КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. Справа№ 927/666/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Найченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №26-16/2088 від 30.08.2017 (вх. №09-08.4/7556/17 від 11.09.2017) Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Чернігівнафтогаз» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017

у справі №927/666/17 (суддя - Лавриненко Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Чернігівнафтогаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ»

про спонукання укласти договір

за участю представників сторін:

від позивача - Степаненко Л.М., довіреність №10-686/д від 16.11.2016

від відповідача - Богдан С.В., довіреність №1.Одр-5-1216 від 21.12.2016

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі Структурного підрозділу НГВУ «Чернігівнафтогаз» (позивач у справі) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» (відповідач у справі) про визнання укладеним з 01.05.2016 договору між ПАТ «Укрнафта», від імені якого діє структурна одиниця НГВУ «Чернігівнафтогаз» та ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами на 2016-2017 роки, в редакції ПАТ «Укрнафта».

Позов обґрунтовано тим, що позивачем на адресу відповідача був направлений проект договору про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, від підписання якого ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» відмовилось. Враховуючи вимоги Господарського кодексу України, Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2516 «Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на які покладені спеціальні обов'язки» та беручи до уваги відмову відповідача від підписання договору, відсутність оформленого відповідачем протоколу розбіжностей, позивач відповідно до ст. 179, 180, 181 Господарського кодексу України просить визнати договір укладеним в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем не доведено обставин того, що укладення договору, який є предметом спору, є обов'язковим для відповідача, а тому з огляду на загальний принцип свободи договору та його укладення на основі вільного волевиявлення сторін, суд не знайшов підстав для визнання позовних вимог обгрунтованими.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Чернігівнафтогаз», подав апеляційну скаргу №26-16/2088 від 30.08.2017 (вх. №09-08.4/7556/17 від 11.09.2017), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 повністю та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Визнати укладеним з 01.05.2016 договір між ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами для забезпечення потреб споживачів категорії населення та релігійних організацій на 2016-2017 роки, в редакції ПАТ «Укрнафта».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Чернігівнафтогаз» у справі №927/666/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Дикунської С.Я., Мальченко А.О. та призначено розгляд справи на 18.10.2017.

03.10.2017 до Київського апеляційного господарського суду від відповідача у справі надійшли письмові заперечення (вх. №09-11/18369/17 від 03.10.2017) на апеляційну скаргу позивача, в яких ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 законним та обґрунтованим, а тому просить залишити оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні 18.10.2017 Київський апеляційний господарський суд відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголосив перерву до 15.11.2017.

У судовому засіданні 15.11.2017 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 повністю та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Визнати укладеним з 01.05.2016 договір між ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами для забезпечення потреб споживачів категорії населення та релігійних організацій на 2016-2017 роки, в редакції ПАТ «Укрнафта».

Представник відповідача у судовому засіданні 15.11.2017 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

04.01.2017 ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Чернігівнафтогаз» направило на адресу ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» лист №26-16/11 (а.с. 206 том 1) з пропозицією укласти договір про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 1-Г від 29.12.2016 та додано два примірники проекту договору (а.с. 207-213 том 1).

Згідно проекту договору № 1-Г від 29.12.2016, доданого позивачем до листа №26-16/11 від 04.01.2017, позивач зобов'язувався надати відповідачу послуги з переміщення власними внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу, який постачається відповідачем для забезпечення потреб споживачів категорії населення та релігійних організацій, до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а відповідач зобов'язується внести плату за надані послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, які передбачені умовами даного договору (п. 2.1. проекту договору).

Відповідно до п.п. 2.4- 2.5. проекту договору тариф на послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами виконавця, позивача у справі, згідно постанови НКРЕКП №3159 від 29.12.2015, встановлюється в розмірі 52,10 грн, крім того ПДВ 10,42, всього 62,52 грн за 1 000 куб.м. газу. Планова вартість послуг з переміщення газу складає - 2 201 405,11 грн, крмі того ПДВ - 440 281,02 грн. разом з ПДВ 2 641 686,13 грн.

Вказаний лист №26-16/11 від 04.01.2017 та проект договору № 1-Г від 29.12.2016 отримані відповідачем 11.01.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення в цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 04230653 від 04.01.2017.

ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» листом №Crz1.4-ЛВ-364-0117 від 26.01.2017 відмовило в укладенні договору та повернуло позивачеві не підписаний проект договору про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами. Мотивуючи свою відмову у підписанні договору, відповідач вказав, що діяльність пов'язана з експлуатацією трубопроводів здійснюється на підставі ліцензії, якої позивачем не надано; переміщення вуглеводнів внутрішньопромисловими трубопроводами та їх підготовка є складовою частиною технологічного видобутку вуглеводної сировини, а не відокремленим видом господарської діяльності; собівартість природного газу формується з урахуванням витрат, пов'язаних з операційною діяльністю по видобутку природного газу, в тому числі витрат на утримання та обслуговування внутрішньопромислових трубопроводів; законодавчими актами, що регламентують засади функціонування ринку природного газу окремого виду діяльності як переміщення природного газу не визначено; переміщення природного газу визначається складовою частиною як транспортування так і розподілу природного газу, що здійснюється оператором газорозподільних систем, яким в Чернігівській області є ПАТ «Чернігівгаз», а ціна зазначена в проекті договору визначена на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) № 3159 від 29.12.2015, якою визначено тарифи на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач зобов'язаний укласти договір про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в редакції позивача, виходячи з приписів ч. 3 ст. 179, ст. 180, 181 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 306, ст.627, 628, 638 Цивільного кодексу України, Закону України «Про ринок природного газу», положень постанови НКРЕКП від 12.01.2015 № 9 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом» та постанови НКРЕКП від 16.02.2017 № 201 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу». Діюче законодавство не виключає можливості здійснення транспортування/переміщення природного газу системою внутрішньопромислових трубопроводів для суб'єктів ринку природного газу, до яких зокрема відносяться газопостачальні підприємства. Окрім того, позивач стверджує, що він є єдиною газотранспортною організацією, що надає послуги з переміщення природного газу від визначеної точки виходу від газотранспортної системи ПАТ «Укртрансгаз» до визначеної точки входу до газорозподільної системи ПАТ «Чернігівгаз» та здійснює переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами газу не власного виробництва, а придбаного відповідачем на оптовому ринку природного газу, а тому несе витрати по його переміщенню, які підлягають відшкодуванню у передбаченому законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарських зобов'язань відповідно до ст. 174 ГК України є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ч.3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п. 27-28 ч. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник природного газу суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу. Постачання природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, ТОВ «Чернігівгаз Збут» є суб'єктом господарювання, одним з основних видів його діяльності є діяльність з постачання природного газу. Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», ідентифікаційний код 39576385, основним видом економічної діяльності Товариства є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Пунктом 45 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу;

газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Статтею 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» визначено поняття магістральних та промислових трубопроводів (приєднані мережі), зокрема, магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо.

В силу ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками. Оператор газотранспортної системи зобов'язаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо.

Тобто, вищезазначені норми Закону України «Про ринок природного газу» регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою, до якої входить окремий магістральний трубопровід або кілька таких газопроводів без включення внутрішньопромислових трубопроводів. Саме транспортування газу газотранспортною системою відповідно до Закону повинно відбуватись на основі укладеного договору, однак наведені вище положення Закону не визначають обов'язковим укладення договору на переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року за № 2493. Кодекс також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України (п. 2 глави 1 розділу І Кодексу).

Відповідно до п. 4 глави 3 розділу І Кодексу, експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа-підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу).

У відповідності до п. 5 Кодексу газотранспортної системи, договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Відповідно до ч.1 статті 23 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газотранспортної системи є юридичною особою, яка не є складовою вертикально інтегрованої організації і здійснює свою господарську діяльність незалежно від діяльності з видобутку, розподілу, постачання природного газу, діяльності оптових продавців. Оператор газотранспортної системи не може провадити діяльність з видобутку, розподілу або постачання природного газу.

Оператор газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем ).

Оператором газотранспортної системи України, відповідно до постанови НКРЕКП від 28.02.2013 № 211 «Про видачу ліцензії з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», є ПАТ «Укртрансгаз».

Як свідчать матеріали справи, 25.12.2015 між ПАТ «Укртрансгаз» та відповідачем було укладеного договір на транспортування природного газу № , відповідно до типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2497.

Згідно з умовами вказаного договору ПАТ «Укртрансгаз» надає відповідачу послуги з транспортування природного газу, а саме: послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з транспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Строк дії договору до 31.12.2016. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

В обґрунтування своїх вимог позивач стверджує, що в певних районах Чернігівської області у ПАТ «Чернігівгаз», як оператора газорозподільної системи, відсутнє пряме (безпосереднє) з'єднання з газотранспортною системою ПАТ «Укртрансгаз» і транспортування природного газу саме в цьому випадку здійснюється завдяки та через систему внутрішньопромислових трубопроводів позивача.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що такі посилання апелянта не змінюють обов'язкові норми чинного законодавства щодо необхідності укладення договору транспортування природного газу, яке здійснюється саме газотранспортною системою (магістральними трубопроводами), до якої не входять внутрішнішньопромислові трубопроводи ПАТ «Укрнафта».

Внутрішньопромислові газопроводи, якими позивач пропонує відповідачу здійснювати переміщення газу до ГРС є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини, і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) не відноситься до виду господарської діяльності з транспортування природного газу. Вартість транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не входить до вартості послуг, які сплачує споживач за транспортування газу, а відноситься на собівартість видобутку газу і повинна враховуватись у ціні на газ власного видобутку.

Вищезазначене також підтверджується і листами НКРЕКП № 5902/16.2.1/716 від 13.06.2016, № 4519/16.2.1/7-16 від 10.05.2016, № 7384/16.2.1/7-16 від 21.07.2016.

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач, як суб'єкт ринку природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, господарську діяльність з постачання природного газу для категорії споживачів таких як населення та релігійні організації, повинен здійснювати з дотриманням вимог Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, яка припинила свою дію з 01.04.2017 року та Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187, що діє з 01 квітня 2017 року.

Відповідно до абзацу 1 частини 6 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов'язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.

Згідно з абзацом 9 частини 6 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритих в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, та їх структурними підрозділами згідно з Алгоритмом розподілу коштів, затвердженим Регулятором, виключно на: поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового продавця, що здійснює продаж природного газу такому постачальнику на виконання спеціальних обов'язків, покладених на такого продавця; поточний рахунок оператора газотранспортної системи; поточний рахунок оператора газорозподільної системи; поточний рахунок постачальника природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки. Тобто зазначеним Алгоритмом не передбачено перерахування коштів газовидобувним підприємствам, яким є позивач.

Пунктом 12 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, яка припинила свою дію з 01.04.2017, визначена формула, за якою визначались роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) з 01.05.2016 року до 31.03.2017 року.

Із аналізу вказаної формули не вбачається, що при визначенні ціни газу для побутових споживачів та релігійних організацій до її складової входить вартість послуг газовидобувних підприємств з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами. До неї включено, зокрема, тариф на послуги з транспортування природного газу, установлений НКРЕКП (без урахування податку на додану вартість) та тариф на послуги з розподілу природного газу, установлений НКРЕКП (без урахування податку на додану вартість);

У відповідності до п. 13 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187, що діє з 01 квітня 2017 року, НАК Нафтогаз України здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 10-12 цього Положення для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються релігійними організаціями для провадження їх виробничої діяльності) за ціною, що становить 4942 гривні за 1000 куб. метрів (без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, які підлягають обов'язковій оплаті відповідно до умов договорів розподілу природного газу та величини торговельної надбавки (націнки) постачальника природного газу із спеціальними обов'язками, максимальний рівень якої визначений пунктом 14 цього Положення). А згідно з пунктом 14 постачальники природного газу, що закуповують природний газ у НАК Нафтогаз України відповідно до пунктів 10 і 11 цього Положення, зобов'язані до 01 квітня 2018 року постачати такий природний газ виключно побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за ціною, в якій торговельна надбавка (націнка) постачальника не може перевищувати 2,5 відсотка ціни природного газу, за якою такі постачальники закупили ці обсяги природного газу у НАК «Нафтогаз України» відповідно до цього Положення (без урахування податку на додану вартість).

З урахуванням вищевикладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у ціні газу, за якою відповідач постачав природний газ для населення та релігійних організацій до 31 березня 2017 року включно, та у ціні газу, за якою відповідач постачає природний газ для вказаної категорії споживачів з 01 квітня 2017 року, відсутня така складова ціни як вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, яка може бути сплачена населенням та релігійними організаціями постачальнику природного газу зі спеціальним обов'язками, який, в свою чергу, зобов'язаний сплачувати її газовидобувним компаніям.

При цьому, колегія суддів вважає правомірним відхилення судом першої інстанції посилання позивача, як на підставу обовязкового укладення договору № 1-Г від 29.12.2016 про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, на п.13, 19, 20, 29 Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні функції, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2516, оскільки вказаною постановою передбачено порядок розподілу уповноваженим банком коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, а також механізм розрахунку зазначеними постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільної систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання оптових продавців.

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2516 не затверджено типовий договір, який є обов'язковим для укладення відповідними суб'єктами господарювання.

Вказана постанова передбачає можливість, а не обов'язковість, за певних обставин, укладання договорів на переміщення природного газу промисловими трубопроводами, з оплатою за використання промислових трубопроводів.

У листі НКРЕКП від 15.12.21015 № 13469/16/61-15 вказано також про порядок здійснення розрахунку нормативу перерахування коштів, у разі використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газовидобувних підприємств, з якими газопостачальним підприємством укладено відповідний договір, а не про обов'язковість укладення такого договору.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Статтею 187 ГК України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Однак, всупереч наведеним нормам позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність закону, правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, передбачених ч.2 ст. 649 Цивільного кодексу України, та/або наявність державного замовлення, та/або наявність прямої вказівки закону, які б встановлювали обов'язковість укладення ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» договору про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, передбачену ст. ст. 179, 187 Господарського кодексу України, та/або наявність угоди сторін про передачу спору про укладення спірного договору на вирішення суду та/або наявність відповідного попереднього договору, передбачених ст. 187 Господарського кодексу України.

При цьому, колегія суддів суд звертає увагу, що відповідно до загальних принципів цивільного законодавства особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що укладення договору щодо переміщення/транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами ПАТ «Укрнафта» не є обов'язковим для відповідача, а тому відсутні правові підстави для зобов'язання в укладенні такого договору.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає про безпідставність посилання апелянта на рішення судів, зокрема на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 у справі № 917/1248/16, постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2017 року у справі № 917/1248/16 та інші, в обґрунтування обов'язковості укладення такого договору, оскільки предмет спору, який розглядається у даній справі є абсолютно іншим, ніж в справах, які розглядались судами. У даному випадку предметом спору є переддоговірний спір, обставини щодо існування чи відсутності обов'язку сторін в укладенні певного виду договору, а не спір щодо визнання недійсним чи розірвання вже укладеного договору, укладеного на основі вільного волевиявлення, між певними суб'єктами господарювання.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 у справі №927/666/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Чернігівнафтогаз» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 у справі №927/666/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 у справі №927/666/17 залишити без змін.

3. Справу №927/666/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко