801,77 грн розрахованих за період з 01.11.2012 по 30.11.2013 є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення неотриманих доходів у вигляді орендної плати за період 2014, 2015 років у розмірі 26997,37 судами встановлено, що розмір збитків обчислювався міською радою та відділом Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі на підставі нормативної грошової оцінки земель міста Дунаївці Хмельницької області, затвердженої відповідним рішенням від 28.12.2012 №1-26/2012, з урахуванням площ земельних ділянок, дозвіл на розробку технічної документації яких надано відповідачу за його ж заявою рішенням Денаєвецької районної ради від 28.11.2011, нормативної грошової оцінки земельної ділянки та встановленої підпунктом 1 пункту 5 статті 288 Податкового кодексу України мінімальної відсоткової ставки. Отже, заявлені до стягнення кошти відповідають розміру орендної плати, відтак, саме на цю суму відповідач безпідставно збагатився за рахунок позивача.

Водночас, як встановлено судами, затверджена рішенням Денаєвецької районної ради від 28.12.2012 №1-26/2012р технічна документація з нормативної грошової оцінки земель була введена в дію з 01.01.2014.

Оскільки у задоволенні позовних вимог про стягнення суми неодержаного доходу у розмірі 31 801,77 грн, розрахованих за період з 01.11.2012 по 30.11.2013, відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності, судами задоволено вимоги прокурора за грудень 2013 року у розмірі 2446,29 грн. Вказана сума розрахована виходячи із розміру орендної плати, встановленої Податковим кодексом України. Разом з цим, колегія суддів не може погодитись із висновками судів щодо можливості отримання позивачем доходу за грудень 2013 року у розмірі 2446,29 грн.

Так, орендна плата відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", та перевищувати 10 % їх нормативної грошової оцінки.

Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України "Про оцінку земель").

Таким чином, для визначення розміру орендної плати, обов`язковим є затвердження нормативної грошової оцінки землі. Відсутність нормативної грошової оцінки землі унеможливлює укладення відповідного договору та є підставою для визнання такого договору недійсним, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною ним у постановах від 11.05.2016 у справі №6-824цс16, від 01.07.2015 у справі №916/2772/14, від 08.04.2016 №916/2439/14.

Отже, можливість отримання доходу у розмірі орендної плати у грудні 2013 року, ні позивачем, ні прокурором не доведена, що унеможливлює висновок про наявність безпідставного збагачення у розмірі 2446,29 грн.

Разом з цим, згідно із пп. 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 ст. 14 ПКУ).

Таким чином, оскільки плата за землю реалізується шляхом наповнення відповідних бюджетів та захищає економічні інтереси власника, і оскільки у грудні 2013 року позивач не міг би отримати дохід у розмірі орендної плати, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач міг збагатитися за рахунок позивача лише у розмірі відповідного земельного податку.

Так, статтею 275 Податкового кодексу України встановлено ставки податку за земельні ділянки, розташовані в межах населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставки податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення) диференціюють та затверджують відповідні сільські, селищні, міські ради виходячи із ставок податку, встановлених пунктом 275.1 цієї статті, функціонального використання та місцезнаходження земельної ділянки, але не більше трикратного розміру цих ставок податку, з урахуванням коефіцієнтів, установлених пунктом 275.2 цієї статті.

Рішенням Дунаєвецької міської ради від 24.01.2012 №6-15/2012 затверджено ставку земельного податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь) в межах населеного пункту м. Дунаївці, грошову оцінку яких не проведено у розмірі 0,84 грн. за 1 м2. А також диференційовано середню ставку земельного податку встановлену у 3 рази відповідно до статті 275 Податкового кодексу України.

Таким чином, враховуючи площу земельних ділянок 3883 м2, ставку земельного податку встановлену рішенням на рівні 0,84 грн. за 1 м2, а також коефіцієнт диференціації, розмір податку за землю у 2013 році становить 9785,16 грн на рік (3883 * 0,84 * 3), тобто 815 грн на місяць. Відтак, саме на цю суму збагатився відповідач, а не на 2446,29 грн. Отже, у частині стягнення коштів за грудень 2013 року у розмірі 2446,29 грн рішення місцевого суду та постанова апеляційного суду підлягають зміні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з наявністю підстав для стягнення з відповідача 27812,8 грн коштів безпідставно утримуваних відповідачем за рахунок позивача.

Оскільки застосування до спірних правовідносин сторін норм статей 22, 261, 1166 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України не вплинуло правильність прийняття рішення суду, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 у справі № 924/1193/16 слід змінити у частині стягнутих за грудень 2013 року коштів, в решті залишити без змін, а касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича задовольнити частково.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача стовно порушення судами статей 12, 29, 63 Господарського процесуального кодексу України та статей 24, 25 Закону України "Про прокуратуру" оскільки цим доводам надано належну оцінку як місцевим господарським судом, так і судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів також не може погодитись із тим, що визначення площі земельних ділянок, які є базою для розрахунку, на підставі заяви про надання відповідачу в оренду земельних ділянок унеможливлює стягнення коштів, оскільки на сьогодні земельна ділянка не сформована. Так, незважаючи на те, що право власності на споруди набуто відповідачем у 2007-2008 роках, із відповідною заявою про надання дозволу на розробку технічної документації на землю останній звернувся у 2011 році, станом на час розгляду справи відповідні земельні ділянки не сформовані, а договір оренди не укладений, відповідач у будь-якому випадку користується землею для розміщення та обслуговування належного йому майна. Звертаючись із відповідною заявою про надання дозволу на розробку технічної документації на землю, відповідач самостійно визначив розмір необхідної йому для обслуговування майна землі. І оскільки саме така площа затверджена відповідним рішенням ради, остання обґрунтовано здійснила відповідний розрахунок. При цьому, відповідач не позбавлений права та можливості, після оформлення прав на землю, у разі зменшення відповідної площі використовуваних ним земельних ділянок, звернутися до ради із заявою про повернення сплаченого ним надлишку.

Посилання відповідача на розміщення належного йому майна на земельній ділянці, право користування якою наявне у третьої особи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки третя особа у справі є платником єдиного податку, що виключає подвійне надходження до бюджету коштів за використання спірних земельних ділянок право користування якими, в силу вимог статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України перейшло до відповідача, а відтак, не звільняє його від обов`язку сплатити раді кошти, на які він збагатився.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 у справі № 924/1193/16 задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 у справі № 924/1193/16 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.04.2017 у справі №924/1193/16 змінити, виклавши пункти 2, 3 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Стягнути з фізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Дунаєвецької міської ради (Хмельницька область, Дунаєвецький район, м. Дунаївці, вул. Гагаріна, 16, ) 27812,8 грн (двадцять сім тисяч вісімсот дванадцять гривень 80 копійок) за використання земельних ділянок загальною площею 0,3883 га, які розташовані в м. Дунаївці, по вул. МТС, 20 без правовстановлюючих документів.

Видати наказ.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Хмельницької області (м. Хмельницький, пров. Військоматський, буд. 3, , р/р 2814, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172) 658,47 грн. (шістсот п`ятдесят вісім гривень 47 копійок) витрат по оплаті судового збору."

В решті постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 у справі № 924/1193/16 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.04.2017 у справі №924/1193/16 залишити без змін.

Здійснити новий розподіл судових витрат.

Стягнути з Дунаєвецької міської ради (Хмельницька область, Дунаєвецький район, м. Дунаївці, вул. Гагаріна, 16, ) на користь фізичної особи-підприємця Надворного Валентина Анатолійовича ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 40,36 грн (сорок гривень 36 копійок) судового збору за апеляційний перегляд справи та 44,1 грн (сорок чотири гривні 10 копійок) судового збору за касаційний перегляд справи.

Доручити Господарському суду Хмельницької області видати відповідні накази.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.В. Данилова

О.В. Яценко