ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. Справа № 917/1353/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Кондра Л.С.

Державного реєстратора апарату Лубенської міської ради: Узварін О.Ю.

третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5: не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 (вх.№ 3273П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 у справі № 917/1353/17

за позовом ОСОБА_6, АДРЕСА_1; адреса для листування: АДРЕСА_2

до ТОВ "Укр-агро-груп", 37500, Полтавська область, м.Лубни, вул. Анатолія Безроди, 24

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Державного реєстратора апарату Лубенської міської ради, 37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 33.

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4

ОСОБА_5

про визнання недійсним рішення загальних зборів

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 917/1353/17 у даній справі (суддя Гетя Н.Г.) провадження у справі припинено.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_6 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) 1600,00 грн. судового збору, сплаченого квитанцією № 81 від 25.07.2017р., оригінал якої знаходиться в матеріалах справи №917/1353/17.

ОСОБА_6 з ухвалою місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та передати справу на розгляд до місцевого господарського суду.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги заявник зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивач фізична особа - не є учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-агро-груп», то відповідно до ст. 1, 21, 12 ПІК України не може бути стороною в господарському процесі. Крім того, не погоджується з висновком стосовно того, що позивачем не надано документального підтвердження (свідоцтво про право на спадщину) про те, що він є спадкоємцем ОСОБА_7 Також, заявник зазначає, що судом першої інстанції не зазначені підстави відмови у задоволенні клопотань позивача про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 та зупинення провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.11.2017. Крім того,даною ухвалою залучено до участі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судове засідання 13.11.2017 представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з'явились, про причини неявки ОСОБА_5 суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання.

Натомість, ОСОБА_4 надіслано клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності зазначених представників за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до п. 4 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

З огляду на викладене, фізичні особи не можуть бути стороною в господарському процесі, за винятком корпоративних спорів між юридичною особою та її учасниками. А учасниками юридичних осіб можуть бути і фізичні особи (ст. 114 ЦК України).

Таким чином, фізична особа може звернутись до суду з позовом у справі, що виникає з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками, за умови, що ця фізична особа є учасником юридичної особи.

Пунктами 4.7, 4.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.0.22016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" роз'яснено, що за змістом статей 130, 147 і 166 ЦК України та статей 55 і 69 Закону України "Про господарські товариства", якими передбачено спадкування саме частки учасника господарського товариства, у разі смерті (ліквідації) учасника ТОВ (ТДВ) спадкоємцем (правонаступником) спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.

Частиною п'ятою статті 147 ЦК України закріплено право учасників ТОВ або ТДВ передбачити у статуті товариства необхідність отримання згоди інших учасників товариства на перехід частки у статутному капіталі до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи.

Після набуття частки в статутному капіталі у спадкоємців (правонаступників) виникає переважне право вступу до цього товариства, передбачене статтею 55 Закону України "Про господарські товариства", проте у цьому разі не йдеться про автоматичне набуття такими спадкоємцями права участі в товаристві.

Прийняття рішення про вступ спадкоємця (правонаступника) до складу учасників ТОВ (ТДВ) належить до компетенції загальних зборів учасників товариства. Отже, лише після прийняття вищим органом ТОВ (ТДВ) позитивного рішення спадкоємець (правонаступник) частки у статутному капіталі може стати учасником відповідного товариства. У свою чергу, товариство може відмовитися від прийняття спадкоємця (правонаступника) до складу учасників. Чинне законодавство не обмежує ТОВ (ТДВ) у такому праві.

У разі відмови правонаступника (спадкоємця) від вступу до ТОВ (ТДВ) або відмови товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала померлому учаснику, реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

Якщо спадкоємець (правонаступник) відмовився від участі у ТОВ (ТДВ) або йому було відмовлено у прийнятті до товариства, до відносин, пов'язаних з виплатою спадкоємцю (правонаступнику) вартості частки майна товариства, за аналогією застосовується стаття 54 Закону України "Про господарські товариства".

Так, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008 № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» визначено, що п. 4 ч. 1 ст.12 ГПК України не підлягає розширеному тлумаченню щодо справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін у справі не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, що вибув. Зокрема, спори за участю спадкоємців учасників господарського товариства, які ще не стали його учасниками, не є підвідомчими (підсудними) господарським судам.

Аналогічна позиція відображена у Рекомендаціях ВГСУ від 28.12.2007 № 04/5/14 «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин», відповідно до яких п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК не відносять до складу сторін корпоративного спору осіб, які мають право на набуття корпоративних прав шляхом вступу до господарського товариства або придбання акцій. Тому господарським судам слід виходити з того, що справи у спорах, пов'язаних із розподілом майна подружжя, вступом до господарських товариств спадкоємців, правонаступників, осіб, яким було відчужено частку у статутному капіталі господарських товариств тощо розглядаються залежно від суб'єктного складу сторін спору загальними або господарськими судами.

У зв'язку з вищенаведеним, важливим аспектом при вирішенні корпоративних спорів є розмежування останніх від суміжних з ними правових спорів.

ОСОБА_6 (позивач по справі) посилається на те, що він є спадкоємцем ОСОБА_7, надаючи в підтвердження цього рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2017 року по справі № 539/248/17, але в матеріалах справи відсутні докази того, що він є учасником ТОВ "Укр-агро-груп", що не заперечується представником позивача.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки позивач ОСОБА_6 не є учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-агро-груп", то відповідно до ст. 1, 21, 12 ГПК України не може бути стороною в господарському процесі.

З огляду на викладене, виходячи із суб'єктного складу сторін, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, тому відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали господарським судом Полтавської області не було не зазначені підстави відмови у задоволенні клопотань позивача про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 та зупинення провадження у справі. В цій частині колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом дійсно не вмотивовано відмову у задоволенні зазначених клопотань, однак це порушення не призвело до прийняття неправильного рішення, в силу чого не може бути підставою скасування оскарженої ухвали.

Отже, господарським судом Полтавської області при винесенні оскаржуваної ухвали дотримано вимоги матеріального та процесуального права, доводи апелянта не містять правового підґрунтя та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали по даній справі.

Керуючись статтями 22, 99, 102, п. 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 у справі № 917/1353/17 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 у справі № 917/1353/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.