ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Справа № 924/254/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Нєсвєтової Н.М.,
Карабаня В.Я.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Медтехніка-сервіс"
на рішення та постановуГосподарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017
у справі№ 924/254/17 Господарського суду Хмельницької області
за позовомКрасилівського районного Центру первинної медико-санітарної допомоги Красилівської районної ради Хмельницької області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Медтехніка-сервіс"
простягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 78771,29 грн.,
за участю представників сторін:від позивача: не з'явилися, від відповідача: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Красилівський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги Красилівської районної ради Хмельницької області у березні 2017 звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медтехніка-сервіс", з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, 78771,29 грн. заборгованості з орендної плати за договором від 06.11.2013 № 11-МТС.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 у справі № 924/254/17 (суддя Танасюк О.Є.) позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медтехніка-сервіс" на користь Красилівського районного Центру первинної медико-санітарної допомоги Красилівської районної ради Хмельницької області 78771, 29 грн. заборгованості з орендної плати; 1600 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі № 924/254/17 (у складі колегії суддів: головуючий -Розізнаної І.В., суддів: Бучинської Г.Б., Мельник О.В. ) рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 у справі № 924/254/17 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі № 924/254/17, Товариство з обмеженою відповідальністю "Медтехніка-сервіс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі № 924/254/17 скасувати, і прийняти нове рішення про відмову від позову.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між Красилівським районним Центром первинної медико-санітарної допомоги Красилівської районної ради Хмельницької області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медтехніка-сервіс" (орендар) 06.11.2013 укладено договір № 11-МТС оренди індивідуально визначеного майна (нерухомого або іншого) спільної власності територіальних громад Красилівського району.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - частину приміщення поліклініки (гардеробна) площею 18 кв.м., для здійснення роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами, що розміщене за адресою: м. Красилів, вул. Центральна, 32, що перебуває на балансі Красилівського районного Центру первинної медико-санітарної допомоги Красилівської районної ради Хмельницької області та знаходиться у спільній власності територіальних громад Красилівського району.

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата визначається за результатами конкурсу на право оренди майна 28.10.2013 і становить без ПДВ за перший місяць оренди 5010 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору орендна плата перераховується на рахунок орендодавця і спрямовується на поповнення обігових коштів не пізніше 20 числа поточного місяця.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. При від'ємному значенні індекс інфляції не враховується (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору орендар зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 10.1. договір набуває чинності з 14.01.2014 і діє до 13.12.2016 включно. Договір вважається продовженим на аналогічний термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність його перегляду.

Договір підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

Відповідно до акта приймання-передачі від 14.01.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято частину приміщення поліклініки (гардеробна) площею 18 кв.м., для здійснення роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами. Акт приймання-передачі підписано орендодавцем та орендарем та скріплено їх печатками.

За користування орендованим приміщенням позивачем пред'явлено відповідачу рахунки на оплату орендної плати, зокрема: за січень 2014 року - рахунок № 127 від 22.01.2014 на суму 2914,84 грн.; за лютий 2014 року - рахунок № 127 від 24.02.2014 на суму 5030,04 грн.; за березень 2014 року - рахунок № 127 від 24.03.2014 на суму 5060,22 грн.; за квітень 2014 року - рахунок № 127 від 24.04.2014 на суму 5171,55 грн.; за травень 2014 року - рахунок № 127 від 21.05.2014 на суму 5342,21 грн.; за червень 2014 року - рахунок № 127 від 17.06.2014 на суму 5545,21 грн.; за липень 2014 року - рахунок № 127 від 18.07.2014 на суму 5600,66 грн.; за серпень 2014 року - рахунок № 127 від 15.08.2014 на суму 5623,06 грн.; за вересень 2014 року - рахунок № 127 від 17.09.2014 на суму 5668,04 грн.; за жовтень 2014 року - рахунок № 127 від 20.10.2014 на суму 5832,41 грн.; за листопад 2014 року - рахунок № 127 від 19.11.2014 на суму 5972,40 грн.; за грудень 2014 року - рахунок № 127 від 09.12.2014 на суму 6085,88 грн.; за січень 2015 року - рахунок № 127 від 16.01.2015 на суму 6268,46 грн.; за лютий 2015 року - рахунок № 127 від 18.02.2015 на суму 6462,78 грн.; за березень 2015 року - рахунок № 127 від 19.03.2015 на суму 6805,30 грн.; за квітень 2015 року - рахунок № 127 від 17.04.2015 на суму 7540,27 грн.; за травень 2015 року - рахунок № 127 від 15.05.2015 на суму 8595,91 грн.; за червень 2015 року - рахунок № 127 від 19.06.2015 на суму 8785,02 грн.; за липень 2015 року - рахунок № 127 від 16.07.2015 на суму 8820,16 грн.; за серпень 2015 року - рахунок № 127 від 14.08.2015 на суму 8820,16 грн.; за вересень 2015 року - рахунок № 127 від 15.09.2015 на суму 8820,16 грн.; за жовтень 2015 року - рахунок № 127 від 19.10.2015 на суму 9023,02 грн.; за листопад 2015 року - рахунок № 127 від 16.11.2015 на суму 9023,02 грн.; за грудень 2015 року - рахунок № 127 від 08.12.2015 на суму 9203,48 грн.; за січень 2016 року - рахунок № 127 від 21.01.2016 на суму 9203,48 грн.; за лютий 2016 року - рахунок № 4 від 17.02.2016 на суму 9203,48 грн.; за березень 2016 року - рахунок № 4 від 21.03.2016 на суму 9203,48 грн.; за квітень 2016 року - рахунок № 4 від 18.04.2016 на суму 9203,48 грн.; за травень 2016 року - рахунок № 4 від 17.05.2016 на суму 9203,48 грн.; за червень 2016 року - рахунок № 4 від 13.06.2016 на суму 9203,48 грн.; за липень 2016 року - рахунок № 4 від 19.07.2015 на суму 9203,48 грн.; за серпень 2016 року - рахунок № 4 від 16.08.2016 на суму 9203,48 грн.; за вересень 2016 року - рахунок № 4 від 14.09.2016 на суму 9203,48 грн.; за жовтень 2016 року - рахунок № 4 від 18.10.2016 на суму 9203,48 грн.; за листопад 2016 року - рахунок № 4 від 21.11.2016 на суму 9203,48 грн.; за грудень 2016 року - рахунок № 4 від 12.12.2016 на суму 9203,48 грн.; за січень 2017 року - рахунок № 4 від 20.01.2017 на суму 9286,31 грн.; за лютий 2017 року - рахунок № 4 від 17.02.2017 на суму 9388,47 грн. Загалом, за період з січня 2014 року по лютий 2017 року позивачем було пред'явлено для оплати рахунки на суму 291130, 80 грн.

За період з квітня 2014 року по лютий 2017 року відповідачем сплачено орендну плату за користування приміщенням у розмірі 212359,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості з орендної плати, станом на 12.05.2017.

Позивач 23.02.2016 звернувся до відповідача з претензією № 154 про сплату 19250,18 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди № 11-МТС від 06.11.2013.

Позивач 25.01.2017 звернувся до відповідача з листом № 74, в якому просить сплатити 71667,46 грн. заборгованості з орендної плати за договором, 1228,92 грн. 3% річних та 5608,85 грн. інфляційних нарахувань; залишити орендоване приміщення у зв'язку з припиненням дії договору або звернутися до Центру для укладення нового договору оренди майна.

Листом від 24.04.2017 № 275 позивачем повідомлено суду, що договір оренди від 06.11.2013 № 11-МТС, який укладений між сторонами автоматично пролонговано відповідно до п.п. 10.1, п. 10 даного договору та ст. 764 Цивільного кодексу України.

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 78771,29 грн. заборгованості з орендної плати відповідно до договору оренди № 11-МТС від 06.11.2013.

Судами встановлено, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань у силу ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма міститься в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

Судами встановлено, що за своєю правовою природою між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення, що належить до комунальної власності, тому до спірних правовідносин слід застосувати Закон України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 3 даного Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, а ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлений обов'язок орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності та в строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються, зокрема органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 затверджено Методику розрахунку розміру орендної плати та пропозиції її розподілу.

Відповідно до п. 12 Методики розрахунком орендної плати за перший місяць оренди чи після перегляду розміру орендної плати визначається розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку за такою формулою: розмір річної орендної плати, визначений за цією Методикою, гривень "розділити на" 12 "помножити на" індекс інфляції за період з дати проведення незалежної або стандартизованої оцінки до базового місяця розрахунку орендної плати "помножити на" індекс інфляції за базовий місяць розрахунку орендної плати.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди.

Відповідно до п. 13 Методики розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Положення Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу відокремлює поняття базового місяця, від першого місяця та наступні за ним місяці.

При цьому при визначенні орендної плати за перший місяць оренди враховується індекс інфляції за період, що минув з дати оцінки майна. У подальшому при сплаті орендної плати щомісяця із наростаючим підсумком враховується індекс інфляції.

Пунктом 9 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" дію норми ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зупинено на 2016 рік у частині індексації орендної плати.

Суди дійшли до правильного висновку, що орендна плата за оренду комунального майна в 2016 повинна нараховуватись без врахування індексу інфляції.

Судами встановлено, що п.п. 3.1., 3.4. договору сторонами передбачено, що орендна плата становить без ПДВ за перший місяць оренди 5010 грн., орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.4. договору позивачем визначено розмір орендної плати шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції та у подальшому визначено розмір орендної плати шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. З розрахунку заборгованості з орендної плати поданого позивачем, судами встановлено, що орендна плата в 2016 року позивачем нараховувалась без врахування індексу інфляції.

Судами встановлено, щ за період з січня 2014 року по лютий 2017 року позивачем виставлено відповідачу для оплати рахунки на суму 291130, 80 грн. За період з квітня 2014 року по лютий 2017 року відповідачем сплачено орендну плату за користування приміщенням у розмірі 212359,50 грн. (5010 грн. щомісяця) без врахування індексу інфляції.

Беручи до уваги п. 3.4. договору, ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", положення Методики розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу, яку затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 та п. 9 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", суд апеляційної інстанції вважає правомірно, що позивачем правомірно здійснювалася індексація орендної плати за 2014, 2015 та 2017 роки, а орендна плата в 2016 нараховувалася без врахування індексу інфляції, виходячи з розміру орендної плати за грудень 2015 у сумі 9203,48 грн. Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України сплати відповідачем орендної плати у встановленому розмірі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що позов про стягнення з відповідача 78771,29 грн. заборгованості з орендної плати підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції правомірно не прийнято до уваги доводи скаржника, що розмір орендної плати за кожний місяць 2016 повинен становити 5010 грн., а за 2017 повинен визначатися з урахуванням інфляції, але виходячи з суми орендної плати 5010 грн., тобто без наростаючого підсумку з урахуванням індексу інфляції, оскільки це суперечать положенням Методики розрахунку розміру орендної плати та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою КМУ № 786, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умовам договору оренди № 11-МТС від 06.11.2013.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення;

3) скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції;

4) скасувати рішення першої інстанції, постанову апеляційної інстанції повністю або частково і припинити провадження у справі чи залишити позов без розгляду повністю або частково;

5) змінити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції;

6) залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі № 924/254/17 Господарського суду Хмельницької області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 та постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі № 924/254/17 Господарського суду Хмельницької області підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медтехніка-сервіс" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі № 924/254/17 Господарського суду Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі № 924/254/17 Господарського суду Хмельницької області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Нєсвєтова Н.М.
Карабань В.Я.