У Х В А Л А

15.11.2017 Справа № 910/4283/17

За заявою Публічного акціонерного товариства "БМ Банк"
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" 2) ОСОБА_1 3) ОСОБА_2
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаприватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
в межах справи№ 910/4283/17
за заявоюПублічного акціонерного товариства "БМ Банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції"
пробанкрутство
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від заявника -не з'явилися

від відповідача 1) Демчан О.І

від відповідача 2) -не з'явилися

від відповідача3) -не з'явилися

третя особа-не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/4283/17 за заявою Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.04.2017 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" (01054, м. Київ, вул. Павлівська,9, ідентифікаційний код 32596714). Визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" в розмірі 8 757 175,29 грн. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" (01054, м. Київ, вул. Павлівська,9,ідентифікаційний код 32596714). Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" (01054, м. Київ, вул. Павлівська,9, ідентифікаційний код 32596714) арбітражного керуючого Кулика Максима Вікторовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 928 від 13.05.2013).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.04.2017 задоволено заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" арбітражного керуючого Кулика Максима Вікторовича. Припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" арбітражного керуючого Кулика Максима Вікторовича. Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 11.11.2015 року № 1732).

03.10.2017 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.10.2017 прийнято заяву Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про визнання недійсними договорів недійсними до розгляду в межах справи № 910/4283/17 та призначено її розгляд у судовому засіданні на 15.11.2017.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "БМ Банк", всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується така заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

29.01.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "БМ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" (позичальник) укладено договір № 2008-З/DС відновлюваної кредитної лінії (надалі - "Кредитний договір"), відповідно до умов якого позичальник отримав на умовах, визначених Кредитним договором, грошові кошти з метою поповнення обігових коштів, зі сплатою визначеної ставки відсотків річних.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції" за Кредитним договором був укладений договір іпотеки нерухомого майна №3-2008/DC-3 від 29.01.2008 (надалі - «Договір іпотеки»), згідно з умовами якого боржник (іпотекодавець) передав в іпотеку Банку:

- земельну ділянку загальною площею 0,4991 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану: Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, житловий масив «Конча-Заспа»;

- земельну ділянку загальною площею 0,7162 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану: Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, житловий масив «Конча-Заспа»;

- земельну ділянку загальною площею 0,1838 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану: Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, житловий масив «Конча-Заспа».

Вказана іпотека нерухомого майна була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек, а заборона на його відчуження - в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується відповідними відомостями з реєстрів, долучених до заяви ПАТ "БМ Банк".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2011 у справі №54/262 стягнуто з ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції" на користь ПАТ "БМ Банк" 7 846 041,09 грн. заборгованості за кредитом, 887 197,15 грн. заборгованості за відсотками, 39 943,38 грн. заборгованості за комісією, 702 466,45, грн. пені, 23 717,55 грн. витрат по сплаті державного мита, 219,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Вказане рішення набрало законної сили та не було оскаржене в судовому порядку.

В процесі примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2011 у справі №54/262 на нерухоме майно боржника (ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції") постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві був накладений арешт, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №10232004.

Невиконання боржником грошового зобов'язання за Кредитним договором стало підставою для звернення Банку до Господарського суду міста Києва з заявою про банкрутство ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції", провадження в якій порушено ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.04.2017 у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

В межах справи про банкрутство ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції" ПАТ "БМ Банк" звернувся з даною заявою про:

- визнання недійсним укладеного ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції" з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2016, серія та номер: 1536, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голяченко Марією Василівною;

- визнання недійсним укладеного ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції" з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2016, серія та номер: 1530, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голяченко Марією Василівною;

- визнання недійсним укладеного ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції" з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2016, серія та номер: 1533, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голяченко Марією Василівною;

- визнання недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Голяченко Марії Василівни про державну реєстрацію №30688216 від 28.07.2016; №30687881 від 28.07.2016; №30688098 від 28.07.2016 прав за ОСОБА_6;

- визнання недійсним укладеного ОСОБА_6 та ОСОБА_8 іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Литвин А.С. 13.09.2016 за реєстровим №3591;

- визнання недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Іванчик Ірини Іванівни про поділ та закриття розділу №31153429 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки, загальною площею 0,4991 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Іванчик Ірини Іванівни про державну реєстрацію новоутворених земельних ділянок внаслідок поділу: рішення №31153129 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки площею 0,249 га, кадастровий номер НОМЕР_4, та рішення №31152644 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_5;

- визнання недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Іванчик Ірини Іванівни про поділ та закриття розділу №31150156 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки, загальною площею 0,7162 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Іванчик Ірини Іванівни про державну реєстрацію новоутворених земельних ділянок внаслідок поділу: рішення №31149265 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки площею 0,35 га, кадастровий номер НОМЕР_6, та рішення №31148653 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки площею 0,3663 га, кадастровий номер НОМЕР_7;

- визнання недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Іванчик Ірини Іванівни про поділ та закриття розділу №31152318 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки, загальною площею 0,1838 га, кадастровий номер НОМЕР_3 та рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Іванчик Ірини Іванівни про державну реєстрацію новоутворених земельних ділянок внаслідок поділу: рішення №31151591 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер НОМЕР_8 та рішення №31152071 від 30.08.2016 щодо земельної ділянки площею 00945 га, кадастровий номер НОМЕР_9;

- визнання недійсним укладеного ОСОБА_6 з ОСОБА_8 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Литвин А.С. 27.09.2016 за реєстровим №3709;

- визнання недійсним укладеного ОСОБА_6 з ОСОБА_8 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Литвин А.С. 27.09.2016 за реєстровим №3711;

- визнання недійсним укладеного ОСОБА_6 з ОСОБА_8 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Литвин А.С. 27.09.2016 за реєстровим №3713;

- визнання недійсним укладеного ОСОБА_6 з ОСОБА_8 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Литвин А.С. 27.09.2016 за реєстровим №3715;

- визнання недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Литвин А.С. про державну реєстрацію №31657093 від 30.08.2016 земельної ділянки, загальною площею 0,09 га, кадастровий номер: НОМЕР_8; рішення про державну реєстрацію №31657877 від 30.08.2016 земельної ділянки, загальною площею 0,094 га, кадастровий номер: НОМЕР_10; рішення про державну реєстрацію №31658520 від 30.08.2016 земельної ділянки, загальною площею 0,35 га, кадастровий номер: НОМЕР_6; рішення про державну реєстрацію №31659241 від 30.08.2016 земельної ділянки, загальною площею 0,3663 га, кадастровий номер: НОМЕР_7 за ОСОБА_8;

- визнання недійсним рішення державного кадастрового реєстратора Селезень Тамари Олександрівни про поділ земельної ділянки НОМЕР_1 згідно заявки ЗВ-016;

- визнання недійсним рішення державного кадастрового реєстратора Селезень Тамари Олександрівни про поділ земельної ділянки НОМЕР_2 згідно заявки ЗВ-016;

- визнання недійсним рішення державного кадастрового реєстратора Селезень Тамари Олександрівни про поділ земельної ділянки НОМЕР_1 згідно заявки ЗВ-016;

- скасування в державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок, утворених внаслідок поділу, а саме НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_6, НОМЕР_7.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.07.2017 р. вказану заяву Банку було задоволено повністю.

При цьому, під час розгляду такої заяви, земельна ділянка загальною площею 0,4991 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану: Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, житловий масив «Конча-Заспа», була поділена на:

- земельну ділянку загальною площею 0,249 га, кадастровий номер: НОМЕР_11;

- земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер: НОМЕР_12.

В подальшому вказані земельні ділянки були відчужені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 за договорами дарування земельної ділянки від 20.06.2017, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин Анастасією Сергіївною за реєстровими номерами №2246 та №2247.

Вказані договори дарування були визнані недійсними ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 р.

При цьому, 16.09.2017 р. ОСОБА_1 здійснила наступне відчуження вказаних земельних ділянок на користь ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки №1565 (земельна ділянка НОМЕР_11) та договору купівлі-продажу земельної ділянки №1567 (земельна ділянка НОМЕР_12).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто, важливою умовою застосування судом певного способу захисту права або інтересу є його належність - встановлення судом тих обставин, що вжиття саме обраного позивачем способу захисту спроможне поновити порушені права особи, що звертається до суду з відповідним позовом.

Мотивуючи заявлені вимоги, ПАТ "БМ Банк" вказує на те, що спірне нерухомого майна - земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_11 та НОМЕР_12 були відчужені боржником та поділені без його згоди як іпотекодержателя за Договором іпотеки.

У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту реєстрації.

Частиною 2 ст. 586 Цивільного кодексу України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

З огляду на викладені положення вбачається, що іпотека, як вид обтяження, виникає з моменту її реєстрації, що в свою чергу зумовлює виникнення певних обмежень у реалізації іпотекодавцем прав власності на предмет іпотеки, зокрема, у вигляді обов'язковості погодження з іпотекодержателем відчуження такого майна чи передачі його в наступну іпотеку.

При цьому, порушення таких обмежень має своїм наслідком недійсність відповідних правочинів відчуження чи подальшої іпотеки предмету іпотеки.

Із матеріалів справи вбачається, що з вчиненням між ПАТ "БМ Банк" та ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції" Договору іпотеки від 29.01.2008 до відповідних державних реєстрів було внесено записи про обтяження спірного майна іпотекою.

Отже, з моменту внесення до державних реєстрів записів про обтяження спірного майна іпотекою згідно Договору іпотеки набула чинності відповідна заборона на відчуження такого майна за відсутності згоди ПАТ "БМ Банк".

Відтак, укладення спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в силу приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" могло мати місце не інакше як за згодою ПАТ "БМ Банк".

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріали справи не містять доказів отримання на момент вчинення договорів дарування земельних ділянок згоди ПАТ "БМ Банк" на відчуження спірних земельних ділянок.

З огляду на викладене вбачається, що відчуження земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_11 та НОМЕР_12 на користь ОСОБА_2 було здійснено за наявності відповідної заборони та відсутності згоди ПАТ "БМ Банк", що свідчить про порушення приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" при укладені вказаних правочинів.

Право власності, відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власнику надано повноваження щодо володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Державна реєстрація іпотеки визначає пріоритет іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог. Згідно із ч. 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що при укладенні оскаржуваних договорів дарування земельних ділянок відбулось розпорядження боржником майном без наявності на це права, чим порушено права ПАТ "БМ Банк" як іпотекодержателя зазначеного майна (земельних ділянок).

Відтак, відчуження земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_11 та НОМЕР_12 за відсутності згоди ПАТ "БМ Банк" на вчинення таких дій, свідчить про наявність правових підстав для визнання у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про іпотеку" таких договорів недійсними.

Аналогічні правові висновки щодо наслідків порушення приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" при відчуженні майна за відсутності згоди іпотекодержателя викладені в постановах Вищого господарського суду України від 06.08.2015 у справі №910/23040/13, від 23.03.2016 у справі №922/3843/15.

Відповідно до положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У Рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

За системним аналізом ст.ст. 546, 572, 575, 576 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 7, 18, 33 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що суть іпотеки полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавцем) забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Тобто, право іпотеки - це право на чуже нерухоме майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений права на своє заставлене майно.

Тоді як відчуження майна в цивільному прав є будь-які дії особи, внаслідок вчинення яких така особа у порядку, передбаченому законом, втрачає право власності на майно, що їй належить, а в контексті ст. 509 Цивільного кодексу України під відчуженням необхідно розуміти і взяття на себе зобов'язання, наслідком якого буде втрата такого майна.

Суд відзначає, що за наявності підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 28.07.2016, такі договори не можуть породжувати будь-яких правових наслідків, оскільки покупець за такими договорами (ОСОБА_6.) не набув права вчиняти дії щодо поділу земельних ділянок та їх подальшого відчуження.

З огляду на обраний позивачем спосіб захисту, господарський суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.05.2012 р. у справі № 6-20цс11, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

За таких обставин, заява ПАТ "БМ Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними в межах справи №910/4283/17 про банкрутство ТОВ "Холдингова компанія "Системні інвестиції" підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. 20 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок в межах справи №910/4283/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Системні інвестиції" задовольнити.

2. Визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.09.2017 р. №1565 щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_11.

3. Визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.09.2017 р. №1567 щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_12.

4. Визнати недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобита Станіслава Олександровича про державну реєстрацію прав №37113442 від 16.09.2017 щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_11.

5. Визнати недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобита Станіслава Олександровича про державну реєстрацію прав №37113559 від 16.09.2017 щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_12.

Суддя А.В. Яковенко