ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Справа № 915/865/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку ПриватБанк (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код 14360570; адреса для листування: 49501, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Корпорейшен (54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 29Б; ідентифікаційний код 39766538)

про: стягнення 4215374,21 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю.

Суть спору:

28 серпня 2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 Приватбанк звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 19.08.2017 (вх. № 12215/17), в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Корпорейшен заборгованість за договором фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 в розмірі 4215374,21 грн., з яких: 3921258,41 грн. відсоткова винагорода за користування майном, 294115,80 грн. пеня за порушення строків плати відсоткової винагороди.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016; акту № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016; додаткових угод до договору фінансового лізингу (від 02.07.2016, б/д 2016 року, від 29.07.2016, б/д 2016 року з графіком лізингових платежів, б/д 2016 року); розрахунків заборгованості за договором; банківських виписок; норм статей 806, 627, 526, 610 Цивільного кодексу України, та мотивовані тим, що у порушення умов договору лізингоодержувач свої зобовязання за договором належним чином не виконав, а саме не сплатив всі необхідні платежі по відсотковій винагороді за користування майном.

Відповідач у відзиві за вих. № 25109 від 25.09.2017 на позовну заяву просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 нікчемним, оскільки останній не був нотаріально посвідчений. Також відповідач зазначає, що оскільки договір не було зареєстровано у відповідності із законодавством, то такий договір не може вважатися вчиненим.

31 жовтня 2017 року судом оголошувалась перерва до 06 листопада 2017 року.

06.11.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

1) 29 червня 2016 року відповідачем було заповнено та подано позивачу письмове клопотання (заяву) про надання лізингу майно, яке зазначене в додатку 1 даної заявки, на суму 99254828,00 грн. по 25.06.2036.

2) 02 липня 2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ, згідно з предметом якого банк, який є власником нерухомого майна, що зазначено в додатку № 1, передає лізингоодержувачу (відповідачу по справі) майно, а останній його приймає від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу (надалі лізинг).

За умовами договору:

1.2. На дату укладання цього договору вартість майна становить: 99254828,00 грн.

1.4. Для здійснення лізингоодержувачем платежів за цим договором банк відкриває рахунки:

- рахунок для сплати вартості предмета лізингу № 0948;

- рахунок для сплати винагород за лізингом № 1298.

2.1. Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком № 2.

За змістом підпунктів пункту 2.3 розділу 2 договору лізингоодержувач сплачує банку:

2.3.1. Винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)» у розмірі 500,00 грн. у день укладання цього договору.

2.3.2. Відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в додатку 2.

2.3.3. У випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по оплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку № 2.

2.3.4. Лізингоодержувач сплачує банку на відповідний рахунок, зазначений у п. 1.4 цього договору, винагороду за користування майном отриманим в лізинг, у розмірі, що визначається за наведеною формулою.

Розрахунок винагороди здійснюється 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дати прийому-передачі майна у лізинг. Нарахування та сплата винагороди здійснюється щомісячно з 25-го числа по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений в додатку 2, або дату остаточного погашення заборгованості за цим договором у день дострокового повного виконання зобов'язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за користування майном, отриманим в лізинг, у зазначений термін, винагорода вважається простроченою.

Згідно умов п. 2.4 договору банк має право в односторонньому порядку змінити розмір винагороди та/або платежів по відшкодування інших витрат банка, пов'язаних з виконанням цього договору при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання цього договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); збільшенні ставок, чинних на момент укладання цього договору податків, зборів та інших передбачених чинним законодавством України платежів, що мають відношення до майна або до визначення розміру лізингової плати. При цьому банк направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про зміну розміру винагород та/або платежів по відшкодуванню інших витрат банка протягом 7 календарних днів з дати зміни. Збільшення розміру винагород та/або платежів по відшкодуванню інших витрат банка, пов'язаних з виконанням цього договору у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Відповідно до п. 6.2.11 договору лізингоодержувач зобовязується сплачувати банку відсоткову винагороду за користування майном.

Пунктом 7.1 договору сторони зафіксували, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначений у цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. В разі такого зменшення розміру пені, банк шляхом, обраним ним на свій розсуд (повідомлення через систему ПЗ «Приват24», клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, SMS-повідомлення або іншим шляхом), повідомляє лізингоодержувача протягом 5 днів з дати прийняття рішення про зменшення розміру пені. При цьому, додаткові узгодження сторін не потрібні.

Строк дії цього договору з дати підписання по 25.06.2036. У частині невиконаних сторонами зобовязань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобовязань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору (п. 9.1).

Згідно з п. 9.2 договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Додаток № 1 до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 містить найменування нерухомого майна (предмет фінансового лізингу), підписаний обома сторонами і скріплений їх печатками; додаток № 2 до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 є графіком лізингових платежів (графік відшкодування вартості майна), який також підписаний обома сторонами і скріплений їх печатками.

Предмет лізингу (нерухоме майно) відповідно до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 банк на праві власності передав, а лізингоодержувач прийняв у платне володіння та користування, про що сторонами складено, підписано та скріплено печатками відповідний акт № 1 прийому-передачі майна (додаток № 3 до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016).

3) В подальшому між сторонами до наведеного договору неодноразово укладались додаткові угоди:

- від 02 липня 2016 року (підписана та скріплена печатками обох сторін);

- від 07 липня 2016 року (підписана електронним цифровим підписом) щодо зміни редакції пункту 1.4 основного договору;

- від 29 липня 2016 року (підписана та скріплена печатками обох сторін) щодо зміни редакції, зокрема, пункту 1.4 основного договору;

- від 05 серпня 2016 року (підписана електронним цифровим підписом) щодо внесення змін у пункт 9.1 та додаток № 2 до основного договору.

Так, строк дії цього договору з дати підписання по 25.06.2026; складено новий графік лізингових платежів;

- від 03 листопада 2016 року (підписана електронним цифровим підписом) щодо внесення змін в пункти 2.3.2, 2.3.3 основного договору.

Так, сторони дійшли згоди, що лізингоодержувач сплачує банку відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в додатку 2 (п. 2.3.2). У випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку № 2 (п. 2.3.3).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

На підтвердження підписання додаткових угод від 07.07.2016, від 05.08.2016 та від 03.11.2016 до договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 з використанням електронного цифрового підпису, позивачем надано результати перевірки електронного цифрового підпису вказаних додаткових угод, у яких зазначено дату, точний час та особу підписантів з боку сторін договору, а також реєстраційний номер посиленого сертифіката відкритого ключа.

Достовірність інформації, вказаної у результатах перевірки підтверджується посиленими сертифікатами відкритого ключа від 10.11.2017, виданих Акредитованим центром сертифікації ключів ПАТ КБ ПриватБанк та не спростована відповідачем.

Таким чином, слід вважати, що вищевказані додаткові угоди підписані обома сторонами.

Предметом даного позову виступає майнова вимога банку щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсотковій винагороді за користування майном та пені за договором лізингу.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про лізинг.

Так, згідно норм статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі лізинг) це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 806 ЦК України та частиною 1 статті 2, частиною 1 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), викладені в параграфі 1 глави 58 ЦК України.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частинами 1 та 3 статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм будівлі або іншої капітальної споруди врегульовано параграфом 4 глави 58 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Частиною 2 статті 793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ст. 794 ЦК України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що дійсно договір фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016, укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально не посвідчено.

Водночас, загальний аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що є два види лізингу. Так, за договором прямого лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати іншій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем. На правовідносини, що виникають на підставі договору прямого лізингу, дія Закону України «Про фінансовий лізинг» не поширюється.

Отже, як свідчать суть і зміст договору фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016, а також як підтверджено позивачем, та не спростовано відповідачем, укладений між учасниками договір являється договором прямого лізингу, а тому застосування відповідачем до спірних відносин норм Закону України «Про фінансовий лізинг» є безпідставним.

Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 18.01.2017 у справі № 363/3673/14-ц суд вважає хибними, оскільки правовідносини, щодо яких Верховним Судом України висловлена правова позиція, виникли на підставі договору фінансового лізингу, предметом якого, по-перше, був транспортний засіб, а по-друге, стороною цього договору виступала фізична особа.

З урахуванням вищевикладеного, положення статей 793, 794 ЦК України, які містяться в параграфі 4 глави 58 ЦК України, до спірних правовідносин, які виникли між сторонами в даній справі, не підлягають застосуванню.

Загальні положення про найм (оренду), викладені в параграфі 1 глави 58 ЦК України, не містять вимог щодо нотаріальної форми договору та державної реєстрації.

Згідно з п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами) нотаріальне посвідчення правочинів (договорів) є обов'язковим лише у передбачених законом випадках або коли сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору (частина четверта статті 639 ЦК України). Зокрема, вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення правочину встановлено для довіреності, що видається у порядку передоручення, договору іпотеки, договору купівлі-продажу об'єкта приватизації державного майна, договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи тощо; при цьому, однак, слід мати на увазі, що такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищевказаного договору № 4И16047ЛИ від 02.07.2016, позивач на праві власності передав відповідачу, а останній прийняв у платне володіння та користування за актом № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016 без зауважень наступне нерухоме майно загальною вартістю 99254828,00 грн.:

1) за адресою Миколаївська область, Братський район, сщ. Людмилівка, вулиця Урожайна, будинок 2 (два): адмінбудинок-А-1 площею 93,9 кв.м.; прохідна-Б-1 площею 11,8 кв.м.; обмивочний пункт-Д-1 площею 36,1 кв.м.; виробничий блок Ж-1 площею 12,8 кв.м.; тарний склад-Е-1 площею 44,4 кв.м.; майстерня К-1 площею 34,2 кв.м.; дизельна насосна-Л-1 площею 83,7 кв.м.; блок пункту В-1; вбиральня Г-1; пожежний блок-З-1; гараж з підсобкою М-1; погріб - О-п/д; вежа-Р-1; огорожа-№1-7; споруди-№8-11; замощення-№1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 14, вартістю 28984406,00 грн.);

2) за адресою Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вулиця Решетєєва, будинок № 2 (два): контори з каменю за літ. А-1, загальною площею - 82,4 кв.м.; бані з каменю за літ. Б-1, загальною площею 24,7 кв.м.; прохідної з каменю за літ. В-1, загальною площею 5,2 кв.м.; майстерні з каменю за літ. Г-1, загальною площею 54,1 кв.м.; гаражу з каменю за літ. Д-1, загальною площею 96,3 кв.м.; майстерні з каменю за літ. Е-1, загальною площею 28,6 кв.м.; пож. депо операторної з каменю за літ. Ж-1, загальною площею 32,3; розливної з каменю за літ. З-1, загальною площею 31,7 кв.м.; насосної з каменю за літ К-1, загальною площею 44,9 кв.м.; вбиральні з цегли за літ. Л-1; вбиральні з цегли за літ. М-1; товарно-матеріального складу з каменю за літ. Н-1, загальною площею 92,7 кв.м.; архіву з каменю за літ. О-1, загальною площею 76,5; сараю-підвалу з каменю за літ. П-1; огорож за №1-6; споруд за №7-18 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 48, вартістю 23200771,00 грн.);

3) за адресою Миколаївська область, Новобузький район, місто Новий Буг, вулиця Вокзальна (колишня вулиця Островського), будинок 1(один): адмінбудови з каменю за літ.А, загальною площею-157,9 кв.м.; житловою площею 119,8 кв.м.; пожблоку з каменю за літ.Б, загальною площею 132,1 кв.м.; насосної станції з каменю за літ.В, загальною площею 58,2 кв.м.; кладової з цегли за літ.Г, загальною площею 70,6 кв.м.; розливочної з цегли за літ.Д, загальною площею 41,7 кв.м.; прохідної з цегли за літ.Е, загальною площею 6,6 кв.м.; вбиральні з цегли за літ.Ж; тарного навісу за літ.З; огорож за №1, 2, 3; споруд № 4, 5, 6, 7, 8-30 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 45, вартістю 19259352,00 грн.);

4) за адресою Миколаївська область, Баштанський район, с. Добре, вулиця Привокзальна, будинок 30 (тридцять): адмінбудівлі з кам.обкл.цегл. за літ.А-2,загальною площею-250,1 кв.м.; операторної з кам. за літ.Б-1, загальною площею 18,5 кв.м.; адмінбудівлі з цегл. за літ.В-1, загальною площею 66,7 кв.м.; господарчого сараю з кам. за літ.Д-1, загальною площею 44,5 кв.м.; пожарного сараю з кам. за літ.Е-1, загальною площею 143,0 кв.м.; обмивочного пункту з кам. обкл.цегл. за літ Ж-1, загальною площею 72,0 кв.м.; насосної з кам. за літ.З-1, загальною площею 43,4 кв.м., красного уголка з кам. за літ.К-1, загальною площею 153,8 кв.м; убиральні з цегл. за літ.Г-1; естакади наливної за №9; резервуарів №10, 15/2000 куб. м. за №10, 11; резервуару №21/700 куб. м. за №12; резервуару №19/400 куб. м. за № 13; резервуару №3/100 куб.м. за №14; резервуару № 1/300 куб. м. за №15; резервуару № 12/200 куб. м. за №17; резервуару № 18/400 куб. м. за №19; резервуару №20/700 куб. м. за №20; резервуару №22/75 куб.м. за №21; резервуарів №23, 24, 25/75 куб.м. за №21а; резервуарів №26, 27, 28, 5, 8/75 м3, №6, 7/50 куб.м. за №23; резервуару №16/50 куб.м. за №24; пожежної водойми за №22; огорож за №25, 26, 27,28, 29, 30,31; водопроводу №32; замощень № I, II, III (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 06, вартістю 27810299,00 грн.).

Право власності позивача на вищевказане нерухоме майно підтверджується наступними Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна: номер 60977827 від 09.06.2016, номер 60875081 від 07.06.2016, номер 67027588 від 31.08.2016, номер 60977394 від 09.06.2016.

За умовами пункту 3.3 договору з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна, лізингоодержувач приймає його від банку в платне володіння та користування, та починаючи саме з дати прийому-передачі майна у лізинг повинен здійснювати обумовлені договором розрахунки з лізингодавцем (зокрема, сплату винагород, обумовлених п. п. 2.3.2, 2.3.4 договору № 4И16047ЛИ від 02.07.2016).

За даними позивача, відповідач взяті на себе договірні зобовязання належним чином не виконав, а саме не сплатив всі необхідні платежі по відсотковій винагороді за користування майном, яка передбачена умовами договору № 4И16047ЛИ від 02.07.2016.

Так, заборгованість відповідача за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу складає 3921258,41 грн., яка утворилася за період з 29.12.2016 по 15.06.2017, і останнє часткове погашення вказаної заборгованості було здійснене відповідачем 30.06.2017. Прострочення зі сплати відсоткової винагороди виникло з 01.03.2017. Пеня у розмірі 294115,80 грн. за порушення строків сплати відсоткової винагороди нарахована позивачем за період з 02.03.2017 по 11.08.2017.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи з наступних підстав:

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів сплати банку заборгованості за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу, станом на час прийняття рішення судом, відповідачем не надано, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум не спростовано.

Перевіривши розрахунки позивача по даній справі, суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 в розмірі 4215374,21 грн., з яких: 3921258,41 грн. відсоткова винагорода за користування майном, 294115,80 грн. пеня за порушення строків плати відсоткової винагороди, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Беручи до уваги наведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, суд вирішив позов задовольнити в повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Корпорейшен (54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 29Б; ідентифікаційний код 39766538) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку ПриватБанк (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за договором фінансового лізингу № 4И16047ЛИ від 02.07.2016 в розмірі 4215374,21 грн., з яких: 3921258,41 грн. відсоткова винагорода за користування майном, 294115,80 грн. пеня за порушення строків плати відсоткової винагороди; та 63230,62 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 13 листопада 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова