ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р.Справа № 922/3047/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків, 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, м Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 196484,73 грн.
за участю представників:

позивача - Білова О.О., довіреність №08-11/2631/2-17 від 19.08.2017;

відповідача - не з'явився;

3-я особа - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 178623,55 грн. за період з 01.09.2014 по 31.08.2017 згідно ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є власником нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 303,3 кв.м по АДРЕСА_3 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2007 № 2-5338/07, починаючи з 10.07.2007 та по теперішній час використовує земельну ділянку за вказаною адресою, загальною площею 0,0376 га, яка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова, за відсутності належним чином оформлених і зареєстрованих речових прав на землю, без внесення орендної плати за цю землю, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 178623,55 грн. за період з 01.09.2014 по 31.08.2017 згідно ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю загальною площею 303,3 кв.м по АДРЕСА_3, право власності на яку зареєстровано за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2007 № 2-5338/07 та заборони фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) вчиняти будь-які дії щодо відчуження (дарування, продажу та інше) нежитлової будівлі загальною площею 303,3 кв.м по АДРЕСА_3.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 вересня 2017 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27 вересня 2017 року о 10:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази, а також прийнято до розгляду в судовому засіданні позивача про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, заяву позивача про забезпечення позову залишено без розгляду та розгляд справи відкладено на 18 жовтня 2017 р. о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено на 01 листопада 2017 р. о 10:30 год.

Представник 3-ої особи 01 листопада 2017 р. надав письмові пояснення (вх. №35894), які судом долучено до матеріалів справи.

У наданих до суду письмових поясненнях 3-я особа повідомляє про сплату відповідачем земельного податку за 2014 р. в сумі 4813,16 грн., за 2015 р. - 6011,64 грн., за 2016 рік - 8614,68 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 листопада 2017 року розгляд справи відкладено на 07 листопада 2017 р. о 14:40 год.

Представник позивача 06 листопада 2017 року подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №36499), в якій він просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 196484,73 грн.

Судом була прийнята надана заява до провадження та продовжено розгляд справи з її урахуванням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 листопада 2017 р. задоволено клопотання позивача про продовження строку розгляду спору поза межами двох місячного строку на 5 днів. Продовжено строк розгляду спору на 5 днів та розгляд справи відкладено на "15" листопада 2017 р. о 12:30.

Представник позивача у судовому засіданні 15.11.2017 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно діючого законодавства.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, а також свого повноважного представника не направив, відзив на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав.

Копія ухвали про порушення провадження у справі та копії ухвал про відкладення розгляду справи, надіслані на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві та інформація про яку міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 61103, АДРЕСА_2, проте ухвали суду від 14.09.2017, 27.09.2017, від 18.10.2017 та від 01.11.2017 були повернуті підприємством зв'язку до господарського суду з посиланням "за закінченням терміну зберігання".

Копія ухвали суду від 07 листопада 2017 р. про відкладення розгляду справи на "15" листопада 2017 р. о 12:30, яка надіслана відповідачу 07.11.2017 не повернулась до суду.

Відповідно до п.п.1) п.1 Розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 р. N 958 нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Згідно п.2 Розділу ІІ Нормативів при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

У п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України надано роз'яснення, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 15.08.2017 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,0376 га по АДРЕСА_3 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (спортивний клуб), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1, про що складено акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 15.08.2017 № 94647860 право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 303,3 м. кв. по АДРЕСА_3 з 22.07.2015 зареєстровано за ФО-П ОСОБА_1 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2007 №2-5338/07.

Згідно листа управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 19-20.08-3-2945/20-16 від 01.07.2016, листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 22.06.2016 за вих. № 4609/0/225-16 будь - які рішення щодо земельної ділянки по АДРЕСА_3 (згідно доданої схеми) не приймалися, договори оренди землі не укладалися.

Вищевказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Відповідач згідно повідомлення 3-ї особи сплатив за користування вищевказаною земельною ділянкою земельний податок за 2014 р. в сумі 4813,16 грн., за 2015 р. - 6011,64 грн. та за 2016 рік - 8614,68 грн.

У зв'язку із зазначеним Харківською міською радою здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за період з 01.09.2014 по 31.08.2017, що склало 196484,73 грн.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не набув належних прав власності або користування на земельну ділянку площею 0,0376 га по АДРЕСА_3, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав і не сплачує орендної плати, звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 196484,73 грн. за період з 01.09.2014 по 31.08.2017.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 р. ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 р., Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На рівні національної правової системи відповідне положення кореспондується з приписами ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30.06.2006 р. визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно з частинами 1-3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, норма статті 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільний кодекс України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Тобто, незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

При цьому, суд зазначає, що відновлення порушених прав ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов'язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Крім того, за приписами п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначені також статтею 22 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 224, ст. 225 Господарського кодексу України, за змістом яких упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, як норми статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, так і статті 1212 Цивільного кодексу України унормовують відшкодування шкоди, зокрема, у вигляді неодержаних потерпілою особою доходів, що завдана як внаслідок неправомірних дій/бездіяльності, так і внаслідок безпідставного збагачення іншої особи за рахунок безпідставного збереження нею коштів, які належать (мають бути сплачені) цій потерпілій особі.

При цьому, правову кваліфікацію матеріально-правової природи вимоги про стягнення коштів має дати саме суд, виходячи з обставин справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З огляду на викладене, для визначення розміру безпідставно збереженої орендної плати, яку просить стягнути позивач, необхідним є встановлення її розміру, шляхом множення площі земельної ділянки, визначеної з урахуванням розміру фактичного користування відповідачем земельної ділянки встановленого актом в ході обстеження 15 серпня 2017 року, та розміру нормативної грошової оцінки займаної земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок розміру доходу, одержаного відповідачем за користування від безпідставно набутого майна (земельної ділянки) територіальної громади м. Харкова здійснено позивачем на підставі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (визначеної шляхом множення площі вказаної ділянки та нормативної грошової оцінки одного квадратного метра землі) з урахуванням ставки річної орендної плати у період з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року.

Враховуючи вище викладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 196484,73 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 30 листопада 2016 року по справі №922/1008/15, від 12 квітня 2017 року по справі №922/207/15 та від 07 грудня 2016 року у справі №922/1009/15, вимоги якої, в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, є обов'язковими до виконання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позову до господарського суду в розмірі 2947,27 грн.

Щодо судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 800,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову, то суд зазначає, що ухвалою господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року заяву про забезпечення позову залишено без розгляду на тій підставі, що вона не підписана заявником (позивачем).

Згідно п.4 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, позивачу має бути повернутий з державного бюджету сплачений ним судовий збір у розмірі 800,00 грн. після надходження відповідного клопотання.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129-1 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 15 Закону України "Про оренду землі", статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", статтями 1, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61103, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ідентифікаційний код 04059243) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 196484,73 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2947,27 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.11.2017 р.

Суддя І.О. Чистякова