ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 листопада 2017 року Справа № 910/6088/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівКартере В.І. Козир Т.П.
розглянувши матеріали касаційної скарги Заступника прокурора міста Києва
на рішення від та на постанову відГосподарського суду міста Києва 06.07.2017 Київського апеляційного господарського суду 06.09.2017
у справі Господарського суду№ 910/6088/17 міста Києва
за позовомЗаступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради
до1. Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 2. Приватного підприємства "Автошкола "Карат"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Школа І-ІІІ ступенів № 294 Деснянського району міста Києва
провизнання недійсним договору оренди та повернення нежитлового приміщення
ВСТАНОВИВ:

Заступника прокурора міста Києва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 у справі № 910/6088/17.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на наступне.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Законом України від 08.07.2011 № 3674-VІ "Про судовий збір" (далі - Закон) визначено правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно з підпунктами 1, 2, 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1 мінімальної заробітної плати; за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У п. 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Так, скаржником оскаржуються дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсним договору оренди та повернення нежитлового приміщення), судовий збір по яких сплачується окремо по кожній із заявлених вимог.

120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру становлять 1920, 00 грн. Отже, Заступник прокурора міста Києва за дві вимоги немайнового характеру мав сплатити судовий збір у розмірі 3 840, 00 грн. Натомість відповідно до платіжного доручення № 1234 від 21.09.2017, доданого до касаційної скарги, скаржник перерахував судовий збір у розмірі 3 520, 00 грн.

Таким чином, Заступником прокурора міста Києва судовий збір сплачено не у встановленому розмірі, що є підставою відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України для неприйняття касаційної скарги до розгляду та повернення її скаржникові.

Відповідно до ч. 3 ст. 1113 ГПК України, скаржник не позбавлений можливості повторного подання касаційної скарги після усунення зазначених недоліків в загальному порядку, тобто з дотриманням вимог процесуального законодавства, зокрема, приписів розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Не приймати до розгляду та повернути Заступнику прокурора міста Києва касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 у справі № 910/6088/17.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО
СуддіВ.І. КАРТЕРЕ
Т.П. КОЗИР