ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017р. Справа № 914/1841/17

Господарський суд Львівської області у складі

судді Фартушка Т.Б. при секретарі Сало О.А.

розглянувши матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Західні ігри», м.Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів,

про стягнення заборгованості,

ціна позову: 74339,37 грн.

Представники:

Позивача: Тимощук І.Г. - представник (довіреність від 10.10.2017р. б/н);

Відповідача: не з'явився.

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західні ігри» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 74339,37 грн. суми основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі від 08.09.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 26.09.2017р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалах суду від 26.09.2017р. та від 24.10.2017р., зокрема у зв'язку із неявкою повноважного представника Відповідача та невиконанням ним вимог ухвал суду у справі, зокрема, щодо подання відзиву на позовну заяву.

Представнику Позивача оголошено права і обов'язки, визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скерована Сторонам, в тому числі Відповідачу (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про оголошення ухвал про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обов'язки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, подав клопотання (вх. №37417/17), у якому просить суд долучити до матеріалів справи документи згідно переліку, позовні вимоги підтримав, в судовому засіданні надав усні пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідач явку особисто чи повноважного представника в судове засідання жодного разу не забезпечив, явка визнавалась обов'язковою, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; вимог ухвал Господарського суду Львівської області, в тому числі щодо надання відзиву на позовну заяву, не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; у разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвали суду по даній справі надсилались Відповідачу за вказаною Позивачем у позовній заяві адресою місцезнаходження Відповідача: 79000, АДРЕСА_1.

З даного приводу суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 №1556/5 (з подальшими змінами).

Конверт з ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі скерований Відповідачу, підтвердженням чого є витяги з реєстрів вихідної кореспонденції суду, проте повернутий відділенням поштового зв'язку із відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Крім того суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Також суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

З врахуванням вищенаведених доводів, в тому числі беручи копії реєстрів поштових відправлень суду та інші наявні в матеріалах справи докази щодо пересилання Відповідачеві ухвал суду у даній справі, суд зазначає про повне виконання судом вимог ч.1 ст.64 та ст.87 ГПК України, а відтак, - приходить до висновку, що Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань по даній справі.

При цьому суд зазначає, що Відповідач втретє не забезпечив явку представника в судове засідання та не повідомив суд про причини неявки.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобов'язувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Сторонам щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судових засіданнях впродовж розгляду справи суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Крім того суд зазначає, що в силу вимог ст.69 ГПК України, враховуючи дату подання позовної заяви (06.09.2017р.) та строки пересилання поштової кореспонденції, в суду відсутні правові підстави для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.10.2015р. між Позивачем (надалі - Довіритель) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Повірений) укладено Договір передоручення (на розповсюдження білетів державних лотерей) №11 (надалі - Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) Довіритель передоручив Повіреному свої обов'язки, передбачені Договором від 01.10.2015р. №МСЛ-15-002745 про розповсюдження білетів державних лотерей, який укладено між Довірителем та ТзОВ «М.С.Л.» (надалі - Оператор).

Згідно пункту 1.2. Договору під розповсюдженням білетів державних лотерей в Договорі слід розуміти реалізацію повнолітнім фізичним особам білетів державних лотерей, які проводяться Довірителем, з обов'язковим використанням терміналу електронної системи прийняття ставок, а також виплату виграшів у такі лотереї відповідно до Договору.

Відповідно до пункту 2.2.9. Договору Повірений зобов'язаний щотижнево (не пізніше середи кожного тижня) здійснювати розрахунки з Довірителем шляхом перерахування коштів, отриманих віл розповсюдження білетів державних лотерей за попередній тиждень, на банківський рахунок Позивача за вирахуванням сум виплачених виграшів, що підтверджено документально оплаченими виграшними білетами державних лотерей Довірителя та винагороди Повіреного, а також пред'являти Довірителю для перевірки залишки нерозповсюджених білетів державних лотерей, виготовлених типографським способом.

Згідно пункту 3.1.1. Договору Довіритель при дотриманні умов оформлення пункту розповсюдження, що зазначені в додатку №1 до Договору виплачує Повіреному 10 відсотків від суми розповсюджених білетів державних лотерей.

Пунктом 6.1. Договору Сторонами встановлено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 01.10.2015р.

Вказаний Договір підписано повноважними представниками.

З підстав неналежного виконання взятих на себе договірних зобов'язань в частині здійснення розрахунків з Довірителем, 25.04.2016р. між Сторонами укладено Договір, за умовами якого Позивач надав Відповідачу розстрочку сплати заборгованості в розмірі 86985,27 грн., яка виникла протягом 2015-2016 років за період розповсюдження Відповідачем білетів державних лотерей, згідно укладеного між Сторонами Договору, які Відповідач зобов'язувався погасити до 01.06.2016р. відповідно до графіку, погодженого у пункті 1.2. Договору.

Відповідно до пункту 3.1. Договору від 25.04.2016р. Договір набирає юридичної сили з моменту підписання його Сторонами та діє до виконання ними зобов'язань за ним.

Згідно доводів Позивача, Актом звірки розрахунків від 17.10.2016р. Сторонами підтверджено заборгованість Відповідача перед Позивачем в розмірі 86985,27 грн. Належних достатніх та допустимих доказів повного чи часткового погашення вказаної заборгованості станом на час розгляду справи Сторонами суду не заявлено та не подано.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 74339,37 грн. суми боргу.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, Договір передоручення (на розповсюдження білетів державних лотерей) від 01.10.2015р. №11 укладено Сторонами 01.10.2015р. із терміном дії (згідно пункту 6.1. Договору) до 01.10.2015р., тобто на один день.

Суд критично оцінює долучену до матеріалів справи клопотанням від 06.11.2017р. вх. №37417/17 копію Договору, у якій поруч із друкованим записом …« 1 » жовтня 2015р. у пункті 6.1. Договору внесено рукописний текст в вигляді цифри «3».

Окрім того, суд відхиляє доводи Позивача про те, що заборгованість, погашення якої є предметом Договору від 25.04.2016р., виникає з Договору, оскільки, як вбачається із Договору від 25.04.2016р., предметом його є погашення заборгованості, яка виникла в період з 2015-2016 років, а термін дії Договору передоручення (на розповсюдження білетів державних лотерей) від 01.10.2015р. №11 становив один день - 01.10.2015р.

Також, як вбачається із долучених до матеріалів справи документів, а саме Договору, Акту приймання передачі до Договору, Договору від 25.04.2016р., Акту звірки розрахунків станом на 17.10.2016р., а також копії Паспорта громадянина України серії КС №320413, виданого Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, підпис ОСОБА_1, виконаний у заданому Паспорті громадянина України, візуально співпадає із підписами, виконаними в графі «Повірений» Договору та Акту прийому-передачі до Договору.

В той же час, підпис, виконаний від імені ОСОБА_1 в Договорі від 25.04.2016р. та Акті звірки взаєморозрахунків станом на 17.10.2016р. візуально відмінний від решти підписів.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи не підтверджено факту надання Позивачем Відповідачу білетів державних лотерей для розповсюдження, факту порушення Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань щодо перерахування коштів за Договором в порядку та строки, визначені пунктами 2.2.9. та 3.4. Договору, а також факту підписання Договору від 25.04.2016р. та Акту звіряння розрахунків станом на 17.10.2016р., беручи до уваги встановлений Сторонами одноденний термін дії Договору передоручення (на розповсюдження білетів державних лотерей) від 01.10.2015р. №11, а також візуальну відмінність підписів, виконаних від імені Відповідача у документах, на які Позивач посилається, як на підставу своїх обґрунтувань позовних вимог, суд дійшов висновків про те, що позовні вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 74339,37 грн. суми боргу є безпідставними та необґрунтованими, в їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

06.11.2017р. у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 13.11.2017р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, залишити сплачений за подання позовної заяви до господарського суду згідно Платіжного доручення від 10.04.2017р. №123 судовий збір в розмірі 1600,00 грн. за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 4-3, 4-7, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 173, 174, 181, 184, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 202, 509, 525, 526, 527, 530, 601, 610, 612, 614, 625, 626, 627, 628, 629, 632 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.