КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. Справа№ 910/11650/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Науменко С.В., довіреність № 3 від 10.01.2017, Савенецька-Фурс Т.В., довіреність № 1 від 10.01.2017;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - Альонкіна А.І., довіреність № 01-08/17 від 01.08.2017,

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Столичні будинки" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/11650/17 (суддя Князьков В.В.) за позовом приватного підприємства "Столичні будинки" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" про визнання недійсним договору поруки.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Столичні будинки" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" про визнання недійсним договору поруки №1871/16 від 31.10.2016, укладеного між відповідачами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/11650/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Так, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів наявності підстав для визнання договору поруки №1871/16 від 31.10.2016 недійсним, а також порушення прав і охоронюваних законом інтересів приватного підприємства "Столичні будинки" внаслідок укладення відповідачами спірного договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/11650/17 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що спірний договір суперечить ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", оскільки виходячи зі змісту вказаної норми Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" після отримання в управління прибудованого до житлового будинку по вул. Білицька, 20 індивідуального теплового пункту, до об'єднання перейшла заборгованість приватного підприємства "Столичні будинки" за природний газ поставлений до вказаного будинку по договору №1093/16-ТЕ-41 на постачання природного газу від 21.12.2015.

Таким чином, за доводами апелянта, відповідачі протиправно уклали договір поруки.

Представники апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 13.11.2017 надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Представник другого відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Перший відповідач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис його представника в розписці про оголошення перерви.

Враховуючи те, що представник першого відповідача був присутній в минулому судовому засіданні, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та приватним підприємством "Столичні будинки" (споживач) 21.12.2015 укладено договір №1093/16-ТЕ-41 на постачання природного газу, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого постачальник зобов'язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

На установчих зборах співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. Білицька, 20, що відбулись 27.04.2016, вирішено, зокрема, утворити Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" та затвердити його статут. Результати установчих зборів оформлено протоколом №1 від 12.05.2016. Державну реєстрацію юридичної особи проведено 20.05.2016.

Комісією у складі голови правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" та представників Приватного підприємства "Столичні будинки" 03.08.2016 здійснено обстеження активів житлового будинку №20 по вул. Білицька у місті Києві та складено акт приймання-передачі об'єкта в управління, за змістом якого в управління другому відповідачу передано, у тому числі, індивідуальний будинковий тепловий пункт (котельню). Також позивачем та другим відповідачем складено відповідні акти про передачу документації по будинку.

Листом вих.№005 від 26.05.2016 Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" повідомило публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про намір об'єднання укласти договір на постачання природнього газу на наступний опалювальний період.

У листі вих.№26-4702/1.8-16 від 15.07.2016 першим відповідачем повідомлено другого, що Компанія буде готова розглянути питання укладення договору постачання природного газу з Об'єднанням, зокрема, після вирішення питання щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ за договором №1093/16-ТЕ-41 від 21.12.2015.

З метою врегулювання питання щодо наявної у попереднього споживача заборгованості за поставлений газ, 31.10.2016 між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" (поручитель) та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (кредитор) укладено договір поруки №1871/16, за змістом пунктів 1.1, 2.1 якого поручитель поручився перед кредитором за виконання обов'язків приватного підприємства "Столичні будинки" (боржник) за договором на постачання природного газу №1093/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 (основний договір) щодо проведення розрахунків за поставлений природний газ в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат тощо.

Згідно з пунктом 1.2 договору поруки, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за основним договором, поручитель несе субсидіарну відповідальність по зобов'язаннях боржника за основним договором в повному обсязі.

Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що обов'язок поручителя за цим договором полягає в погашенні основного боргу боржника перед кредитором, що виник за основним договором у січні-квітні 2016 року та на момент укладення даного договору становить 90 852,80 грн. Крім того, поручитель зобов'язується сплатити кредитору неустойку, 3% річних та інфляційні втрати, що виникли або можуть виникнути в майбутньому у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за основним договором. Розмір неустойки, 3% річних та інфляційних втрат визначається кредитором відповідно до умов основного договору та чинного законодавства України на момент надіслання поручителю вимоги, зазначеної у пункті 3.2 даного договору. Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови основного договору і він погоджується з ним.

За змістом пункту 3.2 договору поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання за основним договором на користь кредитора на підставі письмової вимоги кредитора.

Відповідно до п. 3.4 договору поруки до поручителя, який виконав обов'язок за основним договором, переходять усі права кредитора щодо цього обов'язку за основним договором, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Пунктами 5.1, 5.2 договору поруки визначено, що вказаний договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє протягом 3 років з моменту його укладення. Цей договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених статтею 559 Цивільного кодексу України.

На виконання умов укладеного договору поруки першим відповідачем направлено другому письмову вимогу вих.№26-7633/1.2-16 від 03.11.2016, за змістом якої публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов'язано Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги сплатити заборгованість в сумі 90 852,80 грн., що виникла у Приватного підприємства "Столичні будинки" за договором №1093/16-ТЕ-41 від 21.12.2015.

Другим відповідачем, як поручителем, 03.11.2016 сплачено на користь першого відповідача грошові кошти в сумі 90 852,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №37 від 03.11.2016.

Листом вих.№021 від 12.04.2017 Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" повідомило приватне підприємство "Столичні будинки" про факт укладення договору поруки №1871/16 від 31.10.2016 та здійснення поручителем оплати заборгованості приватного підприємства "Столичні будинки" за поставлений газ, у зв'язку з чим другим відповідачем заявлено позивачу вимогу сплатити протягом 3 банківських днів з моменту отримання вказаного листа грошові кошти в сумі 90 852,80 грн. на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" як особі, якій перейшли усі права кредитора за основним зобов'язанням.

Враховуючи те, що приватне підприємство "Столичні будинки" у визначені другим відповідачем строки заборгованість не оплатило, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" звернулось до Господарського суду Київської області з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.07.2017 у справі №911/1225/17 позовні вимоги задоволено, стягнуто з приватного підприємства "Столичні будинки" на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" заборгованість в розмірі 90 852,80 грн.

На момент прийняття рішення судом першої інстанції у даній справі, судове рішення від 11.07.2017 у справі №911/1225/17 законної сили не набрало.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, зазначає, що договір поруки №1871/16 від 31.10.2016 суперечить ст. 22 Закону України "Про теплопостачання".

Колегія суддів вважає вказані вище доводи необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для задоволення позову, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 роз'яснено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивачем (як не стороною оскаржуваного правочину) не доведено того, що в результаті укладення договору поруки №1871/16 від 31.10.2016 обсяг майнових зобов'язань позивача за договором на постачання природного газу змінився.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 20.02.2012 у справі №6-51цс11, виходячи зі змісту статті 626 Цивільного кодексу України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Отже, договір поруки, на права та обов'язки приватного підприємства "Столичні будинки" вказаний правочин безпосередньо не впливає, зокрема, не збільшує обсяг відповідальності боржника.

З огляду на наведене, позивачем не доведеного того, що його права або охоронювані законом інтереси були порушені укладенням між відповідачами оспорюваного договору.

В апеляційній скарзі апелянт не навів жодних доводів на обґрунтування дійсного порушення його прав оскаржуваним договором.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує також те, що вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, зазначає, що спірний договір суперечить ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", оскільки виходячи зі змісту вказаної норми Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" після отримання в управління прибудованого до житлового будинку по вул. Білицька, 20 індивідуального теплового пункту, до об'єднання перейшла заборгованість приватного підприємства "Столичні будинки" за природний газ поставлений до вказаного будинку по договору №1093/16-ТЕ-41 на постачання природного газу від 21.12.2015.

Таким чином, за доводами позивача, відповідачі протиправно уклали договір поруки.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Положеннями ст. 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Апелянт, посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", зазначає, що внаслідок отримання другим відповідачем від позивача в управління індивідуального теплового пункту, між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виникли цівильно - правові відносини, які регулюються Законом України "Про теплопостачання".

Згідно вказаної норми у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Отже, предметом регулювання статті 22 Закону України "Про теплопостачання" є відносини між суб'єктами господарювання, які здійснюють господарську діяльність у сфері теплопостачання.

За змістом частини першої статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (частина перша статті 3 Господарського кодексу України).

В свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку є юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

За приписами частин 1, 2, 4, 5 та 7 статті 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об'єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання. Господарче забезпечення діяльності об'єднання може здійснюватися власними силами об'єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб'єктів господарювання. Об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 22 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" питання самостійного забезпечення об'єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб'єктів. Самостійне забезпечення об'єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об'єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

Частиною 3 статті 3 Господарського кодексу України передбачено, що діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

Отже, виходячи з викладених норм законодавства, діяльність об'єднання співвласників багатоквартирного будинку спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов його функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, а відтак така діяльність є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючого суб'єкта.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 у справі №916/2197/13.

Крім цього, у листі Антимонопольного комітету України вих.№128-29/06-11263 від 21.10.2016 викладено висновки Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, згідно яких у разі передачі автономної (загально будинкової, дахової) котельні об'єднанню, останнє не є правонаступником боргових зобов'язань з оплати за спожиті енергоносії, що виникли у підприємства, якому належала котельня (на балансі, в управлінні якого перебувала котельня).

Враховуючи те, що предметом регулювання статті 22 Закону України "Про теплопостачання" є відносини між суб'єктами господарювання, які здійснюють господарську діяльність у сфері теплопостачання, до яких другий відповідач не належить, доводи апелянта про те, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" є правонаступником боргових зобов'язань приватного підприємства "Столичні будинки" за природній газ, поставлений публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Відповідно доводи апелянта про те, що спірний договір суперечить ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" підставою для задоволення позову бути не можуть.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваного правочину та порушення саме прав позивача внаслідок укладення договору поруки, висновки суду першої інстанції про відмову у позові є правомірними та обґрунтованими.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Столичні будинки" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/11650/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/11650/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко