ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.11.2017 Справа № 905/1952/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача: Приватного підприємства Едельвейс-Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення суми основного боргу в розмірі 10215,97грн., пені - 1429,12грн., 3% річних - 165,89грн., інфляційних нарахувань - 997,20грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №118 від 25.02.2016р.;

від відповідачів: не зявився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 20.11.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства Едельвейс-Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення суми основного боргу в розмірі 10215,97грн., пені - 1429,12грн., 3% річних - 165,89грн., інфляційних нарахувань - 997,20грн.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Бойко І.А.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 19.09.2017р. у звязку із відставкою судді Бойко І.А. справу передано на розгляд судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором №1009 від 15.10.2008р. з оплати послуг з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 549, 625, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12, 13, 54 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір №1009 від 15.10.2008р.; акт №1009/1 від 16.05.2016р.; реєстр вручення рахунків; претензію №292 від 26.01.2017р.; витяг з ЄДРПОУ; правоустановчі документи.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: пояснення б/н б/д; правоустановчі документи; рахунок №1009-184 від 18.05.2016р.; технічні умови; постанову №2949 від 10.12.2015р.; акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.05.2016р. по 20.10.2017р.; лист №39 від 19.05.2016р.; пояснення від 20.11.2017р. стосовно періодів нарахування пені та 3% річних.

Представник позивача у судове засідання 20.11.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 20.11.2017р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресою, визначеною за матеріалами справи.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідачу було надано достатньо часу для формування і доведення до відома суду своєї позиції по суті заявлених вимог з наданням підтверджуючих доказів (у разі наявності), а встановлення правової визначеності довкола заявлених вимог не може перебувати у залежності від бажання відповідача здійснювати свої процесуальні права.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані відповідачем документи та його неявка у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33, 77 Господарського процесуального кодексу України, не вливають на таку кваліфікацію та не є підставою для відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2008р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №1009 про надання послуг з водопостачання та водовідведення (далі договір), за умовами якого позивач (виконавець) зобовязався забезпечити подачу питної води до обєктів відповідача (абонента) для потреб населення цілодобово та для власних потреб та прийняти в комунальну каналізаційну мережу стічні води у відповідності до кількості поданої води, а абонент забезпечити розподіл, регулювання питної води, що подається виконавцем, у середині будинку, здійснюючи при цьому утримання і технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж і обладнання (п.п.1.1, 1.2 договору).

Додатковою угодою від 14.12.2015р. сторонами внесені зміни до договору щодо тарифів, згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.12.2015р. №2949 з 01.01.2016р. встановлені нові тарифи на послуги: водопостачання 7,95грн./куб. (без ПДВ), водовідведення 2,84грн./куб. (без ПДВ).

За умовами п. 2.1.7, 2.1.8 договору виконавець зобовязаний один раз на місяць направити свого представника для зняття показів з водолічильника та підписання акту-нарахування, один раз на місяць виписати рахунок-фактуру за надані послуги та предявити його абоненту для оплати.

Рахунок за надані послуги, предявлений абоненту, повинен бути сплачений останнім в повному обсязі в пятиденний термін з моменту його отримання (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору за порушення термінів оплати, встановлених п. 3.4 цього договору, на борг абонента нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

За порушення термінів оплати абонент, на вимогу виконавця, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період затримки оплати, а також 3% річних від простроченої суми (п. 4.4. договору).

За умовами п.п. 6.1, 6.2 договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2008р. і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії жодна сторона не заявить про його розірвання чи про істотну зміну умов.

Судом встановлено, що договір автоматично продовжувався на кожний наступний календарний рік та був розірваний з 01.06.2016р.

На виконання вимог договору позивач надавав послуги відповідачу з водопостачання та водовідведення. Актом №1009/1 від 16.05.2016р. встановлено обєм наданих послуг в розмірі 789куб. м холодної води.

На підставі вказаного акту, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на суму 10215,97грн.

Внаслідок невиконання відповідачем свого обовязку з оплати послуг, позивач направив до відповідача претензію №292 від 26.01.2017р. про сплату заборгованості у розмірі 10215,97грн., яка не була задоволена останнім.

У звязку з викладеним, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором №1009 від 15.10.2008р., стягненні суми основного боргу в розмірі 10215,97грн., пені - 1429,12грн., 3% річних - 165,89грн., інфляційних нарахувань - 997,20грн.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №1009 від 15.10.2008р.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Нормативно-правовим актом, який встановлює порядок користування питною водою із комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації є Правила користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України № 190 від 27.06.2008р.

Згідно п. 1.1. Правил визначається порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Дотримання цих Правил є обов'язковими для всіх юридичних осіб, незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до п. 2.1. Правил, відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням.

Актом №1009/1 від 16.05.2016р. встановлено обєм наданих послуг в розмірі 789куб. м холодної води.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2949 від 10.12.2015р. встановлені тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення 7,95грн./куб. (без ПДВ) та 2,84грн./куб. (без ПДВ) відповідно.

Позивачем, з урахуванням вищезазначеної Постанови, та на підставі зазначеного акту проведений розрахунок витрат води та виставлений рахунок на суму 10215,97грн., який був вручений представнику відповідача 19.05.2016р., що підтверджується реєстром вручення рахунків.

Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати позивачу грошових коштів за надані послуги за договором №1009 від 15.10.2008р. в сумі 10215,97грн. не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 10215,97грн.

Позивачем також заявлено до стягнення пеню в розмірі 1429,12грн., 3% річних в розмірі 165,89грн., інфляційні втрати в розмірі 997,20грн.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Суд враховує, що відповідно до п.п. 4.3, 4.4 договору за порушення термінів оплати, встановлених п. 3.4 цього договору, на борг абонента нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки. За порушення термінів оплати абонент, на вимогу виконавця, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період затримки оплати, а також 3% річних від простроченої суми.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог та стягнення з відповідача 1426,41грн., 150,92грн. та 799,02грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені обумовлено тим, що позивачем при розрахунку пені, були допущені арифметичні помилки.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних обумовлено тим, що позивачем при розрахунку помилково нараховано 3% річних на суму заборгованості з урахуванням інфляції.

Часткове задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань обумовлено тим, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 N 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь, Донецька область до Приватного підприємства Едельвейс-Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення суми основного боргу в розмірі 10215,97грн., пені - 1429,12грн., 3% річних - 165,89грн., інфляційних нарахувань - 997,20грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства Едельвейс-Сервіс (87537, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Купріна, 10, прим. 200А, ) на користь Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства (87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Соборна, 7, ) заборгованість у розмірі 10215,97грн., пеню 1426,41грн., 3% річних 150,92грн., інфляційні нарахування 799,02грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 1573,04грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 2,71грн., 3% річних в розмірі 14,97грн., інфляційних втрат у розмірі 198,18грн. відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 20.11.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.11.2017р.

Суддя Я.О. Левшина