ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Справа № 915/417/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіНєсвєтової Н.М. (доповідач),
суддів:Кондратової І.Д.,
Вовка І.В.
розглянувши касаційну скаргу
Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту)
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017
у справі№ 915/417/16 господарського суду Миколаївської області
за позовомДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту)
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "Нова Європейська Компанія" Товориство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Бузький морський термінал"
простягнення 976 218,70 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Гаврилко О.О.,

відповідача: Кравцов С.В.,

третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Європейська Компанія" про стягнення заборгованості за надання послуг.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Після нового розгляду, рішенням господарського суду Миколаївської області від 28.02.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 915/417/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 та рішення місцевого господарського суду від 28.02.2017 скасувати, прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх судових інстанцій, у господарському віданні Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" знаходяться причали №№5,12 та 13, які розташовані за адресою: м.Миколаїв, вул. Заводська, 23, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 11671223 від 28.10.2013.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Європейська Компанія" є портовим оператором морського порту Миколаїв, про що свідчить витяг з Реєстру морських портів України, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру морських портів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №496. Вказаний Реєстр розміщений на офіційному сайті державного підприємства "Адміністрація морських портів України", доступ до відомостей Реєстру є відкритим та безоплатним.

Судами також встановлено, що 04.07.2013 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Європейська Компанія" було укладено договір про встановлення сервітуту А3-А.

Згідно з преамбулою договору сервітуту цей договір укладено у зв'язку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, пов'язаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал №12 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Відповідно до пункту 1.1 договору від 04.07.2013 сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, який розташований за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури. Видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з "Планом-схемою причалу №12 та причальної інфраструктури" (додаток №1, який є невід'ємною частиною цього договору), наступною довжиною:

- причал №12 (інв. №1031039) - 187,0 м.п, технологічна ширина 15 м.п;

- залізничні колії №№53, 54 (інв. №№1031085, 1031086) - 355,68 м.п;

- підкранові колії (інв. №1031068) - 180 м.п у дві нитки.

Додатковою угодою № 2 від 01.04.2014р. до даного договору, сторони узгодили викласти п. 3.1 в наступній редакції: Видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу №12 та причальної інфраструктури (Додаток №1, який є невід'ємною частиною цього договору), наступною довжиною:

- причал №12 (інв. №1031039) -187,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

- залізничні колії №53, №54 (інв. №№1031085, 1031086) 355,68 м.п.;

- підкранові колії (інв. №1031068) - 182,0 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2 договору сервітуту визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у пункті 3.1 даного договору.

У пунктах 4.1, 4.2 договору від 04.07.2013 передбачено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з пунктом 3.1 договору; сервітут є строковим та оплатним.

Згідно з п. 14.1 договору, він набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018 року включно. Сервітут, встановлений цим договором зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалося сторонами, в січні 2016 року відповідач перевантажив на судна 85 959,015 тонн вантажу (шлевер, заготовку, сталь листову, прокат чорних металів, шрот ) через причали №№5,12, 13.

Звертаючись з даним позовом, позивач просив суд стягнути на його користь 872132,05 грн. вартості наданих у січні 2016 року послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалів №5,12,13, посилаючись при цьому на постанову Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №405 , ч.2 ст. 21 Закону України "Про морські порти України" та Розпорядження Кабінету Міністрів України "Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України" .

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, виходив з недоведеності позивачем належними та допустимими доказами надання останнім послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, замовлення такої послуги та потреби в її споживанні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є питання наявності правових підстав для стягнення із відповідача плати за послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону України "Про морські порти України", у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.

Частиною 2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до Переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 405, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483, до таких послуг з 01.01.2016 віднесено, зокрема, забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України" від 18.12.2015 № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.2015 за № 1608/28053, затверджено відповідні тарифи, розрахунок плати тощо.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України" № 1331-р від 14.12.2015 погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У п.2 ч.1 ст.395 ЦК України визначено, що речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

У відповідності до частини першої статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом; частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Як визначено умовами укладеного між сторонами договору, сервітут полягає в праві відповідача користуватися причалом № 12 підкрановою колією, залізничними коліями №№ 53, 54 з метою виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, тобто зміст сервітуту відповідає суті послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку про те, що право користування та доступ до причалу для здійснення навантажувально - розвантажувальних робіт відповідач набув на підставі укладеного між сторонами договору сервітуту від 04.07.2013, а не у зв'язку із наданням позивачем спеціалізованої послуги з надання доступу до причалів.

Обставин припинення договору сервітуту від 04.07.2013 чи зміни об'єктів сервітуту і виключення із нього причалу № 12 судами при вирішенні спору не встановлено.

Законодавцем не надано визначення поняття спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто не врегульовано, що саме включає в себе вказана послуга.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 не містять прямої вказівки на те, що правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою мають припинити свою дію або повинні змінитись умови правовідносин сторін. Ані постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483, ані розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 не передбачають інших складових поняття "спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу", не містять вони також вказівки щодо обов'язкового порядку надання цієї послуги та справляння плати за неї всіма портовими операторами.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій, які б свідчили про надання відповідачу послуги та її замовлення останнім.

Оскільки обсяг набутих відповідачем прав за договором від 04.07.2013 включає в себе можливість здійснення вантажних операцій через причали та причальну інфраструктуру та не потребує вчинення будь-яких додаткових дій; у відповідача відсутня потреба в замовленні і споживанні спецпослуги по забезпеченню доступу до причалу, тому колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 915/417/16 - без змін.

ГоловуючийН. Нєсвєтова
Судді:І. Кондратова
І. Вовк