КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Справа№ 925/716/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представник за дорученням;

від відповідача :Геращенко М.В. - представник за доврученням;

від третьої особи: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 року

у справі № 925/716/17 (суддя: Васянович А.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

про стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди, усунення перешкод в здійсненні підприємницької діяльності та відновлення енергопостачання.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (далі - третя особа) про компенсування позивачу за рахунок відповідача матеріальні збитки понесені позивачем в результаті протиправних дій відповідача в сумі 428,17 грн; зобов'язання відповідача за власний рахунок відновити енергопостачання до магазинів позивача, які розташовані в плані під літерою М-І; компенсування втраченої вигоди, яку не отримав позивач в результаті не виконання угод на поставку, закупівлю товару в сумі 140 000, грн за рахунок відповідача; компенсування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоду за порушення його ділової репутації, підрив довіри в розмірі двох тисяч мінімальних заробітних плат або 640 000,00 грн за рахунок відповідача; зобов'язання відповідача не вчиняти будь-яких дій по перешкоджанню підприємницької діяльності позивача.

20.07.2017 року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд: компенсувати втрачену вигоду, яку не отримав позивач в результаті не виконання угод на поставку, закупівлю товару в сумі 361000,00 грн за рахунок відповідача.

10.08.2017 року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог щодо розрахунків збитків, в якій останній просив суд компенсувати позивачу за рахунок відповідача матеріальні збитки понесені позивачем в результаті протиправних дій відповідача в сумі 281105,00 грн; зобов'язати відповідача за власний рахунок відновити енергопостачання до магазинів позивача, які розташовані в плані під літерою М-І; компенсувати втрачену вигоду (не отриманий прибуток), яку не отримав позивач в результаті не виконання угод на поставку, закупівлю товару в сумі 771000,00 грн. за рахунок відповідача; компенсувати позивачу за рахунок відповідача моральну шкоду за порушення його ділової репутації, підрив довіри в розмірі двох тисяч мінімальних заробітних плат або 640 000,00 грн за рахунок відповідача.

Водночас, від вимоги про зобов'язання відповідача не вчиняти будь-яких дій по перешкоджанню підприємницької діяльності позивача, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у заяві від 10.08.2017 року не відмовився, а тому спір судом розглядається з урахуванням даної вимоги.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач перешкоджає підприємницькій діяльності позивача в результаті чого позивачу нанесені збитки, моральні збитки та порушена його ділова репутація.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 року у справі №925/716/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржник, зазначив, що суд першої інстанції безпідставно врахував припис ДСНС №398 від 28.10.2016 року, при встановленні ступеню обґрунтованості відповідних позовних вимог.

Також, скаржник вказав, що в рішенні не зазначено на підставі яких доказів суд дійшов висновку, що саме електролінія, яку спорудило ПАТ «Черкасиобенерго» до магазинів позивача, є тією електролінією, яка вказана в приписі (ряд 12 місце 21).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 року у справі № 925/716/17 прийнято до провадження.

У судовому засіданні 14.11.2017 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.11.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін, зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Представник третьої особи у судове засідання 14.11.2017 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 31.10.2017 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, представник третьої особи не скористався належними йому процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 14.11.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

15.03.2004 року Товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" було надано дозвіл позивачу (Фізична особа-підприємець ОСОБА_2) на використання опори електропередач для закріплення електричного проводу, що буде подавати електроенергію до приміщення магазину фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

16.03.2004 року Черкаським міським районом електричних мереж Відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго" було виготовлено технічні умови за №ЧК-3178 на електропостачання нежитлового приміщення приватного підприємця ОСОБА_2 Місцезнаходження об'єкта: АДРЕСА_1

Крім того, 16.03.2004 року між Черкаським міським районом електричних мереж відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (найменування товариства в подальшому було перейменовано на публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго") (виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір про приєднання до електромереж №3178.

Згідно п. 1.1. вказаного договору замовник виконує в повному обсязі вимоги технічних умов №ЧК-3178 від 16.03.2004 року на підключення власних електроустановок до електромереж виконавця в термін до 16.03.2006 року.

Виконавець здійснює підключення електроустановок замовника до своїх електричних мереж після укладення замовником договору про постачання електричної енергії та оплати ним послуг з підключення (п. 1.2. договору).

В подальшому 09.04.2004 року між Відкритим акціонерним товариством "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж (електропостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії за №2818.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, саме на спірний об'єкт з квітня 2004 року поставлялась електроенергія згідно договору від 09.04. 2004 року за №2818.

Згідно додатку №8 до договору №2818 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" межа відповідальності за стан та обслуговування електромереж та установок встановлюється на приєднанні КЛ-0,4 кВ до ПЛ - 0,4 кВ від ТП-565.

Електропередавальна організація несе відповідальність за технічний стан та експлуатацію ТП-565 та ПЛ - 0,4 кВ до межі балансової належності.

Споживач несе відповідальність за технічний стан та експлуатацію КЛ-04 кВ, ВРУ-0,4 кВ та прилад обліку, а також все ел. господарство після нього, відповідно до схеми на акті та згідно правил.

У своєму позові фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зазначав, що виявивши 07.06.2017 року пошкодження електролінії, останній звернувся до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" з проханням відновити енергопостачання, однак керівник відповідача не допустив бригади ремонтників для виконання необхідних ремонтних робіт.

В результаті таких дій відповідача, позивачу було нанесено матеріальні збитки та завдано моральну шкоду, а також чиняться перешкоди в господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у період з 24.10.2016 року по 28.10.2016 року Черкаським міськрайонним відділом ДСНС України в Черкаській області було проведено планову перевірку щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, що підтверджується актом перевірки.

За результатами перевірки складено Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 398 від 28.10. 2016 року (а.с. 15-160).

У вказаному приписі зазначено порушення допущенні Товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" та відповідно ті заходи, які необхідно вжити для їх усунення.

Згідно п. 11 Припису, вказано "Ряд 12, місце 21". Заборонити експлуатацію кабелю, що пошкоджений або такий, що в процесі експлуатації втратив захисні властивості ізоляцією - порушення правил пожежної безпеки в Україні Розділ IV п. 1.18."

З метою дотримання правил безпеки було здійснено демонтаж залишків кабелю після його пошкодження, що було в свою чергу оформлено актом від 07.06.2017 року.

Так, за твердженням скаржника останній користується магазином та є його фактичним власником на підставі п.2.1 договору будівельного підряду від 03.11.2005 року, оскільки замовник будівництва - товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" до цього часу не розрахувався за виконану роботу.

Так, 03.11.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЇЛ" (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (підрядник) було укладено договір будівельного підряду, згідно умов якого замовник замовив підряднику будівництво нового приміщення магазину загальною площею 253 кв.м. (в який входить приміщення газової котельні та її обладнання з газовим котлом, сигналізацією, санвузла, проведення та підключення до газової магістралі трубами, проведення та підключення до водопостачання, проведення та підключення до каналізаційної мережі, проведення та підключення до електропостачання) на земельній ділянці, що належить замовнику на підставі рішення міськвиконкому, який виконує будівництво із своїх матеріалів та на свій ризик та передає об'єкт замовнику, який сам здає об'єкт в експлуатацію.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.04.2017 року у справі №925/237/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" про визнання за позивачем права власності на магазин та теплогенераторну, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та позначені в плані під літ. М - І у задоволенні позову відмовлено повністю.

У вказаному рішенні суд Черкаської області звернув увагу на те, що позивач в процесі розгляду даної справи не подав належних та допустимих доказів підписання акту (чи актів) виконаних підрядних робіт за договорами будівельного підряду від 24.08.2003 року та від 03.11.2005 року, які б підтверджували фактичне здійснення будівництва саме магазинів площею 178,75 кв. м. та 253 кв.м. і саме підприємцем ОСОБА_2 Посилання позивача лише на вказані договори підряду як на підставу наявності у нього права власності на вказані магазини є безпідставним та необґрунтованим, оскільки саме по собі укладення договору підряду не може свідчити про виконання роботи, не вказує, яка саме робота виконана, її об'єми, вартість і чи взагалі якась робота була виконана. У обох договорах підряду зазначається про обов'язковість складання та підписання акту виконаних робіт, який позивачем не поданий.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 року рішення суду від 21.04.2017 року за №925/237/17 залишено без змін.

Так, суд першої інстанції правильно встановив, що спір між сторонами виник щодо електропостачання приміщень право власності на які оспорювалось в судовому порядку.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що звертаючись до суду з вищевказаним позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 просив визнати право власності на магазин та теплогенераторну, що позначені в плані під літ. М - І, а в проекті генерального плану ринку як ряд НОМЕР_1 про що було зазначено в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що в рішенні не вмотивовано на підставі яких доказів суд дійшов висновку, що саме електролінія, яку спорудило ПАТ «Черкасиобенерго» до магазинів позивача, є тією електролінією, яка вказана в приписі (ряд 12 місце 21).

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що рішенням Господарського суду Черкаської області зі справи №16/1098 від 24.06.2010 року визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" право власності на самочинно збудоване майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1, у тому числі на магазин та теплогенераторну літ. "М-І".

Дане рішення набрало законної сили 06.07.2010 року і є обов'язковим до виконання на свій території України.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, слід дійти висновку, що з моменту набрання рішення суду зі справи №16/1098 законної сили власником нежитлових приміщень, в які з квітня 2004 року поставлялась електроенергія та які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 і позначені в плані під літ. М - І є відповідач.

Так, спір між сторонами даної справи виник з приводу пошкодження лінії електропередач, по яких поставлялася електроенергія до магазину, що на даний час належить відповідачу.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що позивач просить суд, зокрема, зобов'язати відповідача за власний рахунок відновити енергопостачання до магазинів, які розташовані в плані під літерою "М-І".

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, як це зокрема передбачено ст. 319 Цивільного кодексу України.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги письмові пояснення третьої особи (наявні в матеріалах справи) відповідно до яких згідно умов договору №4681 споживач - фізична особа-підприємець ОСОБА_6 є власником (балансоутримувачем) повітряних кабельних ліній ПКЛ-0,38/0,22 кВ від РУ-0,4 кВ ТП-565 до ВРУ-0,4 кВ об'єктів авторинку та платної автостоянки: саме ВРУ-0,4 кВ з приладами обліку та все внутрішнє електрогосподарство.

Згідно п. 1.5. ПКЕЕ у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань уносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору (додаток 1) укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 може бути укладений договір про технічне забезпечення електропостачання, в якому сторони самостійно врегульовують свої взаємовідносини, зокрема і питання припинення та обмеження постачання електричної енергії.

Згідно пунктів 23, 24 Правил охорони електричних мереж енергопідприємства мають право припиняти або обмежувати електропостачання споживачів, що порушили Правила.

Відновлення електропостачання здійснюється після усунення порушень та відшкодування підприємствам, які експлуатують електричні мережі, заподіяних матеріальних втрат, а також вартості робіт з ввімкнення до електромережі згідно з укладеними договорами.

Відповідальність юридичних та фізичних осіб за порушення Правил, склад правопорушень і злочинів та порядок притягнення осіб, що їх вчинили, до адміністративної та кримінальної відповідальності визначаються згідно з чинним законодавством.

Матеріали справи не містять, а позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України того, що посадових осіб відповідача було притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за пошкодження електромережі чи привласнення електрокабеля. Тобто, що в даному випадку було здійснено крадіжку чужого майна чи було навмисно пошкоджено лінію електропередач певними особами.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач не є особою, що зобов'язана самостійно відновити енергопостачання до магазину, який розташований в плані під літерою "М-І" та на даний час належить самому відповідачу.

Також є безпідставними вимоги позивача про зобов'язання відповідача не вчиняти будь-яких дій по перешкоджанню підприємницької діяльності позивача, оскільки жодних належних та допустимих доказів того, що на даний час позивач правомірно, на підставі правовстановлюючого документу чи будь-якої іншої цивільно-правової угоди, (зокрема договору оренди) користується майном відповідача (магазином), та здійснює в ньому свою підприємницьку діяльність матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до пункту 9.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року №6 "Про судове рішення", у рішенні про вчинення певних дій або про припинення певних дій зазначається відповідний припис, наприклад: "Такому-то звільнити таке-то приміщення (із зазначенням його найменування, місцезнаходження згідно з поштовою адресою, площі)", "Такому-то припинити такі-то дії, які перешкоджають доступу такого-то у приміщення (із зазначенням тих же даних про приміщення)", строк виконання, тощо.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції та в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду не зазначав, які саме дії відповідач повинен припинити у своєму магазині, чи на земельній ділянці, яка знаходиться у відповідача в користуванні, щоб це не перешкоджало здійсненню підприємницької діяльності позивача.

Доводи позивача стосовно того, що на підставі дозволу від 15.03.2004 року відповідач згідно ч.1 ст. 404 Цивільного кодексу України надав позивачу дозвіл на право користування належною йому земельною ділянкою для прокладання та експлуатації ліній електропередач є помилковими, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до положень цивільного законодавства сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом, або рішенням суду.

Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно, як це зокрема було передбачено ст. 402 Цивільного кодексу України в редакції станом на 15.03.2004 року.

Тобто, земельного сервітуту між сторонами встановлено не було.

Станом на березень 2004 року відповідач лише надав дозвіл на використання своїх електроопор для прокладання електрокабелю до об'єкту, що будувався, та на той час не мав статусу "нерухомого майна", оскільки не був побудованим та введеним в експлуатацію.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування збитків та моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, під збитками розуміються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За загальним правилом збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Так, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

У відповідності з ч. 2 названої норми Закону, під збитками розуміються, зокрема, витрати, зроблені управненою стороною, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 218 Господарського кодексу України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв'язок між ними; вина.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Матеріали справи не містять, а позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів (договір купівлі-продажу товару з контрагентами, розірвання договорів купівлі-продажу товару зі своїми контрагентами, у зв'язку з порушенням строків поставки з причин відсутності електроенергії, тощо), що підтверджують понесення позивачем прямі збитків в розмірі 281105,00 грн.

Крім того, оскільки, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують понесення позивачем витрат та розрахунок упущеної вигоди (доходу) в розмірі 771000,00 грн, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 640 000,00 грн моральної шкоди, з огляду на наступне.

В обґрунтування даних вимог позивач зазначив, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає в приниженні престижу та ділової репутації, як добросовісного підприємця, позивач зазнав душевних страждань, він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2-ї категорії та дії відповідача призвели до погіршення його самопочуття.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч 2 ст. 23 Цивільного кодексу України другої моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - постанова Пленуму) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно - правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму також зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, чи близьких родичів, а також у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Тобто дана норма стосується моральної шкоди завданої фізичній особі, а не суб'єкту підприємницької діяльності фізичній особі - підприємцю.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, останні не місять, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що останній поніс втрати немайнового характеру в розмірі 640 000,00 грн та у чому саме полягає моральна шкода, завдана йому як підприємцю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 року у справі №925/716/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 року у справі №925/716/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/716/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич