РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017Справа №910/13491/17
За позовом Громадської організації «Українське товариство охорони пам'яток історії та культури»

до Національного музею народної архітектури та побуту України

про стягнення 49 037,10 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача: Кагарлицький І.А. (дов. №210/03 від 18.07.2017);

Прокопенко Т.О. (головний бухгалтер);

від відповідача: не з'явився;

встановив :

11.08.2017 Громадська організація «Українське товариство охорони пам'яток історії та культури» звернулась до господарського суду міста Києва із позовом до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення 49 037,10 грн., з яких: 45 874,30 грн. - основний борг та 3 162,80 грн. - штрафні санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного Охоронного договору № 6 від 01.07.1996 між сторонами виникли зобов'язання, наслідком яких є укладення на кожний поточний бюджетний рік договору на оперативно-технічне обслуговування та послуги з утримання і експлуатації корпусу №19. 27.03.2017 сторони підписали на 2017 рік договір №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури «Готельний корпус», корпус №19, та відшкодування комунальних послуг, однак договір на відшкодування витрат оперативно-технічного обслуговування та послуги з утримання і експлуатації корпусу №19 відповідач без будь-яких пояснень не підписав, акти виконаних робіт також не підписав, заборгованість не погасив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.08.2017 порушено провадження у справі №910/13491/17, розгляд справи призначено на 19.09.2017.

15.09.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

15.09.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено існування будь-яких зобов'язань відповідача, в тому числі й грошових, та не доведено порушень ним своїх зобов'язань.

18.09.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 19.09.2017, судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 12.10.2017.

05.10.2017 представником відповідача через загальний відділ суду подано письмові пояснення по справі.

06.10.2017 представником позивача через загальний відділ суду подано письмові пояснення щодо поданого відповідачем відзиву на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.10.2017 задоволено клопотання позивача про продовження строку вирішення спору у справі №910/13491/17, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 26.10.2017.

25.10.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

26.10.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.10.2017, судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 06.11.2017.

06.11.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 06.11.2017 з'явилися представник позивача та головний бухгалтер, надали пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання 06.11.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 06.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 березня 1996 року №351 «Про передачу культової будівлі (кірхи) у користування німецькій євангелічно-лютеранській релігійній громаді м. Києва» прийнято пропозицію Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, підтриману Київською міською державною адміністрацією, про безоплатну передачу в загальнодержавну власність культової будівлі (кірхи) по вул. Лютеранській, 22 у м. Києві, що належить цьому товариству.

Постановлено Київській міській державній адміністрації передати Українському товариству охорони пам'яток історії та культури у безоплатне користування корпус № 19 музейного об'єднання «Києво-Печерський державний історико-культурний заповідник» для розміщення фондів Державного музею народної архітектури та побуту України.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.06.1996 №851 «Про передачу в безоплатне користування корпусу №19 Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника Українському товариству охорони пам'яток історії та культури» дозволено Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику передати Українському товариству охорони пам'яток історії та культури у безоплатне користування корпус №19 заповідника для розміщення фондів Державного музею народної архітектури та побуту України на умовах охоронно-орендного договору.

01.07.1996 між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником (дирекція, заповідник) та Українським товариством охорони пам'яток історії та культури (орендар, товариство) укладено Охоронний договір №6 на використання пам'ятки архітектури «Готельний корпус», корпус №19, відповідно до умов якого дирекція здіє, а орендар приймає в орендне користування будинок (або окремі приміщення) пам'ятки архітектури «Готельний корпус», корпус №19 загальною площею 3135 кв.м. для використання приміщень цієї пам'ятки під розміщення фондів Державного музею народної архітектури та побуту України (п. 1 договору).

За умовами п. 3. договору строк оренди з 01 липня 1996 року - безстроково.

Пунктом 4 договору сторони погодили, що у відповідності з Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.06.1996 №851 та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.03.1996 №351 будівля пам'ятки передається в безоплатне користування.

Відповідно до п. 18 договору, в редакції додаткової угоди від 05.04.2011, заповідник пропорційно переданій йому площі відшкодовує товариству частку витрат вартості фактично спожитих комунальних послуг (водопостачання, каналізація, теплова енергія, вивіз сміття тощо), затрати на утримання прибудинкової території та технічного обслуговування інженерного обладнання внутрішньобудинкових мереж відповідно до укладених додаткових угод.

Згідно з Актом технічного огляду пам'ятки архітектури при передачі його в оренду (використання) від 01 липня 1996 року, Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником та Українським товариством охорони пам'яток історії та культури проведено технічний огляд пам'ятки архітектури «Готельний корпус» 1906-1908, по генплану, корпусу №19, охоронний №4/49, який є на державній охороні і передається згідно охоронно-орендного договору в користування Українському товариству охорони пам'яток історії та культури.

Вказані обставини підтверджується матеріалами справи та встановлені рішенням господарського суду м. Києва від 06.02.2017 року у справі №910/20622/16.

27.03.2017 між Громадською організацією «Українське товариство охорони пам'яток історії та культури» (далі - товариство) та Національним музеєм народної архітектури та побуту України (далі - НМНАПУ), укладено договір №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури «Готельний корпус», корпус №19, та відшкодування комунальних послуг, який підписаний сторонами та скріплений печатками товариств, відповідно до п. 1.1 якого товариство передає, а НМНАПУ приймає у безоплатне користування частину приміщення - пам'ятки архітектури «Готельний корпус», корпус №19 (надалі пам'ятка) загальною площею 1525,49 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 9, корп. 19 для використання приміщень цієї пам'ятки під розміщення фондів НМНАПУ.

Відповідно до п. 1.2 договору приміщення пам'ятки передаються за актом технічного огляду, що підписується обома сторонами і є невід'ємною частиною даного договору.

За умовами п. 1.3 договору музей відшкодовує товариству комунальні послуги пропорційно займаної площі.

Пунктом 2.6 договору сторони погодили, що НМНАПУ зобов'язаний підписати наданий товариством акт виконаних робіт до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому надавалися комунальні послуги (електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, у відповідності з фактичними витратами на утримання приміщень, що використовується, та втрати, пов'язані з обслуговуванням інженерних мереж, благоустроєм прибудинкової території відповідно до площі, яку займає НМНАПУ), або надати мотивовану відмову від його підписання. У випадку ненадання мотивованої відмови про непідписання акта виконаних робіт на протязі 3 (трьох банківських днів після його отримання, послуги вважаються сторонами виконаними у відповідності до умов договору). Оплата з відшкодування вартості наданих послуг здійснюється НМНАПУ на користь товариства не пізніше 5-ти банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт.

Загальна орієнтовна вартість відшкодування послуг за цим договором складає 378 800,00 грн., а саме: теплова енергія - 242 800,00 грн., електроенергія - 128 000,00 грн., водопостачання та водовідведення - 8000,00 грн.

За невиконання або часткове виконання зобов'язань за цим пунктом НМНАПУ несе матеріальну відповідальність згідно з чиним законодавством України, у виді подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час прострочення від суми заборгованості (п. 2.7 договору).

Відповідно до п. 2.14 договору товариство сплачує комунальні послуги а всі витрати, передбачені в п. 2.6 цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017. Умови цього договору розповсюджуються на відносини, що виникли між сторонами з 01.01.2017 відповідно до ст. 631 ЦК України. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору за 30 днів до закінчення її дії, вона вважається продовженою на тих умовах, що передбачені цим договором (п.п. 6.1, 6.2 договору).

Сторони не заперечують укладання вказаного договору №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури «Готельний корпус», корпус №19, та відшкодування комунальних послуг; крім того матеріали справи містять докази виконання умов вказаного договору, а саме позивач надавав акти стосовно компенсації витрат на електроенергію, теплову енергію та водопостачання, і відповідачем сплачувалися витрати за цим договором з призначенням платежу - за договором №45/05-17 від 27.03.2017, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався не на правовідносини, які виникли з договору №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури «Готельний корпус», корпус №19, та відшкодування комунальних послуг, а з приводу не укладення інших договорів, а саме:

- Договору «на оперативно-технічне обслуговування та послуги з утримання і експлуатації корпусу №19» від 03.05.2017 №46/5-17, до якого додані: договірна ціна за оперативно-технічне обслуговування та послуги з утримання корпусу №19; акт виконаних робіт №9 від 03.05.2017 за січень 2017 року на суму 7442,00 грн., акт виконаних робіт №10 від 03.05.2017 за лютий 2017 року на суму 7442,00 грн., акт виконаних робіт №11 від 03.05.2017 за березень 2017 року на суму 7442,00 грн., акт виконаних робіт №12 від 03.05.2017 за квітень 2017 року на суму 7442,00 грн., акт звірки взаєморозрахунків від 03.05.2017 на суму 29 760,00 грн., виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за січень 2017 року, виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за лютий 2017 року, виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за березень 2017 року, виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за квітень 2017 року. Загальна сума за актами - 29 760,00 грн.

- Договору №46/5-17 від 02.06.2017 на відшкодування витрат оперативно-технічного обслуговування та послуг з утримання і експлуатації корпусу №19», до якого додані: договірна ціна за оперативно-технічне обслуговування та послуги з утримання корпусу №19; акт виконаних робіт №9 від 02.06.2017 за січень 2017 року на суму 7442,00 грн., акт виконаних робіт №10 від 02.06.2017 за лютий 2017 року на суму 7442,00 грн., акт виконаних робіт №11 від 02.06.2017 за березень 2017 року на суму 7442,00 грн., акт виконаних робіт №12 від 02.06.2017 за квітень 2017 року на суму 7442,00 грн., акт виконаних робіт №17 від 02.06.2017 за травень 2017 року на суму 7442,00 грн., акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.06.2017 від 02.06.2017; виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за січень 2017 року, виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за лютий 2017 року, виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за березень 2017 року, виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за квітень 2017 року, виписка із зведеної відомості нарахування зарплати за травень 2017 року, акт виконаних робіт №21 від 18.07.2017 за червень місяць 2017 року на суму 8664,30 грн., виписка із зведеної відомості нарахованої і сплаченої зарплати за червень 2017 року. Загальна сума по актам 45 834,30 грн.

Доказів підписання вказаних документів відповідачем матеріали справи не містять.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на безпідставне ухилення відповідача від підписання договору №46/5-17 від 02.06.2017 на відшкодування витрат оперативно-технічного обслуговування та послуг з утримання і експлуатації корпусу №19, у зв'язку із чим просить суд стягнути з останнього 49 037,10 грн., з яких: 45 874,30 грн. - основний борг та 3 162,80 грн. - штрафні санкції.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За загальним порядком укладення господарських договорів, визначеним у ст. 181 ГК України, господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Згідно з ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу Українитспори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону, і в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду, якщо це передбачене угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Частинами 3 та 4 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено обов'язкове укладання договору для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладання договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

В силу ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше.

В той же час, частина 3 статті 631 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Отже, надання будь-якій угоді зворотної дії в часі може мати місце лише за згодою сторін, а такої згоди між сторонами не досягнуто.

При цьому відповідач є бюджетним закладом культури, діяльність якого фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому всі договори повинні укладатися з дотриманням бюджетного законодавства, оскільки вони будуть виконуватись за рахунок бюджетних коштів.

Крім того в позовній заяві відсутні вимоги ГО «УТОПІК» щодо спонукання НМНАПУ до укладання будь-якого виду договору.

Разом з тим, в позовній заяві позивач посилається на існування Охоронного договору №6 від 01.07.1996 року «на використання пам'ятки культури «Готельний корпус», корпус №19», укладеного з ГО «УТОПІК» та Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником, та на думку позивача, саме з на підставі цього договору, у відповідача виникають цивільні (господарські) зобов'язання і саме перед ГО «УТОПІК», хоча НМНАПУ не є стороною чи іншою зобов'язаною особою за цим Охоронним договором та сам Охоронний договір не містить імперативного обов'язку НМНАПУ укладати будь-які договори.

При цьому самі неукладені договори, чи проекти документів про нібито надані послуги (акти виконаних робіт, наданих послуг, акт звірки тощо), не є підставою для виникнення зобов'язань, чи доказами їх існування або порушення.

В свою чергу відповідач заперечує отримання від позивача оперативно-технічне обслуговування та послуги з утримання і експлуатації корпусу №19 за спірний період, доказів належного надання таких послуг останнім матеріали справи не містять.

Також суд не погоджується з доводами позивача стосовно існування вимоги грошового зобов'язання при неоформлених договірних відносинах, оскільки подання претензії не може розглядатися в якості надіслання вимоги, оскільки подання претензії є заходом досудового врегулювання спору щодо реалізації господарсько-правової відповідальності (тобто вже при наявності порушення, а не вимогою про належне та своєчасне виконання зобов'язання.

Крім того договір №45/05-17 від 27.03.2017, який був укладений між сторонами, не є договором про надання послуг чи виконання робіт і позивач не був по ньому виконавцем. Сам договір лише встановлював розподіл витрат за комунальні послуги (п. 1.3 договору). За цим договором послуги або роботи не надавалися і сам позивач лише надавав акти стосовно компенсації витрат на електроенергію, теплової енергії та водопостачання, і ці витрати сплачувалися відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин предмет договору №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури «Готельний корпус», корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017 не стосується предмету спору, заявленого у даній справі.

Таким чином позивачем не доведено існування будь-яких зобов'язань відповідача щодо відшкодування витрат оперативно-технічного обслуговування та послуг з утримання і експлуатації корпусу №19, в тому числі й грошових, як і не доведено порушення відповідачем грошових зобов'язань чи настання строку їх виконання.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складене та підписане 13.11.2017.

Суддя В.О. Демидов