ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Справа № 910/20249/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Удовиченка О.С.
суддів:Катеринчук Л.Й., Поліщука В.Ю.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БТ-ДІ"

на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.06.2017

у справі№ 910/20249/16 господарського суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БТ-ДІ"
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
проповернення помилково сплачених коштів 23 817, 60 грн.
В судове засідання представники не з'явились

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "БТ-ДІ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - відповідач) про повернення помилково сплачених коштів 23 817,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем помилково перераховані відповідачу грошові кошти платіжним дорученням № 376 від 11.08.2016 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.12.2016 (суддя Пригунова А.Б.) позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь ТОВ "БТ-ДІ" безпідставно одержані кошти у розмірі 23817,60 грн. та 1 378, 00 грн. - судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 (колегія суддів: Сулім В.В., Іоннікова І.А., Майданевич А.Г.) рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 скасовано, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено повністю; стягнуто з ТОВ "БТ-ДІ" в дохід бюджету України 880,00 грн. (вісімсот вісімдесят гривен 00 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

ТОВ "БТ-ДІ" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017, рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 залишити в силі.

В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови норм матеріального права, зокрема ст.1212 ЦК України.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 3 цієї статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом статті 1212 ЦК України умовами виникнення зобов'язання є набуття майна однією особою, відповідна втрата майна іншою особою та відсутність достатньої правової підстави для цього.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ТОВ "БТ-ДІ", виходив з того, що між сторонами не виникло договірних зобов'язань, тому відповідач утримує грошові кошти у розмірі 23817,60 грн. перерахованих йому позивачем безпідставно і тому в порядку ст.1212 ЦК України має повернути їх позивачу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що платіжним дорученням № 376 від 11.08.2016 ТОВ "БТ-ДІ" перерахувало на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 23 817,60 грн., у якості оплати за розробку дизайну сайту згідно рахунку №17 від 11.08.2016.

ТОВ "БТ-ДІ" направило 29.10.2016 Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 23817,60 грн., у зв'язку з помилковістю переказу.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджував що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 безпідставно утримує грошові кошти, перераховані ТОВ "БТ-ДІ", у зв'язку з чим просило повернути їх в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо виконання на умовах договору підряду робіт щодо розробки сайту. Зазначене підтверджується рахунком та платіжним дорученням з відповідним призначенням платежу: розробка дизайну сайту за договором №146 від 11.08.2016. Сайт на розробку якого виділялись кошти працює за адресою в Інтернеті "http://gladsal.businesscatalyst.com/".

Враховуючи вимоги ст.ст.11, 509, 1212 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, що позивачем було помилково перераховано відповідні кошти відповідачеві, як це було встановлено судом першої інстанції та у зв'язку із цим задоволено позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та вважає доводи викладені в касаційній скарзі такими, що не спростовують ці висновки.

Так, заявник касаційної скарги посилається на те, що між ним та відповідачем не було укладено правочину, на підставі якого здійснювався платіж, а тому судом апеляційної інстанції невірно застосовано ст.1212 ЦК України.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документу, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Заявник касаційної скарги зазначає, що ним було прийнято рішення про розробку сайту компанії, у зв'язку з чим здійснено пошук підрядників у цій сфері, з цими підрядниками велися переговори щодо надання послуг з розробки сайту, узгоджувалася вартість таких робіт, в тому числі ведися переговори з відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було надіслано рахунок на оплату від 11.08.2016 №17, за розробку дизайну сайту. Зазначений рахунок було оплачено позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти згідно платіжного доручення №376 від 11.08.2017, тим самим підтвердив свою згоду на надання відповідачем послуг по розробці сайту.

При цьому, матеріали справи не містять доказів відмови позивача від попередньо прийнятої та оплаченої пропозиції відповідача, а вимога про повернення грошових коштів у сумі 23817,60 грн. надіслана позивачем на адресу відповідача 28.10.2016.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції, встановивши вищевикладені обставини справи та керуючись ст. ч. 1 ст. 181 ГК України, вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", зробив правильний висновок, що переказ грошових коштів позивачем був здійснений не помилково, а на виконання усної домовленості між сторонами.

Відтак, висновок суду апеляційної інстанції, що положення ст.ст.1212, 1213 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі є вірним та обґрунтованим, оскільки між сторонами існувала усна домовленість щодо надання послуг, які були надані, та виникли фактичні зобов'язальні правовідносини по підряду, які не підпадають під регулювання ст. 1212 ЦК України.

Доводи заявника касаційної скарги, що ненадання відповідачем акту виконаних робіт підтверджує факт безпідставного отримання коштів, колегією суддів не приймається, оскільки зазначене може свідчити про факт неприйняття робіт замовником.

Відповідно до ч.1 ст.11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БТ-ДІ" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 у справі №910/20249/16 залишити без змін.

Головуючий О.С. Удовиченко

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Ю. Поліщук