ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. Справа № 922/1997/17

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - ОСОБА_1 службове посвідчення №032167;

від відповідача - не прибув;

від третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокуратури Харківської області (вх.№2753 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 22.08.2017 у справі № 922/1997/17

за позовом Первомайської місцевої прокуратури у Харківській області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації

до Красноградського комунального підприємства "Водоканал"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Первомайська місцева прокуратура Харківської області звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, в якому прохає стягнути з відповідача (Красноградського комунального підприємства "Водоканал") 112 059, 53 грн збитків, заподіяних державі у звязку з самовільним водозабором з підземних джерел.

Позивач (Державна екологічна інспекція у Харківській області) позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог прокуратура та позивач посилаються на те, що перевіркою, встановлено, що відповідачем в період з 01.01.2015 по 09.02.2015 (включно) здійснювався самовільний водозабір з підземних джерел (110447 куб.м.) та скид стічних вод. Прокуратура та позивач стверджують, що в цей період у відповідача не було дозволу на спеціальне водокористування.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.08.2017 у справі № 922/1997/17 (суддя Мамалуй О.О.) в позові відмовлено.

Прокуратура Харківської області не погодилась з прийнятим у справі рішенням та звернулась з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Крім того, просить відшкодувати на користь прокуратури Харківської області судові витрати за рахунок відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

24.10.2017 позивачем подано до апеляційного господарського суду письмові пояснення (вх.№10771), просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Розгляд справи відкладався.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. 10879 від 26.10.2017), в якому він просить перенести розгляд справи, призначений на 15.11.2017 у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника до судового засідання.

Розглянувши клопотання відповідача, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення, зважаючи на те, що розгляд справи вже відкладався. На судовому засіданні 25.10.2017 був присутній представник відповідача, який висловив свою позицію у справі та доводи в її обґрунтування. Крім того, відповідач мав можливість для подання письмових заперечень. Також, судова колегія звертає увагу на сплив встановленого процесуальним законом строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду, клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги до суду не надходило.

Крім того, ухвалами Харківського апеляційного господарського суду сторони попереджені, що у разі неявки до судового засідання представників сторін, справа може бути розглянута за наявним матеріалами. Явка сторін до судового засідання обов'язковою не визнавалась.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та правові підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

В судовому засіданні 15.11.2017 прокурор підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі повністю та просив задовольнити скаргу.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі в межах ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та під час апеляційного провадження на підставі наказу №122/01-04 від 10.03.2016 та виданого направлення Державною екологічною інспекцією у Харківській області проведено перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства. В акті перевірки № 122/01-04/03-09, проведеної в період з 14.03.2016 по 01.04.2016 вказано, що на момент перевірки відповідач здійснював забір води з артезіанських свердловин на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 10.02.2015 Укр №04.01-10-338 А/Хар., термін дії якого - до 12.02.2018. В акті перевірки зазначено, що строк дії попереднього дозволу відповідача сплив 31.12.2014. На підставі цього перевіряючими зроблено висновок про те, що відповідачем в період з 01.01.2015 по 10.02.2015 здійснювалося самовільне водокористування (стор. Акту 4, аркуш справи 21). На підставі викладеного позивачем та прокуратурою зроблено висновок, що внаслідок дій відповідача, в частині самовільного водокористування підземною водою з артезіанських свердловин (обсяг водозабору 110447 куб.м), та самовільний скид стічних вод, які порушують положення статей 44 та 49 Водного кодексу України, державі заподіяно шкоду в сумі 112059,53 грн.

За наслідками перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області винесено припис від 05.04.2016 № 18/03-09 про усунення порушень природоохоронного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2017 до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області звернулась Первомайська місцева прокуратура Харківської області. В позові просить суд стягнути з відповідача (Красноградського комунального підприємства "Водоканал") 112 059, 53 грн збитків, заподіяних державі у звязку з самовільним водозабором з підземних джерел.

Відповідно до Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно з Законом України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на час звернення прокурора з позовом), підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами, крім іншого, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави;

Рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених Законом України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Відповідно до статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених Законом України "Про прокуратуру".

Відповідно до п. 1 статті 24 Закону України "Про прокуратуру" право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Статтею 23 "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Як зазначає прокурор, в обґрунтування підстав звернення прокуратури з позовом у даній справі, незважаючи на зазначені вище порушення, а також заподіяну шкоду Державною екологічною інспекцією не вжито вичерпних заходів для відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, у зв'язку з чим порушуються інтереси держави. На думку прокурора зазначені обставини є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави у даній справі.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прокурором не доведено факт самовільного водокористування за період з 31.12.2014 по 16.01.2015.

Судова колегія вважає правомірними та обґрунтованими такі висновки суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Стаття 13 Конституції України встановлює, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права масності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Згідно ст. 1 Водного Кодексу України водокористуванням є використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним.

Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських,промислових,транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України).

Як встановлено вище, в акті за результатами проведеної в період з 14.03.2016 по 01.04.2016 перевірки вказано, що на момент перевірки відповідач здійснював забір води з артезіанських свердловин на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 10.02.2015 Укр №04.01-10-338 А/Хар., термін дії якого - до 12.02.2018. В акті перевірки зазначено, що строк дії попереднього дозволу відповідача сплив 31.12.2014. На підставі цього перевіряючими зроблено висновок про те, що відповідачем в період з 01.01.2015 по 10.02.2015 здійснювалося самовільне водокористування. На підставі викладеного позивачем та прокуратурою зроблено висновок, що внаслідок дій відповідача, в частині самовільного водокористування підземною водою з артезіанських свердловин (обсяг водозабору 110447 куб.м), та самовільний скид стічних вод, які порушують положення статей 44 та 49 Водного кодексу України, державі заподіяно шкоду в сумі 112059,53 грн.

До закінчення строку дії попереднього дозволу (більше ніж за два місяці) 16.10.2014 відповідач звернувся до третьої особи із заявою про видачу дозволу на спеціальне водокористування. 14.11.2014 (лист №04.01-20-5987) відповідачеві було відмовлено у видачі дозволу.

02.12.2014 відповідач знов звернувся до третьої особи із заявою про видачу дозволу на спеціальне водокористування. 08.12.2014р. (лист №04.01-20-6607) відповідачеві знов було відмовлено у видачі дозволу, у звязку з необхідністю усунення недоліків, що були допущені відповідачем у документах, наданих разом із заявою.

24.12.2014 відповідач знов звернувся до третьої особи із заявою та документами про видачу дозволу на спеціальне водокористування. Недоліків в цих документах третьою особою встановлено не було, отже вважається, що відповідач усунув недоліки, що були ним допущені при попередніх зверненнях. Отже, до закінчення строку дії дозволу відповідач вчиняв дії для отримання нового дозволу шляхом звернення із заявою до відповідного органу та, відповідно до наданих йому приписів, у встановлений строк усунув недоліки своєї заяви.

Правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності встановлені Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 № 2806-ІV (з наступними змінами та доповненнями).

Документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 13.03.2002 "Про затвердження Порядку видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1992 р. N 459" (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що цей Порядок визначає процедуру видачі юридичним і фізичним особам (далі - водокористувачі) дозволів на спеціальне водокористування (забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання у водні об'єкти забруднюючих речовин, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів).

Пунктом 4 вказаного вище Порядку передбачено, що дозволи видаються органами, що зазначені у пункті 2 цього Порядку, протягом тридцяти календарних днів з дня подання в установленому порядку заявки.

Згідно пункту 5 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (в редакції, що діяла в період, в якому позивачем встановлені порушення з боку відповідача) підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру. Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

У разі усунення суб'єктом господарювання причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, повторний розгляд документів здійснюється дозвільним органом у строк, що не перевищує п'яти робочих днів з дня отримання відповідної заяви суб'єкта господарювання, документів, необхідних для видачі документа дозвільного характеру, і документів, які засвідчують усунення причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом.

При повторному розгляді документів не допускається відмова у видачі документа дозвільного характеру з причин, раніше не зазначених у письмовому повідомленні заявнику (за винятком неусунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови).

Відповідно до п. 6 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (в редакції, що діяла в період, в якому позивачем встановлені порушення з боку відповідача), у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу. Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

Як встановлено вище та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами у передбачений законодавством строк ККП "Водоканал" не виданий дозвіл на спеціальне користування або мотивоване рішення про відмову у його видачі. Враховуючи те, що втретє після усунення недоліків відповідач звернувся до уповноваженого органу із заявою про видачу дозволу 24.12.2014, недоліків у цій заяві не виявлено, то вказану заяву уповноважений орган мав розглянути у 5-ти денний термін - тобто до 30.12.2014. Отже, цей день вважається днем видачі дозволу.

За результатами останнього звернення відповідачу надано дозвіл на спеціальне водокористування від 10.02.2015 № 04.01-10-338 А/Хар з терміном дії до 12.02.2018 без жодних зауважень щодо недоліків поданої заяви.

Наведене свідчить про те, що заява відповідача щодо видачі дозволу, подана 24.12.2014 не мала недоліків, а тому дозвіл мав бути виданий ще 30.12.2014.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про безпідставність тверджень прокуратури щодо самовільного водозабору відповідачем в період з 01.01.2015 по 09.02.2015, а тому відсутні правові підстави для стягнення збитків.

Посиланням апелянта на те, що судом першої інстанції не надано оцінки акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в якості доказу самовільного водокористування судова колегія вважає необґрунтованим. Так, як встановлено вище відповідачем дотримано вимоги закону та завчасно вчинено дії, направлені на отримання дозволу ще до закінчення строку дії попереднього дозволу. Невиконання посадовими особами органу, уповноваженого на видачу дозволів, покладених на них обов'язків у терміни передбачені законом, не може бути підставою для відповідальності відповідача.

Предметом розгляду даної справи є спір про стягнення з відповідача на користь держави шкоди, завданої самовільним спеціальним водокористуванням.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних/обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В пунктах 1.3., 1.6. роз'яснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності, як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Однак, як встановлено судом першої інстанції так і під час апеляційного провадження відповідачем завчасно вчинено всі необхідні дії щодо отримання відповідного дозволу для водовикористання. Несвоєчасне отримання відповідачем дозволу є наслідком порушення органом, який здійснює видачу відповідних дозволів строків розгляду заяв та видачі дозволів, встановлених законом. Отже, відсутні такі елементи складу цивільного правопорушення як вина та протиправна поведінка, що виключає настання цивільної відповідальності.

Судова колегія дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному дослідженні всіх обставин справи, підстави для його скасування відсутні, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, тому вона залишається без задоволення.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись, ст. ст. 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокуратури Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.08.2017 у справі № 922/1997/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 20.11.17

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.