ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Справа № 911/591/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
судді:Карабаня В.Я.,
Нєсвєтової Н.М.,
за участю представників:
від прокуратури:Кравчук О.А.,
від позивача 1:Щеглова Л.В.,
від відповідача 1:Грищенко В.В.,
від відповідача 2:Мельник Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні:
касаційні скаргиПершого заступника прокурора Київської області та Державної фіскальної служби України
на рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року
у справі№ 911/591/17 Господарського суду Київської області
за позовомЗаступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України та Фонду державного майна України
до1. Університету державної фіскальної служби України, 2. Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю, 3. Виконавчого комітету Ірпінської міської ради
про визнання незаконним та скасування рішення, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Київської області із позовом в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України, позивач 1), Фонду державного майна України (надалі - ФДМ України, позивач 2) до Університету державної фіскальної служби України (надалі - Університет ДФС, відповідач 1), Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - Ірпінська фінансово-юридична академія, відповідач 2), Виконавчого комітету Ірпінської міської ради (надалі - ВК Ірпінської міськради, відповідач 3), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення ВК Ірпінської міськради № 117/12 від 10.07.2007 року "Про внесення змін до рішення Ірпінського міськвиконкому від 19.04.2005 року № 71/9 "Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття закінченої будівництвом І черги 156-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями соцкультпобуту в м. Ірпінь по вул. Північній, 79 "б"" (надалі - рішення ВК Ірпінської міськради № 117/12 від 10.07.2007 року);

- витребувати із чужого незаконного володіння Ірпінської фінансово-юридичної академії на користь Держави в особі уповноваженого органу ДФС об'єкт нерухомого майна - вбудовано-прибудинкове приміщення магазину та кафетерію загальною площею 469,7 кв м, вартістю 581637,80 грн, розташованих по вул. Північна, 79-б в м. Ірпінь Київської області. Також прокуратура просить визнати поважними причини пропуску позовної давності та поновити позовну давність на звернення із цим позовом.

Позов обґрунтований тим, що п. 2 рішення № 117/12 від 10.07.2007 року відповідач 3 надав вказівку Ірпінському БТІ оформити право власності, зокрема, на приміщення об'єкта нерухомого майна - вбудовано-прибудоване приміщення магазину та кафетерію на Національний університет Державної податкової служби (правонаступником якого є відповідач 1), чим змінив правовий режим цього майна, яке було закріплене за вищим навчальним закладом на праві оперативного управління. Вказане рішення відповідач 3 прийняв із перевищенням наданих йому повноважень, оскільки була відсутня відповідна згода власника цього нерухомого майна (Державної податкової служби України, правонаступником якого є позивач 1). Спірне нерухоме майно Національним університетом ДПС за результатами відкритих торгів (аукціону) на підставі договору купівлі-продажу № 3804 від 05.11.2007 року було відчужено Міжрегіональній фінансово-юридичній академії. Вказуючи, що приміщення магазину і кафетерію вибуло з власності Держави в особі позивачів поза їх волею, прокурор, посилаючись на ст. 388 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), просить витребувати це майно з чужого незаконного володіння відповідача 2.

ФДМ України у письмових поясненнях підтримав доводи прокуратури, просив позов задовольнити.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву, а відповідач 3 у запереченнях на позов, вимоги прокуратури не визнали, просили застосувати до заявлених вимог позовну давність вказавши, що про порушення права позивачу 1 стало відомо ще під час ревізії 17.01.2009 року, однак він не звернувся за захистом свого порушеного права. Також відповідачі зазначили, що перебіг позовної давності для прокуратури розпочинається з моменту, коли про таке порушення права довідався або міг довідатись позивач, в інтересах якого прокурор подає позов.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.04.2017 у справі № 911/591/17 (суддя Горбасенко П.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року (колегія у складі головуючого судді Сітайло Л.Г., суддів: Баранця О.М., Пашкіної С.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Перший заступник прокурора Київської області та Державна фіскальна служба України звернулись до Вищого господарського суду України із касаційними скаргами, в яких просили рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

ДФС України у своїй касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не в повному обсязі були досліджені обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, що призвело до прийняття неправомірних рішень.

У касаційній скарзі прокуратури зазначено, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права, а саме: ст.ст. 256, 261, 267, 388 ЦК України, та норми процесуального права.

Ірпінська фінансово-юридична академія у відзиві, а Ірпінська міськрада у письмових поясненнях заперечили проти доводів, викладених у касаційних скаргах, просили залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Ірпінська міськрада у письмових запереченнях не визнала доводи, викладені у касаційних скаргах, просила залишити їх без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, представників позивача 1, відповідачів 1 та 2, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що в період 2002-2005 років по вул. Північна, 79-б в м. Ірпінь за рахунок бюджетних коштів здійснено будівництво 156-ти квартирного житлового будинка, замовником якого виступила Академія державної податкової служби України.

Рішенням Ірпінського міськвиконкому від 19.04.2005 року № 71/9 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття закінченої будівництвом І черги 156-ти квартирного житлового будинку з в м. Ірпінь по вул. Північній, 79 "б" з вбудовано-прибудованими приміщеннями соцкультпобуту. Рішенням № 117/12 від 10.07.2007 року до першого рішення внесено зміни, зокрема, зазначено: "з вбудовано-прибудованими приміщеннями магазину та кафетерію (а.с. 76 т. 1). Пунктом 2 цих рішень надано вказівку Ірпінському БТІ оформити право власності на об'єкт нерухомого майна за Національним університетом ДПС України.

На підставі рішення № 117/12 від 10.07.2007 року Національному університету ДПС України видано свідоцтво про право власності від 27.07.2007 року реєстраційний номер: 19713991.

05.11.2007 року, на підставі листа заступника голови ДПА України від 20.08.2007 року № 7984/6/04-0316 про відсутність заперечень щодо реалізації торгівельного магазину та кафетерію, за результатами відкритих торгів між Національним університетом ДПС України і ТОВ "Міжрегіональна фінансово-юридична академія" був укладений договір купівлі-продажу № 3804 вказаного майна. (а.с. 74-75 т. 1)

Суди встановили, що майно Національного університету ДПА України, який заснований на державній власності і підпорядкований ДПА України (п. 1.2. статуту навчального закладу), закріплене за університетом на правах оперативного управління та не підлягає вилученню або передачі будь-яким підприємствам, установам, організаціям, крім випадків, передбачених законодавством (п. 10.1.2. статуту).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що рішення Ірпінського виконкому міськради прийняте з порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ст. 326, ч. 1 ст. 393 ЦК України, ч. 1 ст. 133, ч. 2 ст. 135, ст.ст. 137, 141, 145, 148 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст. 1, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону України "Про вищу освіту", а саме: без отримання рішення власника майна - ДПС України та згоди ФДМ України на відчуження спірного нерухомого майна на користь університету, тобто з перевищенням своїх повноважень, що є підставою для визнання цього рішення недійсним та його скасування. З врахуванням викладеного, суди дійшли висновку, що приміщення магазину і кафетерію вибули з володіння Держави поза волею власника, а тому на підставі ст. 388 ЦК України підлягає витребуванню з володіння відповідача 2, який на цей час володіє цим майном.

Проте, дослідивши акт про проведення перевірки правомірності відчуження об'єктів державної власності Національним університетом ДПС України № 145020/3 від 17.01.2008 року (а.с. 68-71), в якому ревізорами ДПА було досліджено договір купівлі-продажу приміщень магазина та кафетерію, суди дійшли висновку, що ДПА України, правонаступником якого є ДФС, про порушення її прав дізналася 17.01.2008 року, з огляду на те, що п. 1.2. договору зазначено, що відчужуваний об'єкт належить Університету на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Ірпінської міськради № 117/2 від 10.07.2007 року. Враховуючи заяви відповідачів про застосування позовної давності та посилаючись на ст.ст. 256, 261, 267, 268 ЦК України суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на пропуск трирічного строку позовної давності. Посилаючись на лист Генеральної прокуратури України № 04/4/1-6235-09 від 08.09.2009 року (а.с. 123 т. 1), суди відхилили доводи прокуратури стосовно того, що про вказані порушення їй стало відомо у липні 2014 року за результатами проведеної перевірки та вказали про відсутність підстав для поновлення строку позовної давності. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на постанови Верховного Суду України від 27.05.2014 року у справі № 3-23гс14, від 02.09.2014 року у справі № 3-82гс14, від 23.12.2014 року у справі № 3-194гс14, від 25.03.2015 року у справі № 3-21гс15/32/16, також вказав, що норми, установлені ч. 1 ст. 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів і, що саме позивачі повинні обґрунтувати поважність пропуску строку позовної давності.

Висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності Вищий господарський суд України вважає такими, що відповідають обставинам справи та прийняті з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а доводи заявників касаційних скарг про порушення місцевим та апеляційним господарськими судами ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України - безпідставними.

Так, доводи обох касаційних скарг про те, що актом проведення перевірки № 145020/3 від 17.01.2008 року органами ДПА було виявлено лише порушення порядку укладення договору купівлі-продажу № 3804 від 05.11.2007 року і не встановлювався факт законності прийняття рішення ВК Ірпінської міськради № 117/12 від 10.07.2007 року, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про пропуск позовної давності. Пунктом 28 ст. 4 Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента України від 13.07.2000 року № 886/2000 (в редакції чинній на день проведення перевірки у 2007 році) до завдань ДПА України було віднесено здійснення контролю за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємствами, установами, організаціями державного майна, однак органи податкової служби не реалізували покладені на них обов'язки, незважаючи на те, що в договорі купівлі-продажу, як було встановлено судами, зазначено підстави набуття продавцем права власності на відчужуване майно, що виключає поновлення пропущеного строку позовної давності.

Посилання у касаційній скарзі прокурора на те, що органи прокуратури довідались про порушення прав власності Держави під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000067 від 22.09.2014 року за фактом вчинення службовими особами ДПС України кримінального правопорушення, було правильно відхилено судами першої та апеляційної інстанції. Відповідно до 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 ст. 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

З вказаного вбачається, що облік початку позовної давності від дня, коли про порушення довівся прокурор, який звертається із позовом, є можливим лише у випадку, коли прокурор виступає позивачем, в той час, як позивачами у цій справі є ДФС України та ФДМ України, які про порушене право довідались 17.01.2007 року.

Посилання прокурора у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі 6-1203цс15 та від 05.10.2016 року у справі № 916/2129/15 є безпідставним, оскільки в цих постановах вирішувались питання правильності застосування судами ст. 388 ЦК України, а не норм законодавства, які регулюють перебіг позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення чи неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, які б призвели до прийняття неправильного судового рішення у справі Вищим господарським судом України не встановлено, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Першого заступника прокурора Київської області та Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року у справі № 911/591/17 - без змін.

Головуючий суддя:Кондратова І.Д.
Суддя:Карабань В.Я.
Суддя:Нєсвєтова Н.М.