КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р. Справа№ 910/6627/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта): не з'явились;

від відповідача: Курінний С.Ю.- за довіреністю № 368 від 09.08.2016

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-П" на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/6627/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-П", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "ВТБ-БАНК", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго",

м. Кропивницький

про визнання договору укладеним

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-П" (надалі- позивач/ТОВ "ПАРИТЕТ-П") звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до публічного акціонерного товариства "ВТБ-БАНК" (надалі -відповідач/ПАТ "ВТБ-БАНК") про визнання укладеним договору № 26 про внесення змін до кредитного договору № 59ВД від 01.11.2007 в редакції позивача.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає, між ним та відповідачем 01.11.2007 був укладений кредитний договір № 59 ВД «Про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії», до якого в подальшому сторонами вносились зміни, шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору. Як вказує, позивач 24.01.2017 та 22.02.2017 останній звертався з листами до відповідача з пропозицією продовжити термін дії кредитного договору № 59 ВД від 01.11.2007 та перенести терміни оплати відсотків. Однак ПАТ «ВТБ-Банк» вказані листи залишив без відповіді, а відтак, на підставі ст. 181, 188 Господарського кодексу позивач звернувся до суду з вимогами про визнання укладеним договору № 26 про внесення змін до кредитного договору № 59ВД від 01.11.2007 у в запропонованій редакції позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6627/17 та призначено її до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-публічне акціонерне товариство «Кіровоградобленерго» (надалі-третя особа/ПАТ «Кіровоградобленерго»).

12.06.2017 ПАТ «ВТБ-БАНК» було подано зустрічну позовну заяву про стягнення з ТОВ «ПАРИТЕТ-П» частини заборгованості за кредитним договором № 59ВД від 01.11.2007 зі сплати відсотків за період з 01.06.2015 по 03.10.2016 в сумі 78 014, 37 доларів США.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2017 зустрічну позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» було повернуто без розгляду на підставі ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

03.07.2017 Компанія Кінгсвуд Консалтенс Лімітед заернулась до господарського суду міста Києва із позовною заявою як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в порядку ст. 26 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.07.2017 позовну заяву Компанія Кінгсвуд Консалтенс Лімітед як третьої особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору повернуто без розгляду на підставі ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/6627/17 (суддя Літвінова М.Є.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції керувався приписами ст. ст. 11, 627, 628, 638, 652, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 42, 181, 187, 188 Господарського кодексу України та ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського кодексу процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «ПАРИТЕТ-П» (надалі-апелянт) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального, що виражено у неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, та порушення норм матеріально права, зокрема, ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України та ст.188 Господарського кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 відновлено ТОВ «ПАРИТЕТ-П» пропущений процесуальний на звернення з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/6627/17; скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.09.2017.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/3596/17 від 06.09.2017 у зв'язку з перебуванням суддів Отрюха Б.В. та Чорної Л.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/6627/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.09.2017 для розгляду справи № 910/6627/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Хрипун О.О., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2017 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-П" на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/6627/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя-Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Хрипун О.О., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2017 у справі № 910/6627/17 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-П" на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/6627/17 відкладено на 17.10.2017.

Розпорядженням заступника начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/4091/17 від 17.10.2017 у зв'язку з тим, що суддя Хрипун О.О. приймає участь у круглому столі, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/6627/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.10.2017 для розгляду справи № 910/6627/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-П" на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/6627/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя-Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 у справі № 910/6627/17 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-П" на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/6627/17 відкладено на 16.11.2017.

У судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2017 залишити без змін.

Встановлено, що у судове засідання представники позивача (апелянта) та третьої особи не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили.

У п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 N 1556/5 (з подальшими змінами).

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими поштовими поверненнями, про те відповідач та третя особа не скористалися своїми правами, , передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) України, та виходячи з того, що явка ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017, від 07.09.2017 та від 17.10.2017 таких представників не визнавалася обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача (апелянта) та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, заслухавши представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (на апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 01.11.2007 року між відкритим акціонерним товариством «ВТБ -БАНК» (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРИТЕТ-П» (позичальник) було укладено кредитний договір № 59 ВД про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії (надалі - кредитний договір), предметом якого є надання банком позичальникові грошових коштів (кредит) у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії з правом конвертації в інші валюти.

Сторонами вносились зміни до кредитного договору, шляхом укладення додаткових угод, зокрема договір № 1 від 05.05.2008, договір № 2 від 30.10.2008, договір № 3 від 06.11.2008, договір № 4 від 30.01.2009, договір № 5 від 05.02.2009, договір № 6 від 29.05.2009, договір № 7 від 31.07.2009, договір № 8 від 29.10.2009, договір № 9 від 23.02.2010, договір № 10 від 29.03.2010, договір № 11 від 21.05.2010, договір № 12 від 01.06.2010, договір № 13 від 26.08.2010, договір № 14 від 01.04.2013, договір № 15 від 30.09.2013, договір № 17 від 31.03.2014, договір № 18 від 02.07.2014, договір № 19 від 30.09.2010, договір № 20 від 01.12.2014, договір № 21 від 31.03.2015, договір № 22 від 31.03.2015, договір № 23 від 09.10.2015, договір № 24 від 06.04.2016, договір № 25 від 10.10.2016.

Так, останнім договором № 25 від 10.10.2016 про внесення змін до кредитного договору сторони визначили, що сума кредитної лінії (максимальний ліміт кредитування) складає 57 200 000,00 доларів США, строк повернення кредиту - не пізніше 01.02.2017 року.

Як вказує позивач, 27.01.2017 року він звернувся до ПАТ «ВТБ- БАНК» з листом № 26/0/12-17, у якому просив відповідача, у зв'язку з тяжкою економічною ситуацією, що склалася в Україні продовжити термін дії кредитного договору та перенести термін сплати відсотків, нарахованих з лютого 2014 на 5 років по 2022 рік; залишити відсоткову ставку на поточному рівні 0,1% річних.

22.02.2017 року листом № 93/0/12-17 позивач вдруге звернувся до відповідача з проханням розглянути можливість продовження терміну дії кредитного договору та перенесення терміну сплати відсотків, нарахованих з лютого 2014 року на 5 років по 2022 рік, а також залишення відсоткової стави на поточному рівні (0,1% річних).

До вказаного листа ТОВ «ПАРИТЕТ-П» було додано проект договору № 26 від 22.02.2017 про внесення змін до кредитного договору № 59ВД від 01.11.2007.

ПАТ «ВТБ- БАНК» лист було отримано 27.02.2017, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія поштового повідомлення зі штрихкодовим ідентифікатором 864.

Проте, направлений ПАТ «ПАРИТЕТ-П» проект договору № 26 від 22.02.2017 про внесення змін до кредитного договору № 59 ВД від 01.11.2007 з боку відповідача підписаний не був.

Відповіді на пропозицію позивача про внесення змін до кредитного договору ПАТ «БТБ -БАНК» не надано.

Оскільки відповідачем було отримано підписаний з боку позивача договір № 26 від 22.02.2017 про внесення змін до кредитного договору № 59 ВД від 01.11.2007 та не направлення позивачу відповіді є прийняттям відповідачем пропозиції позивача щодо укладення означеного договору на запропонованих позивачем умовах.

Вказане й стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем не було надано згоди на укладення договору № 26 про внесення змін кредитного договору № 59 ВД від 01.11.2007, яку (згоду) сторони визначили у п. 10.2. кредитного договору № 59 ВД від 01.11.2007, а також те, що укладаючи кредитний договір та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до іноземних валют не є незмінним, зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком сторін договору, а тому ці обставини не можуть вважатися підставами для зміни договору, а отже наведені позивачем підстави для внесення змін до договору не є істотними в розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України») унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначалось вище, останнім договором № 25 від 10.10.2016 про внесення змін до кредитного договору сторони визначили, що сума кредитної лінії (максимальний ліміт кредитування) складає 57 200 000,00 доларів США, строк повернення кредиту - не пізніше 01.02.2017 року.

Так, пунктом 10.2. кредитного договору сторони визначили, що дія цього договору може бути продовжена за згодою сторін, що має бути оформлена у вигляді письмової додаткової угоди до договору.

Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 181 Господарського кодексу України (надалі-ГК України) на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог, передбачено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Місцевим господарським судом та колегією суддів встановлено, що пропозиція позивача укласти договір № 26 про внесення змін до кредитного договору № 59 ВД від 01.11.2007 у запропонованій ним редакції не була прийнята відповідачем.

Закон не містить обов'язку щодо внесення запропонованих змін до кредитного договору, отже, зміна може мати місце виключно за волею сторін.

Частиною 2 ст. 67 ГК України визначено, що підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Колегія суддів зазначає, що одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

У відповідності до ст. 6 ГК України одним із загальних принципів господарювання в Україні є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач заперечує проти укладання договору № 26 про внесення змін до кредитного договору № 59 ВД від 01.11.2007 у запропонованій позивачем редакції, в силу закону та відсутності на це згоди сторін, розбіжності, які виникли між сторонами, в даному випадку не можуть бути в примусовому порядку вирішені судом.

Крім того, як на необхідність укладення договору № 26 про внесення змін до кредитного договору у запропонованій позивачем редакції, позивач обґрунтовує істотною зміною обставин, якими він керувався при укладенні кредитного договору, зокрема економічна та політична ситуація в країні, яка призвела до нестабільності грошової одиниці України та її суттєве знецінення.

При цьому, позивач посилається на приписи ст. 188 ГК України та ст. 652 ЦК України.

Як вірно було зазначено судом першої інстанції, що спір між сторонами виник не у зв'язку з укладанням нового договору, а у зв'язку із внесенням змін до вже укладеного кредитного договору шляхом укладання додаткової угоди до нього.

За загальними правилами, закріпленими в ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказані положення кореспондуються з приписами частини 1 статті 188 Господарського кодексу України, згідно з якою зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

При цьому, ч.ч. 2, 3, 4 ст. 188 ГК України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Так, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1 ст. 652 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

При цьому, частиною 4 вказаної статті передбачено, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, зі змісту ст. 652 ЦК України вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначені його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Таким чином, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених за приписами чинного законодавства. При вирішенні спорів про розірвання договорів з підстав, передбачених ст. 652 ЦК України, необхідним є з'ясування питань стосовно доведення у чому саме обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та як саме змінились і чому зміна обставин є істотною.

У пункті 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України 24.11.2014 № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", також зазначено, що зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України.

Водночас, обставини, на які посилався позивач, мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін та у повній мірі стосуються обох сторін договору, а тому не можуть бути віднесені до обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору і виходили, що вони не настануть, у зв'язку з якими виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що наведене не є підставами для внесення змін до кредитного договору № 59 ВД від 01.11.2007 року.

Таким чином, враховуючи, що позивач не довів наявність одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, а отже за відсутності доказів у розумінні ст. 33 ГПК України, які б підтверджували наявність визначених законом умов для зміни договору, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів враховує, що зазначеної вище правової позиції дотримується Верховний Суд України та Вищий господарський суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах, пов'язаних з розірванням договору на підставі ст.652 ЦК України (постанови ВСУ від 21.02.2011 у справі №9/219-09, від 23.05.2011 у справі № 53/325-09 та від 27.02.2012 у справі №2/52-09; постанова ВГСУ від 24.12.2014 у справі №910/14867/14).

Згідно з ч.1 ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що у зв'язку зі скрутною економічною та політичною ситуацією, що у 2013-2016 роках склалася в Україні, а також коливанням курсу іноземної валюти, негативно плинуло на діяльність позивача, що призвело до зменшення його прибуткової частини, а, відтак, на думку апелянта, наявні всі чотири умови, визначені ч. 2 ст. 652 ЦК України, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки знецінення національної валюти по відношенню до іноземної валюти не може вважатися істотною зміною обставин, оскільки, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти України (гривні) та її девальвації, та в момент укладення договору не мали будь-яких підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Більше того, відповідно до ст.ст. 42,44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень представників сторін, дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 ГПК України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРИТЕТ-П» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/6627/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна