ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Справа № 911/1308/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),
Грек Б.М., Студенець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 року у справі № 911/1308/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агроконтинент-Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 26.04.2017 про стягнення з відповідача 43146,08 грн. боргу за поставлений за договором поставки №00049 від 24.02.2016 року товар та покласти на відповідача судові витрати, які складаються із 1600,00 грн. судового збору та витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.06.2017 року (суддя Конюх О.В.) провадження у справі припинено; стягнуто з відповідача на користь позивача 1600,00 грн. судового збору, 3200,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 року (судді: Тарасенко К.В., Хрипун О.О., Гончаров С.А.) ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними судові рішення скасувати, справу повернути на розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 24.02.2016 року було укладено договір поставки №0049, умовами якого сторони передбачили поставку товару за номенклатурою, за ціною та у строки, передбачені у специфікаціях, які є його невід'ємними частинами.

Предметом договору відповідно до специфікації №1 була сівалка точного висіву Monosem вартістю 1 025 814,00 грн., яку позивач поставив відповідачу за видатковою накладною від 18.04.2016 року №76. Після початку експлуатації придбаної техніки відповідачем було виявлено недоліки поставленої сівалки, яка була несумісною із спецтехнікою відповідача без встановлення додаткового обладнання - навігаційної системи.

Позивач вважає, що сторонами було погоджено поставку вказаної навігаційної системи у специфікації №2 до договору від 31.03.2016 року. Однак, зазначена специфікація №2 з боку відповідача - покупця підписана не була.

Разом із тим, як вбачається з видаткової накладної від 18.04.2016 року №78, позивач передав, а відповідач прийняв без заперечень вказану навігаційну систему вартістю 43 146,08 грн.

Предметом даного судового розгляду є вимога продавця до покупця про сплату заборгованості за отриманий товар.

Висновок судів попередніх інстанцій про припинення провадження у даній справі мотивовано тим, що відповідач платіжним дорученням від 24.05.2017 року № 1088 сплатив позивачу суму основної заборгованості за поставлений товар у розмірі 43 146,08 грн. з призначенням платежу "за навігаційну систему Х-14, sgr-1", яка є предметом розгляду у даній справі.

Проте з таким висновком судів обох інстанцій погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Проте, припинивши провадження в справі за відсутності предмету спору, суд першої інстанції вимог зазначеної норми процесуального права не врахував і зробив висновок про порушення господарського зобов'язання за договором з боку відповідача, що свідчить про встановлення обставин по суті предмету спору.

У п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Разом з цим, не звернувши уваги на те, що між сторонами спір існує і залишилися неврегульовані відносини, суд безпідставно припинив провадження у справі та ухилився від вирішення господарського спору по суті відповідно до вимог ст. 82 ГПК України.

За таких обставин, прийняті судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 року та ухвалу господарського суду Київської області від 06.06.2017 року скасувати, і справу № 911/1308/17 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Б.Грек

В.Студенець