донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.11.2017 справа №905/294/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді при секретарі за участю представників сторін: від апелянта: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 Не зявилися ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Донецької області
від26.09.2017 р.
у справі№905/294/15
за позовом до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь, Донецька область
про за скаргою на діїстягнення 59 356 177,06 грн. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь, Донецька область державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.09.2017 р. по справі №905/294/15 задоволено частково скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника за вх. №21799/17 від 21.08.2017р..

Визнані незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_7 щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 21.07.2017р. ВП №50937207 в частині накладення арешту на рахунки №6738 та № 2603333, відкритих в Публічному акціонерному товаристві Перший Український ОСОБА_8, код банку 334851.

Визнано недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_7 про арешт коштів боржника від 21.07.2017р. ВП №50937207 в частині накладення арешту на рахунки №6738 та № 2603333, відкритих в Публічному акціонерному товаристві Перший Український ОСОБА_8, код банку 334851.

Відмовлено у задоволенні решти вимог скарги.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виплата працівникам заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства (юридичної особи), тому накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_7 не мав законних підстав для винесення постанови від 21.07.2017р. ВП 50937207 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на рахунки №6738 та №2603333, відкритих в Публічному акціонерному товаристві Перший Український ОСОБА_8, код банку 334851, призначені для оплати праці працівників боржника, тому вимоги скаржника щодо визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника від 21.07.2017р. ВП 50937207 в частині накладення арешту на рахунки №6738 та № 2603333, відкриті в Публічному акціонерному товаристві Перший Український ОСОБА_8, код банку 334851, є обгрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в іншій частині вимоги скарги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь, Донецька область (далі по тексту - ККП Маріупольтепломережа) є необґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Донецької області від 26.09.2017 р. по справі №905/294/15, в якій просив її скасувати в частині задоволених вимог та прийняте нове рішення, яким відмовити скаржнику у задоволенні скарги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу в частині задоволених вимог такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на те, що ККП Маріупольтепломережа має прострочену заборгованість за виконавчим провадженням ВП №50937207 перед стягувачем та володіє відкритими рахунками у банківських установах, державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішень (в частині прострочених платежів) накладений арешт на кошти боржника.

Апелянт вважає, що законодавством України не передбачено заборони накладення арештів на рахунки, які відкриті для виплати заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу ККП Маріупольтепломережа вважає, що накладення арешту на рахунки, на яких обліковуються та перераховуються на розподільчий рахунок зарплатного проекту кошти на виплату заробітної плати, призвело до неможливості підприємства розпоряджатися коштами з яких здійснюється виплата заробітної плати, що порушує права та інтереси працівників ККП Маріупольтепломережа, передбачені та гарантовані Конституцією України.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача по справі до суду апеляційної інстанції не надано.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: Геза Т.Д. - головуючий суддя, судді: Сгара Е.В., Склярук О.І.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.11.2017р. порушене провадження за апеляційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Донецької області від 26.09.2017р. у справі № 905/294/15, розгляд справи призначено на 14.11.2017р.

У звязку з відрядженням судді-члена колегії ОСОБА_9, протоколом автоматичної зміни складу колегії від 13.11.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: Геза Т.Д. - головуючий суддя, судді: Дучал Н.М., Склярук О.І.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

За приписами ч.1 ст.121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Апелянт про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду явка уповноважних представників в судове засідання не визнавалася обовязковою, тому згідно зі ст. 75, 99 ГПК України, скаргу розглянуто за наявними в матеріалах справи доказами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 20.08.2015р. по справі № 905/294/15, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015р., позовні вимоги ПАТ НАК Нафтогаз України задоволені частково, стягнуто з ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа 46 397 500,46 грн. основного боргу, 2 484 309,31 грн. пені, 527 871,55 грн. 3% річних, 7 383 375,32 грн. інфляційних втрат, 69 922, 94 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2015р. по справі № 905/294/15 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. у справі № 905/294/15 та рішення господарського суду Донецької області від 20.08.2015р. залишено без змін, а касаційну скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України без задоволення.

05.02.2016р. на виконання рішення господарського суду Донецької області по справі № 905/294/15 від 20.08.2015р. господарським судом виданий наказ.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.05.2016р. розстрочено виконання рішення господарського суду Донецької області від 20.08.2015р. у справі №905/294/15 в сумі 56 662 979,58 грн. строком на 24 місяця із щомісячною сплатою по 2 360 957,48 грн., а в останній місяць 2 360 957,54 грн. до 30 числа кожного місяця, починаючи з червня 2016р.

26.04.2016р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України (далі по тексту - ВПВР ДВС України) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50937207 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 05.02.2016 №905/294/15 про стягнення 46 397500 грн. 46 коп. основного боргу, 2 484 309 грн. 31 коп. пені, 527 871 грн. 55 коп. трьох відсотків річних, 7 383 375 грн. 32 коп. інфляційних втрат, 69 922 грн. 94 коп. судового збору.

21.07.2017р. головним державним виконавцем ВПВР ДДВС України винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках, відкритих у ПАТ ПУМБ, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення за простроченими платежами з урахуванням розстрочки виконання рішення встановленої ухвалою ГСДО від 30.05.2016р., а саме, 30692447,24 грн.

21.08.2017р. до господарського суду Донецької області надійшла скарга ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа № 289/01 від 11.08.2017р на дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника, в якій просить суд (із врахуванням клопотання від 26.09.2017р.) скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_7 про арешт коштів боржника від 21.07.2017р., а дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_7 визнати незаконними.

В обґрунтування вимог скарги ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа посилається на неправомірне накладення виконавчим органом арешту на рахунки № 6738 та № 2603333, які відкриті в ПАТ ПУМБ та з яких перераховуються кошти на виплату заробітної плати працівникам підприємства, що в свою чергу, порушує права та інтереси працівників ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, передбачені та гарантовані Конституцією України. Скаржник вважає, що державним виконавцем порушені вимоги ч. 4 ст. 57 ЗУ Про виконавче провадження щодо строків надіслання постанови про арешт коштів боржника, а також не враховано норм п.7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про виконавче провадження від 02.06.2016р. №1404-VIII.

ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа посилається на включення останнього до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії субєктів господарювання.

26.09.2017р. судом першої інстанції прийнято ухвалу, що оскаржується.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України).

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

При цьому, за змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження, як спеціальний нормативний акт, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження.

Закон України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р. набрав чинності 05.10.2016р.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р. визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, Закон України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999р., крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

У відповідності до частин 6,7 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р. рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За приписами ст.1 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, яка діяла на момент винесення спірної постанови) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 11 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, яка діяла на момент винесення спірної постанови) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника врегульований ст.52 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст.52 Закону України Про виконавче провадження виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобовязані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобовязані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Таким чином, накладення державним виконавцем арешту на майно боржника здійснюється з метою примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження.

Відповідно до ст.56 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем в т.ч. шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів). Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Оскаржуваною постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках у:

Код фінансової установи: 334851, назва фінансової установи: ПАТ «ПУМБ», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику у межах суми звернення стягнення за простроченими платежами з урахуванням розстрочки виконання судового рішення, встановленої ухвалою господарського суду Донецької області №905/294/15 від 30.05.2016р., а саме: 30692447,24 грн.

Як вбачається з матеріалів справи з рахунків №6738 та № 2603333 здійснюється виплата заробітної плати робітникам підприємства, що підтверджується довідками ПАТ ПУМБ № MPL-52/333 від 03.03.2016р., № MPL-07.3/857 від 21.09.2017р., довідкою ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа від 11.08.2017р. за підписом директора та в.о. головного бухгалтера, а також платіжними дорученнями про перерахування грошових коштів.

При цьому те, що вказані банківські рахунки скаржника призначені саме для виплати заробітної плати встановлено також ухвалою господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. по справі №905/1383/15, яка є чинною на теперішній час.

Факти, встановлені ухвалою господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. по справі №905/1383/15, відповідно до приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 115, ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю, ст.22, ч.ч.1, 6 ст.24, ч.3 ст.15 Закону України Про оплату праці визначено:

- заробітна плата повинна виплачуватись регулярно в робочі дні, в установлені колективним договором або нормативним актом роботодавця строки, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16-ти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

- своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

- суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

- оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949р. № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Отже, виплата підприємством працівникам заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства (юридичної особи), а тому накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача.

Відповідно до п. 9.13. Постанови Пленуму ВГСУ № 9 від 17.10.2012р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За приписами п.32 Інформаційного листа №01-08/369 від 29.06.2010р. ВГСУ Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України, вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Враховуючи те, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що рахунки, відкриті в ПАТ «ПУМБ» №6738 та № 2603333 призначені саме для виплати заробітної плати, державний виконавець не мав законних підстав для накладення арешту на кошти, призначені для оплати праці працівників боржника.

Щодо інших вимог скарги ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, то скаржником не доведено та в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення органом державної виконавчої служби норм Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 21.07.2017р. ВП 50937207 в іншій частині.

Посилання скаржника на помилкове застосування державним виконавцем положень ст. 56 Закону України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016р., як на підставу винесення постанови про арешт коштів боржника, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки згідно із ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми.

В силу норм п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016р., виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За змістом рішення №1-рп/99 від 09.02.1999р. Конституційного Суду України дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, враховуючи, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем після набрання чинності Закону України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016р., посилання на ст.56 вказаного Закону, як на підставу її винесення є правомірним.

Враховуючи, що порушення ВПВР ДДВС України строків надсилання постанови про арешт коштів боржника від 21.07.2017р. не впливає на дійсність та законність оскаржуваної постанови в цілому та має значення лише для відліку строку на її оскарження, посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови обґрунтовано відхилено судом першої інстанції.

Посилання скаржника на включення останнього до реєстру, теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії субєктів господарювання є безпідставними, оскільки, у даному випадку, не впливають на правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Крім того, заборгованість скаржника є реструктуризованою відповідно до ухвали ГСДО від 30.05.2016р., що виключає можливість вчинення виконавчих дій, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 34, ч. 4 ст.35 ЗУ Про виконавче провадження.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь, Донецька область частково, визнано дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_7 щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 21.07.2017р. ВП 50937207 в частині накладення арешту на рахунки №6738 та № 2603333, відкриті в Публічному акціонерному товаристві Перший Український ОСОБА_8, код банку 334851 незаконними та визнано недійсною постанову про арешт коштів боржника від 21.07.2017р. ВП 50937207 в частині накладення арешту на рахунки №6738 та № 2603333, що відкриті в Публічному акціонерному товаристві Перший Український ОСОБА_8, код банку 334851.

Доводи, викладені Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваному процесуальному документі.

За таких обставин, апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Донецької області від 26.09.2017р. у справі №905/294/15 не підлягає задоволенню.

Ухвала господарського суду Донецької області від 26.09.2017р. у справі №905/294/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст. 105, 106, 1212 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Донецької області від 26.09.2017р. у справі №905/294/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 26.09.2017р. у справі №905/294/15 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Судді: Н.М. Дучал

ОСОБА_3