РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017Справа №910/14857/17

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Благодійної організації Благодійне товариство «Дайте жити тварині»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 11 770,77 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Коваленко І.М. за довіреністю № 062/15/1/03-5833 від 19.09.2017

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Благодійної організації Благодійне товариство «Дайте жити тварині» (відповідач) про стягнення 11 770,77 грн., з яких: 11 240,27 грн. - заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.07.2016 по 31.07.2017, 416,15 грн. - пеня, 69,35 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору № 408-1 від 01.07.2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, укладеного між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Благодійною організацією Благодійне товариство «Дайте жити тварині» (орендар) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», своєчасно та в повному обсязі не здійснив платежі з компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.07.2016 по 31.07.2017, що зумовило нарахування пені та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 порушено провадження у справі № 910/14857/17, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та призначено розгляд справи на 02.10.2017 об 11:20 год.

В судове засідання, призначене на 02.10.2017, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 02.10.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 07.09.2017 про порушення провадження у справі № 910/14857/17 не виконав, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 02.10.2017, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 07.09.2017 про порушення провадження у справі № 910/14857/17 не виконав, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 02.10.2017, представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 07.09.2017 про порушення провадження у справі № 910/14857/17, а саме письмового підтвердження про відсутність аналогічного спору, пояснень щодо розрахунку заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, пояснень щодо розрахунку 3% річних, довідки-розрахунку пені та довідки-розрахунку 3% річних. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 02.10.2017, подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про продовження строку вирішення спору, нез'явлення представників відповідача та третьої особи в судове засіданні, невиконання останніми вимог ухвали суду від 07.09.2017 та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 02.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, відкладено розгляд справи на 13.11.2017 о 10:40 год.

В судове засідання, призначене на 13.11.2017, представник позивача з'явився.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання, призначене на 13.11.2017, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду від 07.09.2017 та від 02.10.2017 не виконали, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Водночас, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, інших учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 13.11.2017 судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 13.11.2017 без участі представників відповідача та третьої особи, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні 13.11.2017 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.11.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), найменування якого змінено на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець, третя особа), Благодійною організацією Благодійне товариство «Дайте жити тварині» (орендар, відповідач) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство, позивач) було укладено Договір № 408 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір або Договір № 408 від 01.06.2012).

Згідно з п. 1.1 Договору, орендодавець (третя особа) на підставі рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 та рішення Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 15.05.2012 № 118 передає, а орендар (відповідач) приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: вулиця Деміївська, будинок № 30 для розміщення благодійної організації (для розміщення притулку для безпритульних тварин).

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що цей Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 по 29.03.2015.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого майна від 01.06.2012, орендодавець (третя особа) передав, а орендар (відповідач) прийняв в орендне користування, згідно з Договором оренди від від 01.06.2012 № 408, нежилий будинок № 30 на вулиці Деміївській загальною площею 45,00 кв.м, що перебувають на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація».

01.07.2015 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець, третя особа), Благодійною організацією Благодійне товариство «Дайте жити тварині» (орендар, відповідач) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство, позивач) було укладено Договір № 408-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір або Договір № 408-1 від 01.07.2015).

Згідно з п. 1.1 Договору, орендодавець (третя особа) на підставі рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 02.06.2015 № 35 передає, а орендар (відповідач) приймає в оренду нерухоме майно (нежитловий будинок), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: вулиця Деміївська, будинок № 30 для розміщення благодійної організації (для розміщення притулку для безпритульних тварин).

Відповідно до п. 2.1 Договору об'єктом оренди є: нежитловий будинок, загальною площею 45,00 кв.м, у т.ч. 1 поверх - 45,00 кв.м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору, а відповідно до п. 2.2 Договору визначено вартість об'єкта оренди згідно з актом оцінки нерухомого майна (стандартизована оцінка) станом на 31.03.2015.

Згідно з п. 2.4 Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (позивач).

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що крім орендної плати орендар сплачує:

- компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за березень 2015 року складає 09,30 грн. на місяць;

- компенсацію витрат підприємства, яка за березень 2015 року складає 119,70 грн. на місяць.

Додатково до орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом із орендною платою (п. 3.5 Договору).

Згідно п. 3.6 Договору, орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) - Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», починаючи з дати підписання цього договору. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Пунктом 3.7 Договору погоджено, що орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачуються орендарем (відповідачем) незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Згідно з п. 4.1 Договору, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі (орендну плату та компенсації витрат підприємства) своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.2 Договору, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру , встановленого законодавством України.

Відповідно до п. 9.1. Договору встановлено, що цей Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.07.2015 по 29.06.2018.

Позивач зазначив, що в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором № 408-1 від 01.07.2015, орендар (відповідач) не сплатив своєчасно та в повному обсязі компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на який розташований об'єкт оренди, на рахунок балансоутримувача (позивача), внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість по сплаті компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.07.2016 по 31.07.2017 в сумі 11 240,27 грн.

13.06.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості в сумі 8 226,85 грн., відповідно до якої просив відповідача до 26.06.2017 сплатити 8 226,85 грн. заборгованості за Договором № 408-1 від 01.07.2015, з яких: 287,28 грн. - заборгованість з компенсації витрат підприємства за період з 20.02.2017 по 31.05.2017 та 7 939,57 грн. - заборгованість з компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на який розташований об'єкт оренди, за період з 05.01.2017 по 31.05.2017.

Однак, як вбачається із Довідки про нарахування і надходження компенсації витрат підприємства за земельну ділянки, наданої позивачем разом із позовною заявою, заборгованість відповідача станом на 16.08.2017 за період з 01.07.2016 по 31.07.2017 становить 11 240,27 грн. з урахуванням часткової сплати відповідачем, здійсненої 31.03.2017 в сумі 371,70 грн.

За наведених обставин позивач звернувся з даним позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача в примусовому порядку компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.07.2016 по 31.07.2017 в сумі 11 240,27 грн., а також пені в сумі 416,15 грн. та 3% річних в сумі 69,35 грн., з огляду на несвоєчасне перерахування відповідачем компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на який розташований об'єкт оренди.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом по матеріалам справи встановлено, що в спірний період, за який позивачем заявлені до стягнення суми компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є період з 01.07.2016 по 31.07.2017.

В зазначений спірний період чинним був Договір № 408-1 від 01.07.2015, згідно якого в оренді у відповідача перебувало нерухоме майно (нежитловий будинок), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: вулиця Деміївська, будинок № 30, загальною площею 45,00 кв.м, що не заперечувалось відповідачем.

Умови укладеного Договору № 408-1 від 01.07.2015 свідчать, що даний договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 796 Цивільного кодексу одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Крім того, відповідно до статті 797 Цивільного кодексу плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Згідно приписів ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого майна від 01.06.2012, орендодавець (третя особа) передав, а орендар (відповідач) прийняв в орендне користування, згідно з Договором оренди від від 01.06.2012 № 408, нежилий будинок № 30 на вулиці Деміївській загальною площею 45,00 кв.м, що перебувають на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що в спірний період (з 01.07.2016 по 31.07.2017) нежитлові приміщення загальною площею 45,00 кв.м, розташовані за адресою: вулиця Деміївська, будинок № 30 перебували в орендному користуванні у відповідача для розміщення благодійної організації (для розміщення притулку для безпритульних тварин).

Отже, згідно з умовами пунктів 3.3, 3.5, 3.6, 3.7 Договору, відповідач був зобов'язаний сплачувати на підставі Договору № 408-1 від 01.07.2015, зокрема, компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на який розташований об'єкт оренди на рахунок позивача (балансоутримувача) щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця, починаючи з дати підписання Договору та до дати підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Розмір компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на який розташований об'єкт оренди, за кожний місяць спірного періоду (з 01.07.2016 по 31.07.2017) позивач визначив відповідно до умов п. 3.3 Договору № 408-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.07.2015 та «Розрахунку компенсації витрат підприємства (експлуатаційних витрат)», відповідні суми з ПДВ вказані у довідках заборгованості, оригінали яких додані до позовної заяви.

Відповідні пояснення з приводу місячного розміру нарахувань земельного податку для всього будинку за адресою: вулиця Деміївська, будинок № 30 та щодо орендованої відповідачем площі в цьому будинку, були надані позивачем у поясненнях, поданих 02.10.2017 в судовому засіданні разом із клопотанням про долучення документів до матеріалів справи.

При цьому по матеріалами справи судом встановлено, що в період дії Договору № 408-1 від 01.07.2015 сторони не вносили жодних змін до цього договору в частині зміни розміру компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем правомірно нараховано відповідачу компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою відповідно до п. 3.3 Договору № 408-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.07.2015.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, що станом на час розгляду справи по суті заборгованість відповідача перед позивачем на підставі Договору № 408-1 від 01.07.2015 за період з 01.07.2016 по 31.07.2017 становить 11 240,27 грн. компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, строк оплати якої є такою, що настав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 240,27 грн. компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на який розташований об'єкт оренди, за період з 01.07.2016 по 31.07.2017 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на порушення відповідачем зобов'язання за Договором № 408-1 від 01.07.2015, позивач також заявив до стягнення з відповідача 416,15 грн. пені та 69,35 грн. 3 % річних.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, а рівно не заперечується відповідачем, порушення останнім зобов'язань за Договором № 408-1 від 01.07.2015 щодо своєчасної та повної сплати компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на який розташований об'єкт оренди, а отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язань за Договором № 408-1 від 01.07.2015.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру , встановленого законодавством України.

За таких обставин, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку розрахунку пені, наведеного позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку, що відповідно до умов п. 6.2 Договору позивач мав підстави для нарахування пені, при цьому розрахунок пені виконаний позивачем арифметично вірно та у відповідності до встановлених обставин справи, приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, ст. 3 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 416,15 грн. пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунку 3% річних, який викладений у доданій до позовної заяви довідці-розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є арифметично вірними та повністю відповідають умовам Договору № 408-1 від 01.07.2015 і встановленим обставинам справи, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 69,35 грн. 3 % річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позовних вимог та відповідно до наведених приписів ст. 49 ГПК України, судовий збір в сумі 1 600,00 грн. повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Благодійної організації Благодійне товариство «Дайте жити тварині» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 8, кв. 20; ідентифікаційний код 34297253) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А; ідентифікаційний код 03366500) 11 240,27 грн. (одинадцять тисяч двісті сорок гривень 27 коп.) компенсації витрат підприємства компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на який розташований об'єкт оренди, за період з 01.07.2016 по 31.07.2017, 416,15 грн. (чотириста шістнадцять гривень 15 коп.) пені, 69,35 грн. (шістдесят дев'ять гривень 35 коп.) 3% річних, 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.11.2017

Суддя Гумега О.В.