КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"08" листопада 2017 р. Справа №911/2599/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорної Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок" на ухвалу господарського суду Київської області від 16.01.2017 про зупинення провадження

у справі № 911/2599/15 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "КДС Груп"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.01.2017 у справі № 911/2599/15 зупинено провадження у справі № 911/2599/15 до завершення судової оціночно-земельної експертизи та отримання господарським судом Київської області відповідного експертного висновку та матеріалів справи № 911/2599/15. Матеріали господарської справи № 911/2599/15 направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення призначеної по ній судової оціночно-земельної експертизи.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, 27.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 16.01.2017 у справі № 911/2599/15.

Також скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду та відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Вказана апеляційна скарга не приймається до розгляду та підлягає поверненню скаржнику з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України до скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з пп. 7 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з апеляційної скарги, до неї не додано докази сплати судового збору, проте скаржник заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яке мотивоване скрутним матеріальним становищем Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок".

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом. При цьому сплата судового збору може бути відстрочена чи розстрочена на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір").

Підпунктом 3.1 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Проте, скаржником не надано доказів того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги не може бути задоволеним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Також, згідно з ч. 1 ст.93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана ухвала прийнята господарським судом Київської області 16.01.2017.

Отже, останнім днем строку подання апеляційної скарги на вказану ухвалу, відповідно до вимог ст.93 Господарського процесуального кодексу України, є 23.01.2017 (понеділок).

З апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Київської області від 16.01.2017 скаржник звернувся 27.10.2017, тобто через дев'ять місяців з дня закінчення строку на подання апеляційної скарги.

В статті ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України").

Відповідно до ст.53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, закон пов'язує можливість відновлення пропущеного процесуального строку з обов'язковою наявністю поважних причин, які обумовили неможливість своєчасного вчинення відповідної процесуальної дії.

Поважними визнаються ті обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними труднощами чи перешкодами для своєчасного вчинення сторонами справи процесуальних дій.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні в справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду скаржник посилається на те, що відповідно до ст. 52 Господарського процесуального кодексу України перебіг усіх незакінчених процесуальних строків зупиняється із зупиненням провадження у справі, з дня поновлення провадження перебіг процесуальних строків продовжується, а тому, за доводами скаржника, строк на апеляційне оскарження ухвали був зупинений.

Колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на ст. 52 Господарського процесуального кодексу України є недоречним, оскільки вказана стаття містить правило, відповідно до якого перебіг усіх незакінчених процесуальних строків у справі, яка знаходиться у провадженні господарського суду, зупиняється у разі зупинення провадження у справі. Це правило стосується лише тих процесуальних строків, які на день винесення ухвали про зупинення провадження у справі не закінчилися, і жодним чином не впливає на строк оскарження ухвали місцевого господарського суду про зупинення провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи у судовому засіданні, яке відбулося 16.01.2017 та в якому було прийнято оскаржувану ухвалу, був присутній представник відповідача за довіреністю - Луцький М.І., що підтверджується протоколом судового засідання від 16.01.2017.

Отже, заявник був обізнаний з фактом прийняття оскаржуваної ухвали в день її винесення.

Скаржник не послався на обставини, що їх слід було б вважати непереборними і пов'язаними з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій у визначений строк.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що скаржником у відповідності до ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведено наявність поважних причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення процесуального строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Київської області від 16.01.2017.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику без розгляду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.53, 93, п.п. 3, 4 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Київської області від 16.01.2017 у справі № 911/2599/15.

2. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок" у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Київської області від 16.01.2017 у справі № 911/2599/15.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімейний відпочинок" апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Київської області від 16.01.2017 у справі № 911/2599/15 (з доданими матеріалами).

4. Матеріали справи № 911/2599/15 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді О.О. Хрипун

Л.В. Чорна