ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.11.2017 Справа № 904/8395/17

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: Цвіркун А.А., дов. №10 від 03.01.17р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію у розмірі 27 029,24грн., пені у розмірі 918,74грн., 3% річних у розмірі 820,61грн., інфляційних у розмірі 3 500,88грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №2460 від 01.07.1998р. на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в частині повної і своєчасної оплати поставленої теплової енергії.

Відповідач явку представника в судові засідання не забезпечив, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою, зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.79-80), що підтверджується повернутим конвертом (а.с.85-87), з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

14.11.2017р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.1998р. між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладено договір №2460 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, за умовами якого постачальник зобов'язався відпускати споживачу теплову енергію для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари у відповідності до встановленого плану теплоспоживання з 01.07.1998р. по 31.12.1998р. на об'єкт споживача - магазин "Едем" (м. Кривий Ріг, вул. І. Сірка, 45).

Згідно п.2 договору відпуск теплової енергії для потреб опалення та вентиляції здійснюється протягом опалювального періоду, гаряче водопостачання відпускається протягом року (за винятком ремонтного періоду).

Відповідно до п.5 договору облік кількості теплової енергії, яка споживається, здійснюється на підставі показів приладів обліку, встановлених на межі розділу. За відсутності приладів обліку споживач розраховується з постачальником за проектними навантаженнями.

Договір укладається на строк з 01.07.1998р. по 31.12.1998р. та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заяви однієї із сторін про відмову від договору або його перегляд (п.26 договору).

Тарифи на послуги теплопостачання передбачені за період з 01.05.2015р. по 31.10.2015р. тариф за 1 Гкал 1839,26грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП №1438 від 30.04.2015р. для потреб інших споживачів), за період з 01.11.2015р. по 31.01.2016р. тариф за 1 Гкал 1771,62грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП №2690 від 29.10.2015р. для потреб інших споживачів); за період з 01.02.2016р. по 05.05.2016р. тариф за 1 Гкал 1703,53грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП №54 від 28.01.2016р. для потреб інших споживачів); за період з 01.10.2016р. по 29.12.2016р. тариф за 1 Гкал 1465,97грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП №1757 від 29.09.2016р. для потреб інших споживачів); за період з 30.12.2016р. по 23.02.2017р. тариф за 1 Гкал 1761,66грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП №2126 від 02.12.2016р. для потреб інших споживачів); за період з 24.02.2017р. по теперішній час тариф за 1 Гкал 1917,64грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП №151 від 01.02.2017р. для потреб інших споживачів).

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За умовами п.25 договору споживач здійснює оплату за відпущену теплову енергію протягом 5 днів після отримання рахунку постачальника.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно п.1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач надіслав відповідачу рахунки - фактури за поставлену теплову енергію за період жовтень 2015р. - березень 2017р., які (за виключенням рахунків від 31.10.2015р., від 31.12.2015р., від 31.03.2016р., від 31.12.2016р., від 31.01.2017р., від 28.02.2017р.) були повернуті позивачу підприємством зв"язку з повідомленням про неможливість вручення поштового відправлення, а саме: рахунок від 30.11.2015р. - 05.02.2016р. (оплата 10.02.2016р.), рахунок від 31.01.2016р. - 25.02.2016р. (оплата 01.03.2016р.), рахунок від 29.02.2016р. - 16.04.2016р. (оплата 21.04.2016р.), рахунок від 30.04.2016р. - 02.07.2016р. (оплата 07.07.2016р.), рахунок від 30.11.2016р. - 20.01.2017р. (оплата 25.01.2017р.), рахунок від 31.03.2017р. - 08.05.2017р. (оплата 13.05.2017р.), рахунок від 24.04.2017р. - 30.05.2017р. (оплата 06.06.2017р.).

Рахунок від 31.10.2015р. відповідач отримав 14.01.2016р. (оплата 19.01.2016р.), рахунок від 31.12.2015р. - 30.01.2016р. (оплата 04.02.2016р.), рахунок від 31.03.2016р. - 04.05.2016р. (оплата 10.05.2016р.), рахунок від 28.02.2017р. - 26.05.2017р. (оплата 31.05.2017р.).

Рахунки від 31.12.2016р. та від 31.01.2017р. повернуті позивачу підприємством зв"язку з повідомленням про неможливість вручення поштового відправлення, однак у повідомленнях не вказано дату їх оформлення.

Згідно п.п.116, 117 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Рахунок від 31.12.2016р. надіслано відповідачу 17.01.2017р., отже датою оформлення підприємством зв'язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення слід вважати 17.02.2017р. (оплата 22.02.2017р.).

Рахунок від 31.01.2017р. надіслано відповідачу 02.03.2017р., отже датою оформлення підприємством зв'язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення слід вважати 02.04.2017р. (оплата 07.04.2017р.).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у визначений договором строк не розрахувався з позивачем за поставлену теплову енергію.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію за період з 21.10.2015р. по 25.03.2017р. складає 27 029,24грн., що підтверджується матеріалами справи, та підлягає до стягнення.

У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.25 договору у випадку несплати рахунку після спливу 5-ти днів з дня його пред"явлення споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,25% за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 23.12.2016р. по 01.08.2017р. у розмірі 918,74грн. Пеня розрахована позивачем на підставі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Господарський суд, перерахувавши пеню за загальний період з 26.01.2017р. по 01.08.2017р. (на підставі визначеного у п.25 договору розміру пені), встановив, що вона складає 2 815,04грн.

Стягнення пені у розмірі 2 815,04грн. призведе до виходу суду за межі позовних вимог, у зв"язку з чим суд вважає, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 918,74грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 04.12.2015р. по 01.08.2017р. у розмірі 820,61грн., а також інфляційні з січня 2016р. по червень 2017р. у розмірі 3 500,88грн.

Господарський суд, перерахувавши 3% річних за загальний період з 20.01.2016р. по 01.08.2017р., встановив, що вони складають 788,90грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних суд вважає за необхідне відмовити у зв"язку із неправильним визначенням періодів для їх нарахування.

Щодо інфляційних, то їх слід нараховувати з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Господарський суд, перерахувавши інфляційні за загальний період з лютого 2016р. по червень 2017р., встановив, що вони складають 3 375,50грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних суд вважає за необхідне відмовити у зв"язку із неправильним визначенням періодів для їх нарахування.

У зв'язку із частковим задоволенням позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до абз.4 п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50077, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, ) заборгованість за теплову енергію у розмірі 27 029,24грн. (двадцять сім тисяч двадцять дев"ять грн. 24коп.), пеню у розмірі 918,74грн. (дев"ятсот вісімнадцять грн. 74коп.), 3% річних у розмірі 788,90грн. (сімсот вісімдесят вісім грн. 90коп.), інфляційні у розмірі 3 375,50грн. (три тисячі триста сімдесят п"ять грн. 50коп.) та 1 592,21грн. (одна тисяча п"ятсот дев"яносто дві грн. 21коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.11.2017р.

Суддя В.І. Петрова