ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р.Справа № 922/3065/17

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Суярко Т.Д.

судді: Прохоров С.А., Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод", м. Харків
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 08-11/6/2-17 від 03.01.2017р.,

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 24/17 від 01.08.2017р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада - звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача ПрАТ ХАЗ - про зобовязання протягом 3-х місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га по вул. Автогенна, 10 у м. Харкові та зареєструвати зазначену земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, а також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги вмотивовано невиконанням відповідачем свого обовязку щодо виготовлення відповідної технічної документації та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, що унеможливлює отримання витягу про нормативно грошову оцінку даної земельної ділянки та розрахунок розміру орендної плати за користування нею.

В судовому засіданні 08.11.2017 р. за клопотанням відповідача оголошувалась перерва до 14.11.2017 р.

В судовому засіданні 14.11.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.11.2017 р. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в минулих судових засіданнях, а саме: 1) між сторонами у даній справі було укладено договір на право тимчасового користування землею, який не є договором оренди земельної ділянки, а рішення позивача щодо розроблення технічної документації та реєстрації земельної ділянки в ДЗК стосуються саме орендних правовідносин; 2) жодним нормативним документом України не зазначено про обов'язок користувача земельної ділянки розробити технічну документацію та зареєструвати таку ділянку у Державному земельному кадастрі; 3) відповідач вважає, що позивач в односторонньому порядку та всупереч приписам статей 525, 526 Цивільного кодексу України намагається покласти на відповідача додаткові обов'язки, які не передбачені ані договором, ані законом, виконання яких призведе до понесення відповідачем значних фінансових втрат та всупереч ст. 651 ЦК України намагається в односторонньому порядку змінити умови договору тимчасового користування земельною ділянкою; 4) мета позову розірвання договору на право тимчасового користування землею та укладення нового договору договору оренди; 5) з огляду на приписи Перехідних положень ЗК України, обумовлена договором земельна ділянка вважається сформованою; 6) тримісячний строк на забезпечення виготовлення технічної документації та державної реєстрації земельної ділянки є необґрунтованим позивачем; 7) відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки; 8) відсутність у позивача правових підстав для примусового спонукання відповідача до реєстрації земельної ділянки у державному земельному кадастрі, виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Окрім того, відповідач просить суд застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності. Проти задоволення такої заяви позивач заперечував з тих підстав, що до спірних правовідносин позовна давність не застосовується, оскільки обумовлене в позові порушення є триваючим.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2001 р., на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради 24.12.2001 р. №2612 між виконавчим комітетом Харківської міської ради та Приватним акціонерним товариством "Харківський автогенний завод" (землекористувач) укладено договір на право тимчасового користування землею №2740.

Відповідно до пункту 1.1 договору позивач надає, а відповідач приймає в спільне тимчасове користування земельну ділянку, площею 0,1034 га розташовану за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10.

Земельна ділянка надається в тимчасове користування строком до 31.12.2024 р. для спільного проїзду (п.1.2. договору).

Згідно з п. 2.1 договору плата за землю вноситься землекористувачем щомісячно у вигляді земельного податку в розмірі 134,30 грн.

Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації.

Договір зареєстровано в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 28.12.2001 р. за №2740 виконкомом Харківської міської ради народних депутатів м. Харкова.

Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р. і відповідно до пункту 1.1 цього рішення затверджено базову вартість 1 кв.м земель міста Харкова у сумі 291,18 грн.

Пунктами 2, 3 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013" встановлено, що плата за землю на підставі даних "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013" вводиться в дію з 01.01.2014. Зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Згідно з п. 2.2 Порядку управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області надає інформацію про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 зобов'язано орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок:

- укласти із розробниками документації із землеустрою договори на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельних ділянок, переданих їм у користування без проведення державної реєстрації таких земельних ділянок (без присвоєння їм кадастрового номеру);

- забезпечити складання та прийняття технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у строк, що не перевищує 2 календарних місяців з дня набрання чинності цим Рішенням;

- не пізніше 31.12.2013 року вчинити дії, спрямовані на подання складеної (розробленої) технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагентства у м. Харкові для здійснення Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації (із присвоєнням кадастрового номеру) земельних ділянок, переданих у користування без проведення їх державної реєстрації (в тому числі, у разі, коли відомості про земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель);

- повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації відповідної земельної ділянки із зазначенням присвоєного кадастрового номеру та долученням копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який було видано на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки.

Пунктом 5 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 Департамент земельних відносин Харківської міської ради зобов'язано попередити всіх землекористувачів (орендарів) земельних ділянок, реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена, про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

На виконання вказаних вимог рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 Департаментом земельних відносин на адресу відповідача був направлений лист-попередження №1980/0/225-13, в якому повідомлено про необхідність в строк до 01.12.2013 року забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в строк не пізніше 31.12.2013 року подати складену (розроблену) технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагенства у м. Харкові для здійснення реєстрації земельної ділянки із присвоєнням кадастрового номеру, в строк до 01.01.2014 року повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації земельної ділянки та надати копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підтвердження державної реєстрації цієї земельної ділянки та в строк до 01.02.2014 року привести розмір плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач залишив вказаний лист-попередження без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ст.ст. 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Органи місцевого самоврядування в межах, встановлених законом, володіють повною свободою дій для здійснення власних ініціатив з будь-якого питання, яке не виключено з їх компетенції та не віднесено до компетенції іншого органу влади.

Відповідно до частини 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як зазначалось вище, рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013 р." встановлено, що плата за землю на підставі даних Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р. вводиться в дію з 01.01.2014 р. Зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Пунктом 4 вказаного рішення Харківської міської ради покладено на орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок, вчинити певні дії щодо забезпечення складання, прийняття та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації відповідних земельних ділянок в ДЗК.

На даний час вказане рішення Харківської міської ради є чинним, в установленому законом порядку не оскаржувалось, тому в силу ст.ст. 7, 140, 144 Конституції України, п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" - є обов'язковим для відповідача, як користувача земельною ділянкою, що належить територіальній громаді міста Харкова.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно ст. 10 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки є об'єктами Державного земельного кадастру.

Положеннями ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що нормативна грошова оцінка відноситься до відомостей про земельну ділянку, які включаються до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Згідно з ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Також, положеннями ст. 22 Закону України "Про землеустрій" визначено, що однією із підстав здійснення землеустрою (виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі) є договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про землеустрій" фінансування робіт із землеустрою здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів юридичних осіб, громадян та інших джерел, не заборонених законом. На землях комунальної власності за рахунок коштів місцевих бюджетів фінансуються роботи із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань з використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, інвентаризації земель. Роботи із землеустрою можуть фінансуватися відповідно до укладених договорів за рахунок коштів громадян, юридичних осіб та інших джерел, не заборонених законом.

Отже, враховуючи наведені положення законодавства, у відповідача на підставі п. 4 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013р. №1269/13, виник обов'язок забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га розташовану за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, переданої позивачем відповідачу в користування на підставі договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 р. за №2740, а також вчинити дії у визначеному законодавством порядку щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України не надано доказів виконання вказаних вище обов'язків.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем обов'язку щодо забезпечення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га розташовану за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, переданої позивачем відповідачу в користування на підставі договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 р. за №2740 та вчинення дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Визначений позивачем тримісячний строк для виготовлення відповідної технічної документації та вчинення дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, з огляду на положення ст.ст. 3, 6 ЦК України та ст. 27, 28 Закону України "Про землеустрій", є розумним та достатнім для виконання відповідачем відповідних зобов'язань.

Таким чином, позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Наведене вище спростовує позицію відповідача щодо відсутності у нього обовязку щодо забезпечення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га розташовану за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, переданої позивачем відповідачу в користування на підставі договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 р. за №2740 та вчинення дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Твердження відповідача про те, що тримісячний строк на виготовлення відповідної технічної документації та вчинення дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є необґрунтованим безпідставні. Адже, ст. 28 Закону України "Про землеустрій", максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. Дана норма встановлює строк, який не можна перевищувати, та не встановлює мінімального строку для складання документації із землеустрою. Як зазначалось вище, суд вважає тримісячний строк для виготовлення відповідної технічної документації та вчинення дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі - розумним та достатнім, відповідний строк також повністю відповідає вимогам ст. 28 Закону України "Про землеустрій".

Посилання відповідача на те, що метою позову є розірвання договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 р. за №2740 та зобовязання відповідача укласти договір оренди земельної ділянки базуються лише на припущеннях.

Так, спір у даній справі обумовлено наступним.

Договір на право тимчасового користування землею №2740 був укладений 25.12.2001 р. відповідно до норм законодавства, які діяли на момент його укладення.

Статтею 7 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору на право тимчасового користування землею) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування. Користування землею на умовах оренди для сільськогосподарських цілей повинно бути, як правило, довгостроковим.

Відповідно до частини 1 статті 24 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору на право тимчасового користування землею) право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Статтею 36 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору на право тимчасового користування землею) передбачено, що використання землі на Україні є платним. Власники землі та землекористувачі щорічно сплачують плату за землю у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначаються залежно від якості та місцеположення земельної ділянки виходячи з кадастрової оцінки земель. Орендар сплачує за землю орендну плату, розмір якої встановлюється за угодою сторін у договорі оренди. Порядок оподаткування і середні ставки земельного податку та граничні розміри орендної плати за землю встановлюються Верховною Радою України.

Пунктом 2.1 договору на право тимчасового користування землею передбачено, що плата за землю вноситься землекористувачем щомісячно у вигляді земельного податку.

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За чинним законодавством плата за землю здійснюється або в формі земельного податку або в формі орендної плати.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідач не є власником земельної ділянки та не є постійним землекористувачем, а отже й не є субєктом плати земельного податку.

За приписами статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент звернення до суду) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір на право тимчасового користування землею, за своїм змістом та з урахуванням норм чинного на теперішній час законодавства, фактично має ознаки договору оренди землі та потребує приведення його умов у відповідність до вимог чинного законодавства.

У звязку з чим позивачем й було прийнято чинне на даний момент рішення ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013 р.", пунктом 4 якого покладено на орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок, вчинити певні дії щодо забезпечення складання, прийняття та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації відповідних земельних ділянок в ДЗК.

Наведене свідчить, що спір у даній справі обумовлено не розірванням договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 р. за №2740 та зобовязанням відповідача укласти договір оренди земельної ділянки, а необхідністю виконання обовязкового рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 та приведення договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 р. за №2740 відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо тверджень відповідача про відсутність у позивача правових підстав для примусового спонукання відповідача до реєстрації земельної ділянки у державному земельному кадастрі, виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, суд зазначає наступне.

В статті 16 Цивільного кодексу України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, примусового виконання обов'язку в натурі; іншими способами, передбаченими законом.

Спір у даній справі обумовлено невиконанням відповідачем рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. №1269/13, яким зобов'язано орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок:

- укласти із розробниками документації із землеустрою договори на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельних ділянок, переданих їм у користування без проведення державної реєстрації таких земельних ділянок (без присвоєння їм кадастрового номеру);

- забезпечити складання та прийняття технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у строк, що не перевищує 2 календарних місяців з дня набрання чинності цим Рішенням;

- не пізніше 31.12.2013 року вчинити дії, спрямовані на подання складеної (розробленої) технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагентства у м. Харкові для здійснення Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації (із присвоєнням кадастрового номеру) земельних ділянок, переданих у користування без проведення їх державної реєстрації (в тому числі, у разі, коли відомості про земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель);

- повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації відповідної земельної ділянки із зазначенням присвоєного кадастрового номеру та долученням копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який було видано на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства. У випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Як зазначалось вище, вказане рішення Харківської міської ради є чинним, в установленому законом порядку не оскаржувалось, тому в силу ст.ст. 7, 140, 144 Конституції України, п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" - є обов'язковим для відповідача, як користувача земельною ділянкою, що належить територіальній громаді міста Харкова.

Оскільки вказане рішення позивача відповідачем не виконано, суд констатує можливість захисту прав та законних інтересів позивача щодо виконання відповідного рішення в обраний позивачем у даній справі спосіб захисту зобовязання відповідача забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га розташовану за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, переданої позивачем відповідачу в користування на підставі договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 р. за №2740 та вчинити дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що оскільки відповідач є тимчасовим користувачем земельної ділянки, а не орендарем, то рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р" не розповсюджується на відповідача, а отже у підприємства відсутній обов'язок виконувати вказане рішення органу місцевого самоврядування, оскільки за приписами пункту 14.1.73 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди, тобто всі особи, у користуванні яких знаходиться земля.

Отже, статус відповідача як землекористувача земельної ділянки площею 0,1034 га за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, переданої позивачем відповідачу в користування на підставі договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 р. за №2740 не звільняє відповідача від обовязку виконання рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р".

Посилання відповідача на пункт 7 Перехідних положень Земельного кодексу України стосовно того, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки, не свідчать про підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідача, як землекористувача не позбавляють права на земельну ділянку, а спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем чинного та обовязкового до виконання всіма землекористувачами рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р".

Суд також відхиляє твердження відповідача про те, що внаслідок задоволення даних позовних вимог відбувається одностороння зміна умов договору на тимчасове користування земельною ділянкою, оскільки спір у даній справі не обумовлено змістом домовленостей даного договору, а стосується спонукання відповідача до виконання обовязкових рішень органу місцевого самоврядування з метою приведення правовідносин за договором відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача у даній справі на постанови Верховного Суду України від 15.03.2047 р. у справі №910/26993/15 та від 14.06.2017 р. у справі №910/4467/16, оскільки в ній вирішено спір про зміну умов договору в частині розміру плати за землю, а не спір про виконання чинного, а отже й обовязкового рішення органу місцевого самоврядування про розроблення технічної документації та реєстрацію земельної ділянки.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Вказана заява вмотивована тим, що направлений позивачем лист-попередження про виконання рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р" було отримано відповідачем 14.10.2013 р. У відповідному листі граничні терміни виконання рішення в частині розроблення технічної документації визначено до 31.12.2013 р., а в частині повідомлення про проведення державної реєстрації земельної ділянки до 01.01.2014 р.

Тому, на думку позивача, звертаючись з позовом у даній справі 13.09.2017 р. позивачем пропущено строк позовної давності, у звязку з чим в позові має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

В ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В ст. 268 ЦК України встановлено, невичерпний перелік вимоги, на які позовна давність не поширюється.

З приводу застосування вказаних норм права в п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» розяснено, що в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Спір у даній справі обумовлено невиконанням відповідачем чинного рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р".

Оскільки вказане рішення не містить конкретних вимог щодо строків виконання відповідачем обовязків, обумовлених цим рішенням невиконання таких обовязків є триваючим правопорушенням, а тому позивач може пред'явити такий позов у будь-який час.

Посилання відповідача на визначені в листі-попередженні строки вказані висновки не спростовують, оскільки лист сам по собі не має нормативного характеру, вказані в ньому строки є приблизними і визначені не позивачем (як особою, чиї права відновлюються у даному провадженні), а іншим субєктом - Департаментом земельних відносин. Доказів погодження з позивачем таких строків до матеріалів справи відповідачем не надано.

За таких обставин, суд констатує, що строк позовної давності у даній справі не сплинув, а тому відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 3 200,00 грн.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Харківський автогенний завод" (61046, м. Харків, вул. Автогенна, 10, ) протягом 3-х місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га по вул. Автогенна, 10 у м. Харкові та вчинити дії щодо реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод" (61046, м. Харків, вул. Автогенна, 10, ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, пл. Конституції, 7, - реквізити для перерахування: Одержувач: Харківська міська рада; реєстраційний рахунок: 2986; банк: ГУ ДКСУ у Харківській області; МФО банку: 851011; ) витрати на сплату судового збору в сумі 3200,00 грн.

Повне рішення складено 14.11.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_4 ОСОБА_1 ОСОБА_5