ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Справа № 910/16430/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акумуляторний завод "САДА"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 16.11.2016
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.06.2017
у справі№ 910/16430/16 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа-1); 2. ОСОБА_4 (третя особа-2)
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача1. Приватне акціонерне товариство "Акумуляторний завод "САДА" (третя особа-3); 2. ОСОБА_5 (третя особа-4); 3. ОСОБА_6 (третя особа-5);
4. ОСОБА_7 (третя особа-6);
5. ОСОБА_8 (третя особа-7);
6. ОСОБА_9 (третя особа-8);
7. ОСОБА_10 (третя особа-9);
8. ОСОБА_11 (третя особа-10);
9. ОСОБА_12 (третя особа-11);
10. ОСОБА_13 (третя особа-12)
провизнання недійсною заяви,
за участю представників:
від позивачаОСОБА_14
від відповідачаОСОБА_15
від третьої особи-1ОСОБА_16
від третьої особи-2ОСОБА_4
від третьої особи-3ОСОБА_17, ОСОБА_18
від третьої особи-4не з'явився
від третьої особи-5не з'явився
від третьої особи-6не з'явився
від третьої особи-7не з'явився
від третьої особи-8не з'явився
від третьої особи-9не з'явився
від третьої особи-10не з'явився
від третьої особи-11не з'явився
від третьої особи-12не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" (далі - ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ") про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого відповідачем у вигляді заяви про припинення зобов'язання зарахуванням у порядку ст. 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) від 02.06.2015, поданої на адресу позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі № 910/16430/16 (суддя Лиськов М.О.) позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено повністю. Визнано недійсним односторонній правочин, вчинений ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" у вигляді заяви про припинення зобов'язання зарахуванням у порядку ст. 601 ЦК України від 02.06.2015, поданої на адресу позивача.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 (колегія суддів у складі: Сухового В.Г. - головуючого, Коротун О.М., Іоннікової І.А.) рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі № 910/16430/16 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2016 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 у справі № 910/16430/16, Приватне акціонерне товариство "Акумуляторний завод "САДА" (далі - ПрАТ "Акумуляторний завод "САДА") звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначені судові акти і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.10.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ПрАТ "Акумуляторний завод "САДА" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 17.10.2017 о 09 год. 50 хв.

13.10.2017 до Вищого господарського суду України від ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" надійшов відзив на касаційну скаргу у справі № 910/16430/16, у якому відповідач з доводами касаційної скарги ПрАТ "Акумуляторний завод "САДА" погоджується і просить суд скасувати оскаржувані рішення та постанову і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відмовити у повному обсязі.

У письмових поясненнях на касаційну скаргу у справі № 910/16430/16, поданих до Вищого господарського суду України 17.10.2017, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб проти касаційної скарги ПрАТ "Акумуляторний завод "САДА" заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувані судові акти - без змін.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 17.10.2017 продовжено строк розгляду касаційної скарги ПрАТ "Акумуляторний завод "САДА" на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 у справі № 910/16430/16 на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд касаційної скарги на 14.11.2017 о 10 год. 10 хв.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак треті особи-4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористались.

Заслухавши представників позивача, відповідача, третьої особи-1, третьої особи-3 та третю особу-2, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановили господарські суди попередніх інстанцій, 06.10.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", та Закритим акціонерним товариством Акумуляторним заводом "САДА", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акумуляторний завод "САДА" (далі - ПАТ Акумуляторний завод "САДА"), був укладений договір про мультивалютну кредитну лінію № 48-10/06 (далі - Кредитний договір).

15.05.2015 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (Первісний кредитор) та ТОВ "Факторингова компанія " ФК ФАКТОРИНГ " (Новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом (далі - Договір відступлення).

Відповідно до п. 1.1 Договору відступлення Первісний кредитор (позивач) передає, а Новий кредитор (відповідач) набуває всі права вимоги та інші права, що належать Первісному кредитору в момент укладення цього Договору або можуть виникнути в майбутньому на підставі договору про мультувалютну кредитну лінію № 48-10/06 від 06.10.2006 (Основний договір) з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеного між Первісним кредитором та Боржником (ПАТ Акумуляторним заводом "САДА").

Згідно з п. 1.2 Договору відступлення за цим Договором Новий кредитор одержує усі права (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором.

Відступлення права вимоги за Основним договором (Кредитним договором) здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи:

- право вимоги на суму основного зобов'язання за кредитом на момент підписання цього Договору в сумі 1 542 456,70 дол. США, що згідно з офіційним курсу Національного банку України (далі - НБУ) станом на 15.05.2015 еквівалентно 31 727 305,50 грн.;

- право вимоги на суму відсотків за користування кредитом на момент підписання цього Договору в сумі 10 897,57 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 15.05.2015 еквівалентно 224 155,75 грн. До переходу права вимоги за цим Договором до Нового кредитора Первісний кредитор продовжує нарахування відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим до Нового кредитора не переходить право нарахування відсотків. У разі переходу до Нового кредитора права на частину вимоги, відсотки за користування кредитором нараховуються Первісним кредитором тільки на частину вимоги, що залишилася не оплаченою та права на яку не перешли до Нового кредитора. Після переходу права вимоги до Нового кредитора нарахування відсотків припиняється;

- право вимоги на пеню на момент підписання цього Договору в сумі 435,51 грн. (п. 1.3 Договору відступлення).

Згідно з п. 1.4 Договору відступлення права, що визначені Основним договором (Кредитним договором), з урахуванням положень п.п. 1.2, 1.3 цього Договору, переходять до Нового кредитора в день проведення оплати (сплати ціни відступлення) в сумі та в строк, які зазначені в п.п. 2.1, 2.2 цього Договору.

У разі несплати ціни відступлення в сумі та в строк, які зазначені в п. 2.1 та. 2.2 цього Договору, Новий кредитор набуває право вимоги тільки на частину права вимоги, яка буде фактично оплачена станом на 31.05.2015. В іншій (неоплаченій) частині Новий кредитор втрачає право вимоги, а цей Договір втрачає в цій (неоплаченій) частині свою силу без підписання будь-яких додаткових угод.

Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення, відступлення прав вимоги здійснюється на платній основі. Ціна відступлення права вимоги становить еквівалент 1 553 354,27 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 15.05.2015 еквівалентно 31 951 461,25 грн., яка сплачується Новим кредитором на користь Первісного кредитора шляхом безготівкового перерахування на рахунок № 373989999, відкритий у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", МФО 326933, . Ціна відступлення може сплачуватися частинами за умови, що останній платіж буде проведений у строк, визначений у п. 2.2 цього Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору відступлення строк сплати ціни відступлення в сумі, яка вказана в п. 2.1 цього Договору, становить до 31 травня 2015 року.

Відповідач у період з 22 по 29 травня 2015 року здійснив часткову оплату за Договором відступлення в сумі 16 893 024,31 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Також господарськими судами попередніх інстацій встановлено, що між ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_24.), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_27), ОСОБА_8 (далі - ОСОБА_26), ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_25) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" виникли договірні відносини щодо розміщення вкладів зазначених фізичних осіб в установі Банку на підставі договорів-заяв, а саме:

- № 313731/38798/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті від 17.11.2014, розмір вкладу за яким - 200 000,00 євро, строк дії - 22.11.2015;

- № 313731/15051/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті від 26.01.2015, розмір вкладу за яким - 204 565,00 дол. США, строк дії - 31.01.2016;

- № 313731/52040/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті від 15.12.2014, розмір вкладу за яким - 200 000,00 дол. США, строк дії - 20.12.2015.

- № 313731/22550/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті від 11.08.2014, розмір вкладу за яким - 220 362,00 євро, строк дії - 16.08.2015.

15.05.2015 фізичними особами ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на адресу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було подано заяви-вимоги про дострокове повернення вкладу, відповідно до яких вкладники вимагали на підставі ст. 1060 ЦК України достроково, а саме 28.05.2015, повернути їм вклади та сплатити нараховані проценти з урахуванням умов договорів вкладу.

Між ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" (Новий кредитор) та ОСОБА_5 (Первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги від 29.05.2015 (далі - Договір відступлення вкладу-1), за яким відступаються права, що належать Первісному кредитору в момент укладення цього Договору або можуть виникнути в майбутньому на підставі договору-заяви № 313731/15051/370-15 на банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті від 26.01.2015 (далі - Договір на банківський вклад-1). Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення вкладу-1 за відступлення права вимоги Первісного кредитора до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за Договором на банківський вклад-1 Новий кредитор сплачує Первісному кредитору 4 246 930,65 грн. без ПДВ у строк не пізніше 29.05.2015.

Між ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" (Новий кредитор) та ОСОБА_6 (Первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги від 29.05.2015 (далі - Договір відступлення вкладу-2), за яким відступаються права, що належать Первісному кредитору в момент укладення цього Договору або можуть виникнути в майбутньому на підставі договору-заяви № 313731/22550/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті від 11.08.2014 (далі - Договір на банківський вклад-2). Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення вкладу-2 за відступлення права вимоги Первісного кредитора до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за Договором на банківський вклад-2 Новий кредитор сплачує Первісному кредитору 4 691 157,04 грн. без ПДВ не пізніше 29.05.2015.

Між ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" (Новий кредитор) та ОСОБА_7 (Первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги від 29.05.2015 (далі - Договір відступлення вкладу-3), за яким відступаються права, що належать Первісному кредитору в момент укладення цього Договору або можуть виникнути в майбутньому на підставі договору-заяви № 313731/38798/370-14 на банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті від 17.11.2014 (далі - Договір на банківський вклад-3). Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення вкладу-3 за відступлення права вимоги Первісного кредитора до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за Договором на банківський вклад-3 Новий кредитор сплачує Первісному кредитору 4 352 137,69 грн. без ПДВ у строк не пізніше 29.05.2015.

Між ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" (Новий кредитор) та ОСОБА_8 (Первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги від 29.05.2015 (далі - Договір відступлення вкладу-4), за яким відступаються права, що належать Первісному кредитору в момент укладення цього Договору або можуть виникнути в майбутньому на підставі договору-заяви № 313731/52040/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті від 15.12.2014 (далі - Договір на банківський вклад-4). Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення вкладу-4 за відступлення права вимоги Первісного кредитора до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за Договором на банківський вклад-4 Новий кредитор сплачує Первісному кредитору 2 541 679,70 грн. без ПДВ не пізніше 29.05.2015.

Також, 29.05.2015 між ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" та ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з кожним окремо, були укладені договори про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом, за якими відповідачем відступлено зазначеним фізичним особам право вимоги та інші права за Кредитним договором (договором про мультивалютну кредитну лінію № 48-10/06 від 06.10.2006), а також Договором відступлення (договором про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом від 15.05.2015).

Так, між ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" та ОСОБА_5 було укладено договір від 29.05.2015 про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом (далі - Договір відступлення за фінансовим кредитом-1) та додатковий договір до нього.

Згідно з п.п. 1.1 та 1.3 Договору відступлення за фінансовим кредитом-1 відповідач передає в частковому обсязі ОСОБА_5 право вимоги та інші права, що належать відповідачу в момент укладення цього Договору та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, на суму основного зобов'язання за кредитом на момент підписання цього Договору в сумі 201 771,42 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2015 еквівалентно 4 246 930,65 грн., та право вимоги процентів за користування кредитом у розмірі 2 923,82 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2015 еквівалентно 61 541,23 грн., нарахованих на момент переходу прав.

Відповідно до п.п. 2.1 та 2.2 Договору відступлення за фінансовим кредитом-1 за відступлення права вимоги ОСОБА_5 сплачує 4 246 930,65 грн. у строк до 29.05.2015 включно. Належною оплатою ціни відступлення є також припинення зобов'язання з оплати шляхом зарахування вимог.

Між ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" та ОСОБА_6 було укладено договір від 29.05.2015 про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом (далі - Договір відступлення за фінансовим кредитом-2) та додатковий договір до нього.

Згідно з п.п. 1.1 та 1.3 Договору відступлення за фінансовим кредитом-2 відповідач передає в частковому обсязі ОСОБА_6 право вимоги та інші права, що належать відповідачу в момент укладення цього Договору та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, на суму основного зобов'язання за кредитом на момент підписання цього Договору в сумі 222 876,59 дол. США, що згідно з офіційним курсу НБУ станом на 29.05.2015 еквівалентно 4 691 157,04 грн., та право вимоги процентів за користування кредитом у розмірі 3 230,04 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2015 еквівалентно 67 986,62 грн., нарахованих на момент переходу прав.

Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення за фінансовим кредитом-2 за відступлення права вимоги ОСОБА_6 сплачує 4 691 157,04 грн. не пізніше 29.05.2015. Належною оплатою ціни відступлення є також припинення зобов'язання з оплати шляхом зарахування вимог.

Між ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" та ОСОБА_7 було укладено договір від 29.05.2015 про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом (далі - Договір відступлення за фінансовим кредитом-3) та додатковий договір до нього.

Згідно з п.п. 1.1 та 1.3 Договору відступлення за фінансовим кредитом-3 відповідач передає в частковому обсязі ОСОБА_7 право вимоги та інші права, що належать відповідачу в момент укладення цього Договору та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, на суму основного зобов'язання за кредитом на момент підписання цього Договору в сумі 206 769,80 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2015 еквівалентно 4 352 137,69 грн., та право вимоги процентів за користування кредитом у розмірі 2 993,56 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2015 еквівалентно 63 009,13 грн., нарахованих на момент переходу прав.

Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення за фінансовим кредитом-3 за відступлення права вимоги ОСОБА_7 сплачує 4 352 137,69 грн. у строк не пізніше 29.05.2015.

Між ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" та ОСОБА_8 укладено договір від 29.05.2015 про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом (далі - Договір відступлення за фінансовим кредитом-4) та додатковий договір до нього.

Згідно з п.п. 1.1 та 1.3 Договору відступлення за фінансовим кредитом-4 відповідач передає в частковому обсязі ОСОБА_8 право вимоги та інші права, що належать відповідачу в момент укладення цього Договору та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, на суму основного зобов'язання за кредитом на момент підписання цього Договору в сумі 120 755,05 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2015 еквівалентно 2 541 679,70 грн., та право вимоги процентів за користування кредитом у розмірі 1 750,15 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2015 еквівалентно 36 837,55 грн., нарахованих на момент переходу прав.

Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення за фінансовим кредитом-4 за відступлення права вимоги ОСОБА_8 сплачує 2 541 679,70 грн. у строк не пізніше 29.05.2015. Належною оплатою ціни відступлення є також припинення зобов'язання з оплати шляхом зарахування вимог.

Оплата за відступлення за Договорами відступлення вкладу-1, 2, 3, 4 здійснювалася шляхом направлення 29.05.2015 ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на адресу ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" заяв про припинення зобов'язання зарахуванням в порядку ст. 601 ЦК України за Договорами відступлення за фінансовим кредитом.

ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" подало до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заяву від 02.06.2015 про припинення зобов'язання зарахуванням в порядку ст. 601 ЦК України (далі - Заява).

У Заяві відповідач зазначив, що має до позивача вимоги в розмірі 322 526,47 дол. США, 394 315,70 євро, що на 02.06.2015 за офіційним курсом НБУ складає еквівалент 15 921 004,75 грн. у таких зобов'язаннях:

- договір № 313731/15051/370-15 від 26.01.2015 на банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті (договір відступлення права вимоги від 29.05.2015) - розмір вкладу 201 771,42 дол. США;

- договір № 313731/22550/370-14 від 11.08.2014 про банківський строковий вклад (депозит) "Ф&К стандарт" 370 EUR" (договір відступлення права вимоги від 29.05.2015) - розмір вкладу 204 549,00 євро;

- договір № 313731/52040/370-14 від 15.12.2014 про банківський строковий вклад (депозит) "Ф&К "стандарт" 370 USD" (договір відступлення права вимоги від 29.05.2015) - розмір вкладу 120 755,05 дол. США;

- договір № 313731/38798/370-14 від 17.11.2014 на банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті (довір відступлення права вимоги від 29.05.2015) - розмір вкладу 189 766,70 євро.

Моментом настання строку виконання за вказаними вкладами зазначено 29.05.2015.

У п. 2 Заяви вказано, що позивач має до відповідача вимоги за договором про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом від 15.05.2015, момент виконання якого 02.06.2015, в розмірі 15 859 480,51 грн.

У п. 3 Заяви зазначено, що відповідно до ст. 601 ЦК України відповідач заявляє про припинення зобов'язань, вказаних у п.п. 1 та 2 заяви, зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму, що складає 15 859 480,51 грн.

Відповідно до п. 4 Заяви, після направлення цієї Заяви припиняються зарахуванням частково зобов'язання позивача перед відповідачем щодо сплати 15 859 480,51 грн., повністю зобов'язання відповідача зі сплати позивачу 15 859 480,51 грн., та після проведення зарахування залишаються невиконаними зобов'язання позивача перед відповідачем з повернення частини вкладу в розмірі 2 917,93 дол. США.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що за умовами Договору відступлення ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" могло набути права вимоги до ПАТ Акумуляторного заводу "САДА" за Кредитним договором тільки за умови сплати ціни відступлення станом на 31.05.2015. Однак, як вказав позивач, право вимоги до ПАТ Акумуляторного заводу "САДА" на суму 745 841,36 дол. США та 435,51 грн. за Кредитним договором до відповідача не перейшло, оскільки оплата за цю частину права вимоги виконана не була. Позивач також зазначив, що подана 02.06.2015 ТОВ "Фінансова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" на ім'я ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заява про припинення зобов'язання зарахуванням в порядку ст. 601 ЦК України є недійсною, оскільки, по-перше, базується на вимогах, що неоплачені відповідачем, а тому внаслідок неоплати до нього не перейшли; по-друге, порушує вимоги ст. 601 ЦК України, відповідно до яких при зарахуванні за обома вимогами повинен настати строк виконання, а строк виконання за договорами-заявами на банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в іноземній валюті не настав на час подання заяви від 02.06.2015. Крім того, позивач зазначив, що укладення лише договорів відступлення вкладу від 29.05.2015 не призвело до виникнення грошового зобов'язання Банку перед Факторинговою компанією на суму коштів, розміщених на рахунках.

Згідно з нормами ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

За своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пп. 2.1 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

З аналізу норм ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог, як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). При цьому однорідність цих вимог випливає з їх юридичної природи і матеріального змісту та не залежить від підстав виникнення зобов'язань (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 914/2492/14).

Крім того, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого (меншого) зобов'язання.

Тобто, припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи, зокрема, і положення п. 1 ч. 1 ст. 211 ЦК України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні).

З урахуванням викладеного, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що зарахування відповідачем зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, спрямованим на припинення зобов'язань сторін.

Відступлення права вимоги, тобто передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, є однією з передбачених статтею 512 ЦК України підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Тобто, фізична або юридична особа, яка внесла кошти на депозит в установі банку, є кредитором банку з майновими вимогами щодо одержання відсотків або іншого доходу, обумовленого договором банківського вкладу, за користування банком грошовими коштами вкладника, а також повернення суми вкладу після закінчення строку дії договору банківського вкладу (депозиту) або на першу вимогу вкладника.

Згідно з ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Порядок вчинення операцій за рахунком, що виконуються банком, встановлено в ст. 1068 ЦК України. Зокрема, згідно з вимогами частини третьої цієї статті банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492 (далі - Інструкція), Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Виходячи із викладеного, вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів.

Водночас, можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 910/8058/15-г щодо банківських рахунків).

Як встановлено апеляційним господарським судом, умовами п. 5 Договорів на банківський вклад-1, 2, 3, 4 (Договорів-заяв) передбачено право Вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цих Договорів (або протягом будь-якого зі строків, на які було продовжено розміщення вкладу), у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - Основні умови), застосування яких погоджено сторонами в п. 1 цих Договорів.

Пунктом 5.3 Основних умов обумовлено порядок повернення строкового вкладу до дати закінчення строку розміщення вкладу, визначеного Договором-заявою. Таке дострокове повернення вкладу вважається достроковим поверненням вкладу із розірванням Договору. У випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Вкладника, Вкладник для повернення вкладу зобов'язаний повідомити про це Банк не менш ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання Договору шляхом надання до Банку відповідної заяви у 2-х примірниках. При достроковому розірванні Договору за ініціативою Вкладника протягом строку розміщення вкладу, визначеного Договором-заявою, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу з дня, наступного за днем надходження вкладу у Банк, до дня, який передує його поверненню Вкладнику або списанню з вкладного рахунку Вкладника, за процентною ставкою, визначеною Договором-заявою. При достроковому розірванні Договору за ініціативою Вкладника протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення строкового вкладу на умовах, визначених у п. 5.2 Основних умов, Банк здійснює перерахунок за процентною ставкою, визначеною Договором-заявою, сум процентів, нарахованих за останній строк, на який було продовжено розміщення строкового вкладу та у якому Вкладник ініціював його дострокове повернення, за період з дати початку останнього строку, на який було продовжено розміщення строкового вкладу, до дати, що передує його поверненню Вкладнику або списанню зі строкового вкладного рахунку Вкладника.

Згідно з п. 20.8 Інструкції для дострокового розірвання дії договору банківського вкладу або повернення частини вкладу за бажанням вкладника - фізичної особи вкладник зобов'язаний повідомити про це банк шляхом подання заяви.

Відповідно до п.п. 10.12, 10.13 Інструкції, після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівки або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням на підставі довіреності, засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами.

Відповідно до п. 10.20 Інструкції з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи - резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом: виплати готівкою, виплати платіжними документами, перерахування на власний поточний або вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті.

Так, наприклад, банк здійснює видачу з операційної каси готівки іноземної валюти за видатковими касовими документами, зокрема, за заявою на видачу готівки - фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків (п. 3.4 глави 3 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 № 174).

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд вірно вказав про те, що повернення банком вкладу з вкладного рахунка можливе лише шляхом видачі або перерахування коштів за розпорядженням клієнта (власника рахунку) на підставі поданого ним відповідного розрахункового документа.

З огляду на викладене, господарський суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованих висновків, що подання вкладником заяви-вимоги про дострокове повернення вкладу не є розпорядженням клієнта у розумінні ч. 3 ст. 1068 ЦК України та п. 10.20 Інструкції, а без розпорядження клієнта, що подається у формі відповідного розрахункового документа, у банку відсутній обов'язок вчиняти операції за вкладним рахунком.

Таким чином, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про відсутність підстав вважати, що станом на 02.06.2015 (день отримання позивачем заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог) у позивача виникли перед відповідачем грошові зобов'язання на суму коштів, розміщених на вкладних рахунках фізичних осіб.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що спірна заява ТОВ "Факторингова компанія "ФК ФАКТОРИНГ" про припинення зобов'язання зарахуванням в порядку ст. 601 ЦК України від 02.06.2015 не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України.

Крім того, апеляційним господарським судом враховано, що постановою Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відкликано банківську ліцензію, а Банк вирішено ліквідувати.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 № 230 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з 18.12.2015 по 17.12.2017.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.04.2016 № 488 затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", в якому міститься інформація про включення кредиторських вимог вкладників ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до четвертої черги вимог кредиторів, що підтверджується довідками Банку станом на 03.11.2016 та виписками з рахунків.

Окрім того, колегія суддів касаційної інстанції враховує, що відповідно до положень п.п. 2.1, 2.2 договору про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом від 15.05.2015, укладеного між позивачем та відповідачем, останній платіж за відступлення права вимоги за цим Договором повинен був бути проведений відповідачем до 31.05.2015, і в силу п. 1.4 цього Договору після вказаної дати в неоплаченій частині відповідач втрачає право вимоги, а цей Договір втрачає в цій (неоплаченій) частині свою силу без підписання будь-яких додаткових угод.

Тобто сторони вказаного Договору встановили календарну дату (термін), до якої повинен бути проведений останній платіж - 31.05.2015.

Натомість, спірна заява про зарахування зустрічних однорідних вимог вимог датована 02.06.2015.

З огляду на викладене, на підставі встановлених обставин, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Право на касаційне оскарження є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 36 рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Великої Британії").

Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Відхиляючи скаргу, касаційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії" [ВП], заява № 30544/96).

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Колегія суддів касаційної інстанції, перевіривши повноту доказів, фактичним обставинам даної справи № 910/16430/16, встановлених судами попередніх інстанцій, перевіривши мотиви, підстави, нормативно-правове обґрунтування оскаржуваних судових актів, беручи до уваги доводи касаційної скарги та враховуючи практику Європейського суду з прав людини як джерело права, дійшла висновку про правильність підстав, на яких ґрунтувалися рішення судів нижчих інстанцій (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії" [ВП], заява № 30544/96) та, відповідно, про відсутність у суду касаційної інстанції підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акумуляторний завод "САДА" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі № 910/16430/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук