РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 Справа №910/4014/16

За позовомПриватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала»
до1. Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 2. Державної казначейської служби України
простягнення грошових коштів
за участю прокуратури

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

від прокуратуриЖовтий С.О. - посвідчення №029481 від 02.10.2014
від позивачаОСОБА_2 - директор.
від відповідача 1не з'явились
від відповідача 2не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» (позивач) до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві (відповідач 2) про стягнення 351871,00 грн моральної шкоди та 1151,60 грн збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 у справі № 910/4014/16 позовні вимоги задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 скасовано та прийнято нове, в якому в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» до 1) Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, 2) Державної казначейської служби України - відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2017 касаційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» задоволено частково, рішення господарського суду м. Києва від 11.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 у справі № 910/4014/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва справу № 910/4014/16 передано на новий розгляд судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2017 справу № 910/4014/16 прийнято до свого провадження суддею Трофименко Т.Ю. та призначено її розгляд на 18.09.2017.

18.09.2017 позивач через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку державної казначейської служби України 3779312,87 грн, а саме:

- 1151,60 грн вартості вилучених алкогольних напоїв;

- 10200,00 грн реальних збитків (витрат, зроблених з метою відновлення порушеного права та сплачених за придбання комп`ютерної техніки та програмного забезпечення);

- 1300000,00 грн грошового еквіваленту завданої шкоди через підрив ділової репутації (гудвіл);

- 691200,00 грн грошового еквіваленту завданої шкоди через підрив іміджу, зниження престижу та підрив довіри до діяльності;

- 915045,00 грн очікуваний та не отриманий дохід внаслідок втрати покупців;

- 348377,69 грн витрат, які слід зробити для відновлення порушеного права;

- 513338,58 грн не отриманого доходу (упущеної вигоди) внаслідок позбавлення права здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями у період з 18.10.2012 по 18.12.2012 та фактичного припинення діяльності з реалізації алкогольних напоїв.

Відповідно до ч. 4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України зазначену заяву було прийнято судом до розгляду.

При цьому, позовні вимоги обґрунтовані неправомірним порушенням кримінальних справ щодо позивача та директора позивача і відповідно їх подальшим закриттям у зв'язку з відсутністю в події складу кримінального правопорушення та відсутності у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

До того ж, позивач стверджував про те, що систематичні протиправні дії відповідача 1 - Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві протягом тривалого часу підірвали його імідж та ділову репутацію в очах ділових партнерів та виробників алкогольних напоїв, призвело до систематичного стресового стану, необхідності позивачеві тривалий час доводити свою невинуватість, захищати в судах та різних органах виконавчої влади свої інтереси. Як наслідок, позивач не міг виконувати свої зобов'язання перед контрагентами, йому була спричинена значна шкода, оскільки внаслідок обшуку мало місце повне зупинення роботи позивача, позбавлення ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі, розрив ділових відносин, контрактів, недовіра до позивача, як ділового партнера з боку виробників алкогольних напоїв та оптових постачальників напоїв тощо.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2017, у зв'язку із неявкою представників відповідачів у судове засідання, розгляд справи відкладено на 18.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 23.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, розгляд справи відкладено на 08.11.2017.

В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про зобов»язання прокуратури надати суду повідомлення відповідача -1 та відповідача -2 , яке було направлено прокуратурою попередньо до звернення до суду.

Представник прокуратури проти задоволення даного клопотання заперечував.

Відповідно до ст.. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Суд відхиляє клопотання про витребування даного доказу, оскільки цей доказ не стосується справи.

В судовому засіданні 08.11.2017 згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 15.11.2017.

В судовому засіданні 15.11.2017, судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотань позивача про призначення судової експертизи, поданих останнім до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва 18.09.2017 та 01.11.2017, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України господарський суд доручає проведення судових експертиз установам та особам, зазначеним у статтях 7, 9 і 10 Закон України «Про судову експертизу».

Згідно з ч. 2 ст. 10 цього ж Закону, судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта, а ч.3 цієї статті передбачає можливість залучення на визначених цією нормою умовах до проведення судових експертиз також судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.

За загальним правилом доручати проведення судової експертизи можливо лише тим особам, яких атестовано відповідно до Закону і включено до Державного реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України (ст. 9 Закону України «Про судову експертизу»).

Проте, як встановлено судом, згідно відомостей Державного реєстру атестованих судових експертів, який є загальнодоступним, ні експерт ОСОБА_3, ні фахівець ОСОБА_4 не включені до переліку атестованих судових експертів, яким суд може доручити проведення відповідної судової експертизи, у зв'язку з чим клопотання відповідача залишені судом без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача надав додаткові пояснення у справі.

Представник прокуратури заперечив проти задоволення позову.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання в порядку ст.. ст.. 22, 32, 42 Господарського процесуального кодексу України про виклик до суду для надання пояснень судового експерта спеціаліста - психолога ОСОБА_5 щодо проведеної судової експертизи та оцінки моральної шкоди згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2017р. у справі №755/9398/16-ц.

Виклик до суду для надання пояснень висококваліфікованого спеціаліста - магістра, випускника Київського державного економічного університету, експертно - оціночної фірми ТОВ «Адаміл»ОСОБА_3 щодо Висновку про величину спричиненої позивачеві шкоди у вигляді не отриманого доходу (упущеної вигоди) в період з 18.10.2012р. по 18.12.2012р.

Представник прокуратури проти задоволення даного клопотання заперечував.

Суд розглянувши дане клопотання відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 31 Господарського процесуального кодексу України в судовому процесі може брати участь судовий експерт.

Як зазначається в п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" 876, відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Не може розглядатись як судова експертиза у розумінні статті 1 Закону та статті 41 ГПК дане вченими тлумачення законодавчих актів, пов'язане з наявністю у цих актах неясностей, неузгодженостей, суперечностей чи інших недоліків. Документ, виданий за результатами тлумачення вченими правової норми, доказового значення не має і посилатись на нього в обґрунтування рішення не можна. Так само не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Експерт - це процесуальна особа, якій у порядку, встановленому ГПК, доручається через проведення дослідження матеріальних об'єктів, явищ і процесів, що містять інформацію про обставини справи, давати висновки з питань, які виникають під час розгляду справи і стосуються сфери його спеціальних знань. Отже, процесуальна функція експерта полягає у вирішенні проблем формування доказової бази за допомогою спеціальних знань.

Особи, які просить позивач викликати до суду для надання пояснень у справі, не проводили у даній справі судової експертизи та не є судовими експертами.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами у судовому засіданні 15.11.2017р.

В судовому засіданні 15.11.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та прокуратури, дослідивши всі представлені докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом зборів учасників Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» № 1 від 01.09.2010 генеральним директором Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» призначено ОСОБА_2.

04.10.2012 працівниками Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві по кримінальному правопорушенню внесеному до ЄРДР за № 0000370 з метою перевірки інформації про вчинення злочину було здійснено виїзд за адресою місця знаходження торгівельного павільйону з продажу алкогольних напоїв Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 24. Під час проведення огляду місця події було виявлено партію алкогольної продукції - горілки ТМ «Білий Налив», об'ємом 0.7 л та 0.5 л в кількості 37 пляшок, яка знаходилася на реалізації у вказаному торгівельному павільйоні та була маркована марками акцизного податку, що викликали сумніви у працівників правоохоронних органів щодо законності виготовлення і походження, у зв'язку з чим 10.10.2012 експертам НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві для проведення експертного дослідження була направлена частина виявленої протоколом огляду від 04.10.2012 на Приватному підприємстві «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» алкогольної продукції.

04.10.2012 Регіональним управлінням Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України видано наказ № 504 про проведення фактичної перевірки Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала», за наслідками якої встановлено, що Приватним підприємством «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» в порушення чинного законодавства здійснювався продаж винних напоїв за цінами, нижчими від мінімальних цін, встановлених державою.

Розпорядженням № 3034/10/21-213 від 11.10.2012 Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України Приватному підприємству «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» анульовано ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

19.10.2012 постановою слідчого СВ Дніпровського районного управління ГУМВС України в місті Києві порушено кримінальну справу №04-33441 за фактом незаконного виготовлення та зберігання в приміщенні торгівельного павільйону Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала», з метою використання при продажі товарів, підроблених марок акцизного збору за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 199 Кримінального кодексу України. В мотивувальній частині вказаної постанови приводом для порушення кримінальної справи зазначено матеріали перевірки від 04.10.2012.

25.10.2012 слідчий СВ Дніпровського районного управління ГУМВС України в місті Києві постановив провести обшук на Приватному підприємстві «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 24, про що винесено відповідну постанову про проведення обшуку, яку затверджено 25.10.2012 заступником прокурора Дніпровського району міста Києва. За наслідками проведення обшуку у позивача вилучено бухгалтерську та кадрову документацію, а також комп'ютерну техніку, про що складено протокол обшуку від 25.10.2012.

Постановою слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві від 26.10.2012 в межах справи №04-33441 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.199 Кримінального кодексу України.

17.10.2013 постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві в межах кримінального провадження № 0000307 (справа №04-33441) майно та документацію, вилучену 25.10.2012 в приміщенні Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 24, передано на відповідальне зберігання позивачу.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 10.04.2014 кримінальне провадження №0000307 закрито у зв'язку з відсутністю в зазначеній події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 Кримінального кодексу України.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 23.04.2014 кримінальне провадження №0000307 відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 Кримінального кодексу України.

Як зазначає позивач, внаслідок винесення відповідачем 1 незаконних постанов про порушення кримінальної справи № 04-33441 та проведення обшуку, незаконного вилучення майна позивача та неповернення його протягом тривалого строку позивачу були нанесені значні збитки, підірвано імідж і ділову репутацію Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» перед діловими партнерами та виробниками алкогольних напоїв. Крім цього, позивач був змушений понести реальні збитки, зокрема, придбати нову комп'ютерну техніку. Також, як за твердженнями позивача, дії відповідача 1 призвели до систематичного стресового стану, необхідності позивачеві тривалий час доводити свою невинуватість, захищати в судах та різних органах виконавчої влади свої інтереси і, як наслідок, позивач не міг виконувати свої зобов'язання перед контрагентами, внаслідок чого йому була спричинена значна шкода, оскільки з огляду на обшук мало місце повне зупинення роботи позивача, позбавлення ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі, розрив ділових відносин, контрактів, недовіра до Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала», як ділового партнера з боку виробників алкогольних напоїв та оптових постачальників напоїв тощо. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує нормами ст.ст. 1166, 1167, 1173, 1174, 1175, 1176 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди наведено, зокрема, у ст.ст. 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зазначена норма вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди).

За змістом ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Згідно норм ч.6 ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Правила ст. 1176 Цивільного кодексу України можна розглядати як спеціальні відносно загальних правил ст. 1173 Цивільного кодексу України, оскільки вони містять спеціальний склад і розраховані на випадки завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб до яких відносяться: а) органи дізнання; б) попереднього (досудового) слідства; в) прокуратура; г) суд.

Суд зазначає, що правила, передбачені ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України (шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду), не застосовуються до інших незаконних дій або бездіяльності чи незаконного рішення органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, тобто шкода, завдана за інших обставин, відшкодовується згідно ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України на загальних підставах.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.6 ст. 1176 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина заподіювача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст. 4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов'язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме наявність шкоди, протиправність поведінки її заподіювача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, вину заподіювача шкоди, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ч.6 ст. 1176 Цивільного кодексу України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Посилання позивача на положення ст.ст. 1174, 1175 Цивільного кодексу України, судом до уваги не приймаються як безпідставні, оскільки вказані норми закону передбачають спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їхніх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній). До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать органи державної влади та управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, учинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України та відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності. При цьому, органи дізнання та попереднього (досудового) слідства та їх посадові особи не відносяться до суб'єктів відповідальності за цими нормами, оскільки органи дізнання та попереднього (досудового) слідства не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування в розумінні положень Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідальність органів дізнання та попереднього (досудового) слідства в даному випадку регулюється положеннями ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України.

Одночасно з цим, в межах даної справи судом не приймаються до уваги посилання заявника на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки вказаний закон регулює правовідносини відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Враховуючи приписи вказаного Закону України, а також те, що предметом даного спору є відшкодування позадоговірної шкоди, завданої юридичній особі - Приватному підприємству «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала», господарський суд дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 02.12.2015 у справі № 917/2290/14.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 1151,60 грн вартості вилучених алкогольних напоїв позивач, з посиланнями на положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, протоколу № 1 від 20.03.1952 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, зокрема слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві, було порушено його право мирно володіти своєю власністю, а саме незаконно і протиправно знято з реалізації та вилучено 37 пляшок горілки ТМ «Білий налив» на загальну суму 1151,60 грн, вартість яких підтверджується накладними на внутрішнє переміщення товару №С-00000289 від 04.10.2012 на суму 249,60 грн (8 пляшок) та №С-00000308 від 25.10.2012 на суму 902,00 грн (29 пляшок).

Розглянувши зазначені позовні вимоги суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст. 6, 13 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи».

Згідно з ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів справи, постанови старшого слідчого відділення Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 10.04.2014 та від 23.04.2014 про закриття кримінального провадження №0000307 були прийняті у зв'язку з відсутністю в зазначеній події складу кримінального правопорушення та відсутністю у діях особи складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 199 КК України.

При цьому, у вказаних постановах зазначено, що експертам НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві для проведення експертного дослідження була направлена частина виявленої на Приватному підприємстві «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» алкогольної продукції внаслідок чого встановлено, що акцизні марки у кількості 37 штук відповідають за способом друку аналогічним видам поліграфічної продукції, що знаходиться в офіційному обліку, однак на них вносилися зміни до первинного змісту - серії, індексу регіону, ціни та року випуску, а сама горілка ТМ «Білий налив» за всіма показниками відповідає вимогам діючого державного стандарту на відповідний вид алкогольної продукції.

Отже, з боку відповідача 1 мало місце порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок проведення протягом тривалого часу попереднього слідства і не повернення вилученого майна, а саме 37 пляшок горілки ТМ «Білий налив» вартістю 1151,60 грн., що свідчить про наявність неправомірних дій відповідача 1 як однієї з обов'язкових складових відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Зазначене дає підстави для висновку про неправомірність втручання відповідача 1 у мирне володіння позивачем своїм майном та наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 1151,60 грн вартості вилучених відповідачем 1 та не повернутих позивачу алкогольних напоїв.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про стягнення 10200,00 грн реальних збитків (витрат, зроблених позивачем з метою відновлення порушеного права та сплачених за придбання комп`ютерної техніки та програмного забезпечення) позивач зазначає, що в ході кримінального провадження №0000307, яке в подальшому було закрито, відповідачем 1 протиправно проведено обшук приміщення і незаконно, без рішення суду, згоди прокуратури та без опису вилучено у позивача кадрову і бухгалтерську документацію, а також комп'ютерну техніку (три системні блоки).

В подальшому, з метою відновлення господарської діяльності та роботи бухгалтерії, позивач придбав нове програмне та комп'ютерне забезпечення, уклавши 19.11.2012 договір № 21кт з ТОВ «Компанія Комерсант 2011» на придбання двох системних комп'ютерних блоків та сертифікованого програмного забезпечення вартістю 10200,00 грн. Факт перерахування вказаних грошових коштів позивач підтверджує наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1341 від 21.11.2012.

Визнаючи понесені витрати шкодою, завданою незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання і прокуратури, та посилаючись на ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України, позивач просив їх відшкодувати.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі №910/30335/15 за позовом Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» до відповідачів: 1 Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, 2: Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, №3 Прокуратури Дніпровського району міста Києва, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Приватне підприємство «Науково-виробнича фірма «Скала», 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Комерсант 2011» про стягнення 34680,00 грн в позові відмовлено повністю. При цьому, позовні вимоги позивача у даній справі були мотивовані тим, що в ході кримінального провадження в ході кримінального провадження №0000307, яке в подальшому було закрито, відповідачем 1 протиправно проведено обшук приміщення і незаконно, без рішення суду, згоди прокуратури та без опису вилучено у позивача кадрову і бухгалтерську документацію, а також комп'ютерну техніку (три системні блоки) внаслідок чого з метою відновлення господарської діяльності та роботи бухгалтерії, позивач придбав нове програмне та комп'ютерне забезпечення, уклавши 19.11.2012 договір № 21кт з ТОВ «Компанія Комерсант 2011» на придбання двох системних комп'ютерних блоків та сертифікованого програмного забезпечення вартістю 10200,00 грн та сплатив, у період відсутності вилученої оргтехніки, 24480,00 грн орендних платежів Приватному підприємству «Науково-виробнича фірма «Скала» на підставі договорів № 02/10 від 01.10.2010 та № 05/10 від 01.10.2013.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 у справі № 910/30336/15 рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 у справі № 910/30336/15 змінено в частині стягнення спричинених збитків, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» 24480,00 грн. спричинених збитків та 830,59 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду за рахунок Державного бюджету, в іншій частині позову відмовлено, в задоволенні позовних вимог до Прокуратури Дніпровського району міста Києва відмовлено.

Тобто, господарським судом було відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві 10200,00 грн реальних збитків (витрат, зроблених позивачем з метою відновлення порушеного права та сплачених за придбання комп`ютерної техніки та програмного забезпечення).

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи (п.4.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Пунктом 2 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Перелік підстав припинення провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах (п.4.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що в частині вимог про стягнення 10200,00 грн реальних збитків (витрат, зроблених позивачем з метою відновлення порушеного права та сплачених за придбання комп`ютерної техніки та програмного забезпечення) є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, у зв'язку з чим провадження у справі №910/4014/16 в частині вимог про стягнення 10200,00 грн реальних збитків підлягає припиненню на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 1300000,00 грн грошового еквіваленту завданої шкоди через підрив ділової репутації (гудвілу) та 691200,00 грн грошового еквіваленту завданої шкоди через підрив іміджу, зниження престижу та підрив довіри до діяльності, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що в українському законодавстві немає єдиного унормованого визначення ділової репутації.

В Законі України «Про банки і банківську діяльність» у статті 2 встановлено, що ділова репутація - відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

В Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що ділова репутація - сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі злочини і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» визначено, що ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, торговельних марок та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Разом з тим і лист Вищого господарського суду України і постанова Верховного Суду України наголошують, що визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта, а чинне законодавство не містить універсального та чіткого її визначення, оскільки поняття ділової репутації є морально-етичною категорією.

Також ділова репутація має свою вартість (гудвіл) та є однією з складових ринкової вартості юридичної особи. В Податковому кодексі України (п. 14.1.40) міститься визначення гудвілу як нематеріального активу, вартість якого визначається як різниця між ринковою ціною та балансовою вартістю активів підприємства як цілісного майнового комплексу, що виникає в результаті використання кращих управлінських якостей, домінуючої позиції на ринку товарів, послуг, нових технологій тощо.

Поняття гудвілу та ділової репутації не є тотожними.

Гудвіл є активом, який має вартісне вираження та використовується у бухгалтерському і податковому обліку. Ділова репутація ж є особистим немайновим благом, яке саме і охороняється цивільним законодавством (ч.1 ст.201 Цивільного кодексу України). Приналежність ділової репутації до особистих немайнових благ гарантує неможливість її обмеження чи відібрання державою в будь-якому випадку.

Чинне законодавство України закріплює, що право на недоторканність ділової репутації належить як фізичній так і юридичній особі (ст.ст. 94, 299 Цивільного кодексу України), а її приниження розглядається як завдання моральної шкоди (ст. 23 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, оскільки судом не встановлено підстав, передбачених ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України, для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини особи, яка її завдала, позивачем повинно бути доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів цивільного правопорушення, у тому числі наявність в діях відповідача 1 вини у заподіянні позивачу підриву ділової репутації, іміджу, зниження престижу та підриву довіри до діяльності позивача.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій податкових органів та органів досудового слідства, зокрема слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві, було порушено його право мирно володіти своєю власністю, завдано шкоду його діловій репутації зокрема внаслідок позбавлення права здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями, що в свою чергу призвело до зриву проведення позивачем Фестивалю вина «Україна виноробна «Скала-2012».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2012 у справі № 2а-13869/12/2670 визнано протиправним та скасовано наказ Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України № 504 від 04.10.2012 про проведення фактичної перевірки Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2012 у справі № 2а-14341/12/2670 визнано протиправним та скасовано розпорядження Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України № 3034/10/21-213 від 11.10.2012 про анулювання Приватному підприємству «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.11.2012 у справі №2604/212 (провадження № 4/2604/226/2012), яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.12.2012р., відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії працівників Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві та постанову слідчого від 25.10.2012 про проведення обшуку.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 28.12.2012 у справі №2604/30335/2012 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на протиправну бездіяльність слідчого у кримінальній справі №04-33441 в неповерненні тимчасово вилученого майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07.06.2013 у справі №755/8648/13-к скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, зобов'язано слідчого надати скаржнику копії постанов від 19.10.2012 та від 25.10.2012 у кримінальній справі № 04-33441, відмовлено у задоволенні скарги в частині визнання протиправною бездіяльності слідчого у неповерненні тимчасового вилученого майна, ненадання висновків спеціалістів та у закритті кримінального провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01.10.2013 у справі №755/20484/13-к (провадження №1-кс/755/1919/13) відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна та у нездійсненні процесуальних дій.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30.12.2013 у справі №755/31263/13-к відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про тимчасовий доступ до речей та документів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.01.2014 у справі №755/346/14-к (провадження №1-кс/755/43/13) скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, зобов'язано слідчого надати скаржнику постанову від 17.10.2013 про передачу та повернення вилученого майна, відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого у неповерненні тимчасового вилученого майна.

Дослідивши надані позивачем докази, повно та всебічно оцінивши їх, приділивши увагу кожному твердженню, посиланню та доводу у даній справі, господарським судом не встановлено обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість застосувати відповідальність у вигляді стягнення 1300000,00 грн грошового еквіваленту завданої шкоди через підрив ділової репутації (гудвілу) та 691200,00 грн грошового еквіваленту завданої шкоди через підрив іміджу, зниження престижу та підрив довіри до діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, постанови про порушення кримінальної справи від 19.10.2012 та від 26.10.2012, постанова про проведення обшуку від 25.10.2012 та постанови про закриття кримінального провадження від 10.04.2014 та 23.04.2014 у справі №04-33441 (кримінальне провадження №000307) були винесені слідчим слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві. Постанову про проведення обшуку від 25.10.2012 погоджено заступником прокурора Дніпровського району міста Києва.

Однак, розпорядження про анулювання Приватному підприємству «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями було прийнято Регіональним управлінням Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України за № 3034/10/21-213 від 11.10.2012, а не відповідачем 1 у справі.

Господарським судом не було встановлено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача 1 та завданою позивачу шкодою у наведеному останнім розмірі, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 1300000,00 грн грошового еквіваленту завданої шкоди через підрив ділової репутації (гудвілу) та 691200,00 грн грошового еквіваленту завданої шкоди через підрив іміджу, зниження престижу та підрив довіри до діяльності задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення 915045,00 грн очікуваного та не отриманого доходу внаслідок втрати покупців та 513338,58 грн не отриманого доходу (упущеної вигоди) внаслідок позбавлення права здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями у період з 18.10.2012 по 18.12.2012 та фактичного припинення діяльності з реалізації алкогольних напоїв, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення 915045,00 грн очікуваного та не отриманого доходу внаслідок втрати покупців та 513338,58 грн не отриманого доходу (упущеної вигоди) внаслідок позбавлення права здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями у період з 18.10.2012 по 18.12.2012 та фактичного припинення діяльності з реалізації алкогольних напоїв позивач зазначає, що внаслідок зриву проведення у 2012-2015 роках національної спеціалізованої постійно діючої виставки ярмарку алкогольних напоїв «Україна виноробна «Скала-2012-2015 р.р.» діями відповідача 1 спричинена шкода у вигляді неотриманих позивачем доходів, а саме: 2012 рік - 147850,00 грн. (2011) - 133950,00 грн (2012) = 139000,00 грн., 2013 рік - 147850,00 грн. (2011) - 130270,00 грн. (2013) = 175500,00 грн., 2016 рік - 151240,00 грн. (2015) - 121190,00 грн. (2016) = 300500,00 грн., а всього на загальну суму 615000,00 грн.

Вартість упущеної вигоди - доходу, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене внаслідок позбавлення позивача ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в період з 18.10.2012 по 18.12.2012 за твердженнями позивача становить 513338,58 грн та підтверджується, як зазначає позивач, висновком експерта про величину спричиненої позивачеві шкоди у вигляді неотриманого доходу і упущеної вигоди, проведеної у справі №910/6889/13 висококваліфікованим спеціалістом - магістром випускником Київського державного економічного університету експертно-оціночної фірми ТОВ «Адаміл» A.B.Цокало.

Крім цього, як зазначив позивач, станом на 03.01.2017 залишок алкогольних напоїв на торговельних полицях позивача склав товар на суму 157507,25 грн., що становить 24% від залишку алкогольних напоїв у позивача станом на 30.09.2012. За твердженнями позивача у зв'язку із катастрофічно меншим запасом алкогольних напоїв станом на 03.01.2017 по відношенні до січня місяця 2013 року сумарна виручка позивача за 2011 рік становила 1478500,00 грн., за 2012 рік - 1339600,00 грн., 2014 рік - 1478400,00 грн., 2015 рік -1512400,00 грн., 2016 рік - 1211950,00 грн., а отже внаслідок зменшення залишку алкогольних напоїв позивача по вині відповідача 1 у 2016 році по відношенні до 2015 року позивач додатково зазнав збитків у вигляді не отриманого доходу (упущеної вигоди) через втрату покупців та виручки на загальну суму: 300450,00 грн. (1512400,00 грн. - 1211950,00 грн.).

Як вже було встановлено судом, позбавлення позивача ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в період з 18.10.2012 по 18.12.2012 сталося не внаслідок дій відповідача 1, після 19.12.2012 позивач мав обґрунтовану можливість продати алкогольні напої, які були у нього в наявності, постановою старшого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 10.04.2014 кримінальне провадження №0000307 стосовно позивача закрито, у зв'язку з чим суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача про стягнення 915045,00 грн. очікуваного та не отриманого доходу внаслідок втрати покупців за період з 2012 - 2016 роки та 513338,58 грн. не отриманого доходу (упущеної вигоди) внаслідок позбавлення права здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями у період з 18.10.2012 по 18.12.2012 та фактичного припинення діяльності з реалізації алкогольних напоїв оскільки позивачем не доведено суду наявність усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення, які є підставою для відшкодування шкоди (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди).

Також, суд зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі №910/6889/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 позов Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» задоволено частково, стягнуто з Головного управління Міндоходів у місті Києві на користь Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» 45353,54 грн. упущеної вигоди. При цьому, позовні вимоги про стягнення з Головного управління Міндоходів у місті Києві 513338,58 грн. позивач обґрунтовував тими ж підставами, що і у розглядуваній справі.

Згідно з ч.3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони (так само як і інші учасники судового процесу) зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013 Вищого господарського суду України по справі № 5011-5/14825-2012.

Приймаючи до уваги викладене вище, поведінку позивача, Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала», може бути розцінено судом як зловживання своїм правом на ініціювання судових процесів фактично з одних і тих самих підстав з метою отримання доходу за рахунок Державного бюджету України. При цьому, права позивача не можуть вважатися порушеними, враховуючи, що як Приватне підприємство «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала», так і директор підприємства ОСОБА_2 неодноразово реалізували своє право на судовий захист.

Також, за висновками суду не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 348377,69 грн витрат, які слід зробити для відновлення порушеного права та які позивач обґрунтовує необхідністю відшкодування постачальникам алкогольних напоїв за рішеннями Господарського суду міста Києва та третейського суду вартості поставлених позивачу алкогольних напоїв і стягнутих з позивача на користь постачальників штрафних санкцій, оскільки, як вже було неодноразово зазначено судом, позбавлення позивача ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в період з 18.10.2012 по 18.12.2012 сталося не внаслідок дій відповідача 1, після 19.12.2012 позивач мав обґрунтовану можливість продати алкогольні напої, які були у нього в наявності, постановою старшого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 10.04.2014 кримінальне провадження №0000307 стосовно позивача закрито, а отже законних підстав для задоволення вимог позивача про стягнення 348377,69 грн. витрат, які слід зробити для відновлення порушеного права не існує, оскільки позивачем не доведено суду наявність усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення, які є підставою для відшкодування шкоди (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди).

Що ж до вимог, заявлених до відповідача 2, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідач 2 є органом, відповідальним за виконання рішення щодо стягнення з державного органу суми, присудженої до стягнення, та по суті виконує функції банку.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

При здійсненні розподілу судових витрат, господарським судом враховано наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з п. 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення, судовий збір не стягується.

Отже, судовий збір за розгляд вимог позивача у справі №910/4014/16 не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Провадження у справі № 910/4014/16 в частині стягнення з відповідача 1 на користь позивача 10200,00 грн реальних збитків (витрат, зроблених з метою відновлення порушеного права та сплачених за придбання комп`ютерної техніки та програмного забезпечення) припинити на підставі п. 2 ч. 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Стягнути з Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (02100, м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, ідентифікаційний код 08672868) на користь Приватного підприємства «Виробничо-дистрибьюторська компанія «Дім вина «Скала» (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 24, ідентифікаційний код 36972343) 1151 (одна тисяча сто п'ятдесят одна) грн 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.11.2017р.

Суддя Т.Ю.Трофименко