донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

22.11.2017р. справа №908/1462/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1О ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників учасників справи:
від позивача:ОСОБА_5 (довіреність №1653 від 18.10.2017р.);
від відповідача: ОСОБА_6 (засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол» згідно витягу з ЄДР)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол», м.Мелітополь Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від14.09.2017р. (повний текст підписано 22.09.2017р.)
у справі№908/1462/17 (суддя Смірнов О.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі», м.Мелітополь Запорізької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол», м.Мелітополь Запорізької області
простягнення 272293,25грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі», м. Мелітополь Запорізької області (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол», м. Мелітополь Запорізької області (Відповідач) про стягнення 293018,40грн. за договором №764 про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р., з яких основної заборгованості в розмірі 215450,52грн., пені в розмірі 21356,47грн., інфляційних втрат в розмірі 48411,71грн. та 3% річних в розмірі 7799,70грн.

В перебігу розгляду справи Позивач неодноразово своїми заявами (а.с.а.с.85-86 т.1, а.с.120 т.3) в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України зменшував розмір позовних вимог, остаточно вимагаючи стягнення з Відповідача коштів за договором №764 про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. в розмірі 272293,25грн., з яких основної заборгованості в розмірі 194725,37грн., пені в розмірі 21356,47грн., інфляційних втрат в розмірі 48411,71грн. та 3% річних в розмірі 7799,70грн. Місцевим судом розглянуто справу з урахуванням такого зменшення.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. (повний текст підписано 22.09.2017р.) у справі №908/1462/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» були задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол» на користь Позивача грошові кошти в сумі 254040,60грн. за договором №764 про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р., з яких основної заборгованості в розмірі 194725,37грн., пені в розмірі 21326,35грн., інфляційних втрат в розмірі 30644,97грн. та 3% річних в розмірі 7343,91грн.

Рішення місцевого суду було вмотивоване доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх обовязків за договором №764 про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. зі своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Частковість задоволення судом позовних вимог була зумовлена допущенням Позивачем помилок при розрахунку належних до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маттіол», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. у справі №908/1462/17 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає залишення останнім поза увагою доказів часткової оплати Відповідачем виниклої заборгованості за стягуваний період та акт звірки взаємних розрахунків, які були надані останнім у судовому засіданні 06.09.2017р., що призвело до прийняття необґрунтованого рішення. Окрім того, апелянт наголошує, що судом при прийнятті рішення не було враховано положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя доповідач) Попков Д.О., судді Радіонова О.О. і ОСОБА_3

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.10.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 22.11.2017р. об 14:40

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представники Скаржника у судовому засіданні 22.11.2017р. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з підстав, що в ній наведені, та додатково просив зменшити стягувані штрафні санкції в порядку ст.233 Господарського кодексу України.

Представник Позивача у судовому засіданні 22.11.2017р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві (а.с.а.с.49-51 т.4).

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 30.12.2008р. між Мелітопольським орендним підприємством теплових мереж, правонаступником якого відповідно Витягу зі статуту (а.с.а.с.113-115 т.3) є Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» (Виконавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маттіол» (Споживач) було укладено договір №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (далі договір, а.с.а.с.11-14 т.1), відповідно до умов п.1.1. якого, Виконавець зобов'язується надати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

В п.3.1 означеного договору було встановлено, що розрахунок виконується щомісячно. Розрахунковий період оплати послуг один календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, згідно наданого Відповідачем рахунку.

Плата за надані послуги вноситься Споживачем на підставі платіжного документу на розрахунковий рахунок Виконавця через банки, які приймають комунальні платежі, та касу підприємства теплових мереж (п.3.3 договору).

Відповідно до п.3.4. договору, за несвоєчасне внесення плати із Споживача стягується пеня у розмірі встановленому законом, 1% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Так, в п.4.2 договору були визначені обовязки Споживача, зокрема, що стосуються вчасного виконання обовязку з оплати послуг, який в свою чергу, кореспондується з правом Виконавця на отримання належних сум грошових коштів за надані послуги та на нарахування й стягнення, у разі несвоєчасного внесення Споживачем плати за надані послуги, пені в розмірі, встановленому законом та договором.

Крім того, відповідно до п.5.1. договору, Споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором, а саме за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені.

Згідно з п.9.1 договору, останній укладений на 1 рік і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем за період з червня 2014р. по травень 2017р. були надані Відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується рахунками-актами наданих послуг:

- №5436 за червень 2014р. - на суму 3101,25грн. (а.с.170 т.1);

- №6331 за липень 2014р. - на суму 2901,96грн. (а.с.176 т.1);

- №7209 за серпень 2014р.- на суму 2901,96грн. (а.с.181 т.1);

- №8083 за вересень 2014р. - на суму 2901,96грн. (а.с.186 т.1);

- №8968 за жовтень 2014р.- на суму 7409,08грн. (а.с.193 т.1);

- №9827 за листопад 2014р. - на суму 22098,11грн. (а.с.1 т.2);

- №10652 за грудень 2014р. - на суму 28920,80грн. (а.с.11 т.2);

- №601 за січень 2015р. - на суму 35015,71грн. (а.с.23 т.2);

- №1460 за лютий 2015р. - на суму 28655,61грн. (а.с.34 т.2);

- №2320 за березень 2015р. - на суму 14621,47грн. (а.с.45 т.2);

- №3191 за березень 2015р. - на суму 2918,12грн. (а.с.54 т.2);

- №4052 за травень 2015р. - на суму 2918,12грн. (а.с.60 т.2);

- №4904 за червень 2015р. - на суму 2918,12грн. (а.с.66 т.2);

- №5753 за липень 2015р. - на суму 2918,12грн. (а.с.73 т.2);

- №6600 за серпень 2015р. - на суму 2918,12грн. (а.с.79 т.2);

- №7443 за вересень 2015р. - на суму 2918,12грн. (а.с.85 т.2);

- №8373 за жовтень 2015р. - на суму 9538,60грн. (а.с.91 т.2);

- №8799 за листопад 2015р. - на суму 27294,14грн.(а.с.100 т.2);

- №9981 за грудень 2015р. - на суму 38131,14грн. (а.с.110 т.2);

- №966 за січень 2016р. - на суму 55601,31грн. (а.с.121 т.2);

- №2170 за лютий 2016р.- на суму 28606,02грн. (а.с.150 т.2);

- №3028 за березень 2016р. - на суму 16288,48грн. (а.с.1 т.3);

- №3885 за квітень 2016р. - на суму 2918,12грн. (а.с.29 т.3);

- №4742 за травень 2016р. - на суму 2990,91грн.(а.с.51 т.3);

- №5602 за червень 2016р. - на суму 3001,70грн.(а.с.53 т.3);

- №6462 за липень 2016р. - на суму 3133,22грн. (а.с.56 т.3);

- №7321 за серпень 2016р. - на суму 3133,22грн. (а.с.68 т.3);

- №8182 за вересень 2016р. - на суму 3133,22грн. (а.с.72 т.3);

- №9043 за жовтень 2016р. - на суму 19454,95грн. (а.с.75 т.3);

- №9904 за листопад 2016р. - на суму 39307,16грн. (а.с.80 т.3);

- №10687 за грудень 2016р. - на суму 60679,84грн. (а.с.88 т.3);

- №912 за січень 2017р. - на суму 75966,12грн. (а.с.93т.3);

- №1768 за лютий 2017р. - на суму 65218,34грн. (а.с.98 т.3);

- №2499 за березень 2017р. - на суму 26843,17грн. (а.с.103 т.3);

- №3257 за квітень 2017р. - на суму 4194,81грн. (а.с.108 т.3);

- №4011 за травень 2017р. - на суму 4194,81грн. (а.с.125 т.3).

Відтак, означені рахунки-акти вказують про надання Позивачем за період з червня 2014р. по травень 2017р. послуг за договором на загальну суму 655665,91грн.

Факт отримання уповноваженою особою Відповідача вказаних рахунків-актів наданих послуг підтверджується маршрутними листами з червня 2014р. по травень 2017р., копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.а.с.171, 177, 182, 187, 194 т.1; а.с.а.с.2, 12, 24, 35, 46, 55, 61, 67, 74, 80, 86, 92, 101, 111, 122, 151 т.2; а.с.а.с.2, 30, 52, 54, 57, 69, 81, 89, 94, 99, 104, 109 т.3). Наразі, матеріали справи не містять доказів висування претензій Відповідача щодо якості/обсягу означених послуг або інших доказів на спростування відповідних підстав грошових зобовязань. Не заперечує Скаржник обсягу і вартості наданих послуг у розглядуваний період і за змістом апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач здійснив оплату наданих послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, в тому числі за спірний період, в загальному розмірі 607172,75грн., що підтверджується з наданих Позивачем відомостей про оплату, які надходили через касу Позивача, платіжних доручень та прибутково-касових ордерів, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с.а.с.172-175, 183-185, 188-192 т.1; а.с.а.с.3-10, 13-22, 36-44, 56-59, 62-65, 75-78, 81-84, 87-90, 93-99, 102-109, 112-120, 123-149 т.2; а.с.а.с.3-28, 31-50, 55, 58-67, 70-71,73-74,76-79,82-87, 90-92,95-97,100-102, 105-107, 110-112,123, 124, 126 т.3).

В той час, з наявного в матеріалах справи рахунку-акту наданих послуг №5436 за червень 2014р. (перший в хронологічному порядку), що також не спростовується сторонами у справі, вбачається наявність у Відповідача станом на дату складання означеного акту заборгованості в розмірі 146232,21грн., на погашення якої Позивачем зараховувались грошові кошти, які надходили через касу останнього, платіжними дорученнями та прибутковими касовими ордерами без призначення платежу. Доказів на спростування факту існування заборгованості у Відповідача за надані послуги за період, що передує розглядуваному, Скаржником не надано.

Так, всі сплачені Відповідачем грошові кошти з призначенням платежу зараховувались Позивачем за спожиті послуги відповідно до зазначеного в них періоду, в той час як оплати без такого призначення, зараховувались на погашення заборгованості Відповідача за попередні періоди. Відтак, Позивачем було зараховано оплату за надані Відповідачу послуги за період з червня 2014р. по травень 2017р. в розмірі 460940,54грн., оскільки оплата в розмірі 146232,21грн., враховуючи загальну суму сплати в розмірі 607172,75грн., була зарахована в погашення суми боргу Відповідача за попередні періоди.

Таким чином, Відповідач, за висновком місцевого суду, всупереч умовам укладеного договору, здійснив часткову оплату наданих послуг, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість за договором №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. за період з березня 2016р. по травень 2017р. на загальну суму 194725,37грн.

Окрім того, матеріали справи містять акти звірки взаємних розрахунків станом на 25.07.2017р. за період з червня 2016р. по травень 2017р. (а.с.а.с.112,113 т.1; а.с.а.с.3, 4, 55-92 т.4), які підписані сторонами із певними розбіжностям, а саме кінцева заборгованість Відповідача за графою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» складає 194725,37грн., в той час залишок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол» за його графою складає 60439,10грн. За висновком апеляційного суду, означена розбіжність у визначені обсягів погашених грошових зобовязань за спірний період, неврахування якої вказує Скаржник, зумовлена тим, що останнім було складено всі сплачені ним суми за спірні періоди, а також виконання зобовязання за червень-серпень 2017р., які не входять до спірного періоду, без врахування наявної станом на червень 2014р. заборгованості в розмірі 146232,21грн.

Між тим, враховуючи, що Споживачем (Товариством з обмеженою відповідальністю «Маттіол») обовязок зі своєчасної та повної оплати наданих послуг за договором №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. за період з березня 2016р. по травень 2017р. виконаний не був, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовними вимогами про стягнення з Відповідача заборгованості за означеним договором в сумі 194725,37грн., а також нарахованих на неї сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В свою чергу, Господарський суд Запорізької області, встановивши доведеність матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх грошових зобовязань з оплати наданих послуг за договором №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. за період з березня 2016р. по травень 2017р. в сумі 194725,37грн., своїм рішенням задовольнив позовні вимоги (з урахуванням заяв про їх зменшення) частково зменшивши періоди нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат через допущені Позивачем помилки при їх встановлені та розрахунку.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває в залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», а також відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України.

Сутність заявленого позову полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання обовязку зі сплати коштів за надані Позивачем послуги у період з березня 2016р. по травень 2017р. за договором №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. та застосуванні наслідків його невиконання у вигляді додаткового стягнення пені у період з березня 2016р. по травень 2017р, 3% річних та інфляційної індексації відносно періоду споживання послуг з теплопостачання з червня 2014р. по травень 2017р.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як встановлено ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, з матеріалів справи вбачається, що припинення грошових зобовязань Відповідача перед Позивачем з оплати наданих в період з березня 2016р. по травень 2017р. або взагалі не відбулось або здійснювалось без дотримання строків, визначених п.3.1 договору не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Вимоги до щомісячного виконання грошових зобовязань Споживача теплової енергії передбачені і ст.19 Закону України «Про теплопостачання».

Таким чином, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обовязку з повного розрахунку за фактично отримані послуги з опалення та постачання гарячої води, у передбачені п.3.1 укладеного договору №764 від 30.12.2008р. строки відносно сумі 194725,37грн., яка сформувалась за період з березня 2016р. по травень 2017р.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з Відповідача заборгованості за надані послуги за договором №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. в розмірі 194725,37грн.

При цьому, апеляційний суду зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів припинення укладеного договору №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р. у розумінні п.9.1 цього договору або в іншому, встановленому діючим законодавство порядком, що зумовлює сприйняття його в якості належної правової підстави для існування грошових зобовязань у Відповідача перед Позивачем в розглядуваний проміжок часу надання послуг.

Доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі стосовно залишення поза увагою місцевим судом доказів часткової оплати наданих Позивачем послуг за період з березня 2016р. по травень 2017р., посилаючись також на акт звірки взаємних розрахунків станом на 25.07.2017р., відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки з матеріалів справи вбачається, що належним чином засвідчені копії всіх цих документів (відомостей про оплату, що надходили через касу Позивача, платіжних доручень та прибутково-касових ордерів) були залучені місцевим судом до справи та враховані під час її розгляду в суді першої інстанції, що відображено при прийнятті оскаржуваного рішення. В той час, посилання Скаржника на заборгованість станом на 25.07.2017р. в розмірі 76021,84грн. (за актом звірки взаємних розрахунків від 30.10.2017р. 60439,10грн.) та сплату останнім саме 579644,07грн. (за актом звірки взаємних розрахунків від 30.10.2017р. 607811,24грн.) також є безпідставним, оскільки фактично сплачені протягом означеного періоду кошти у відповідності до п.6 ст.3 Цивільного кодексу України спрямовувались в рахунок заборгованості за попередні періоди (місяці), про що також свідчить визначена станом на червень 2014р. (до спірного періоду) заборгованості Відповідача в розмірі 146232,21грн. Підстав для заперечення правомірності зарахування платежів із дотриманням хронології виникнення заборгованості апеляційній суд не вбачає, адже невизначеність періоду, за який відбувається погашення в призначені платежу у деяких представлених платіжних документах (посилання лише на договір) обґрунтовує саме хронологічний порядок обліку. Дійсно, в іншому випадку довільне зарахування таких платежів зумовило б порушення прав сторін через штучне збільшення періоду прострочення хронологічно більш ранніх грошових зобовязань або перебування вимог поза межами позовної давності.

Своєю чергою, за змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.3.4. договору №764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.12.2008р.

Таким чином, перевіривши розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.а.с.31-65 т.1) та розрахунки суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість зменшення місцевим судом періоду нарахування пені через допущені Позивачем помилки при визначенні початку періоду її нарахування за рахунками-актами №6462, №9043 та №3257. (розрахунок пені а.с.а.с.31-36 т.1) Таким чином, апеляційний суд погоджується з правомірністю стягнення з Відповідача пені саме в розмірі 21326,35грн. Між тим, доводи апелянта щодо невірного застосування місцевим судом строку позовної давності, який, на його думку, обмежується 6 місяцями її нарахування (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України), суперечать ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України та зумовлені невірним ототожненням поняття строку позовної давності (строк, в межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою) зі строком передбаченим ст.232 Господарського кодексу України, який встановлює обєм можливого нарахування штрафних санкцій.

Усне клопотання представника Відповідача про зменшення пені в порядку ст.233 Господарського кодексу України колегією суддів відхиляється, оскільки означене клопотання із доказами наявності належних підстав не було подано місцевому суду, так само, як і не доведено наявності передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України підстав для зміни/скасування рішення в частині стягнення пені через незастосування судом першої інстанції свого дискреційного повноваження зі зменшення неустойки.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача сум 3% річних за період з червня 2014р. по травень 2017р., оскільки Позивачем в розрахунку означеної частини позовних вимог (а.с.а.с.49-65 т.1) було допущено помилки при визначені початку нарахування таких сум залишено поза увагою вихідні днів за актами №7209, №9827, №4052, №6600, №8799, №966, №2170, №6462, №9043, №3257. Таким чином, висновок місцевого суду щодо стягнення з Відповідача 3% річних за період з червня 2014р. по травень 2017р. в розмірі 7343,91грн. є правомірним.

Між тим, що стосується розрахунку розміру інфляційних втрат (а.с.а.с.37-49 т.1), суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до положення п.3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., порядок формування індексу інфляції має визначатися за цілий місяць починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, та застосовуватися відносно суми заборгованості, що існувала на останній день місяця, індекс інфляції якого використовується, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Проте, проаналізувавши розрахунок суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку, що останнім було безпідставно зменшено заявлені Позивачем періоди нарахування інфляційних втрат, що призвело до зменшення належних до стягнення сум на 17766,74грн. Таким чином, за розрахунком суду апеляційної інстанції, проведеного в межах заявлених Позивачем вимог, стягувана з Відповідача сума інфляційних втрат за період з червня 2014р. по травень 2017р в розмірі 48411,71грн. підлягає задоволенню.

Так, враховуючи наведене та допущені місцевим судом порушення норм матеріального права при визначені належної до стягнення суми інфляційних втрат, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове скасування переглядуваного рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» про стягнення з Відповідача інфляційних втрат в сумі 17766,74грн., що за змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює розподіл витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, беручи до уваги, що заявлені апеляційні вимоги не відповідають висновкам апеляційного суду відносно результатів перегляду справи, в задоволені апеляційної скарги має бути відмовлено із віднесенням на рахунок Скаржника судових витрат з її подання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол», м. Мелітополь Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. (повний текст підписано 22.09.2017р.) у справі №908/1462/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. (повний текст підписано 22.09.2017р.) у справі №908/1462/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол», м. Мелітополь Запорізької області інфляційних втрат в сумі 17766,74грн., у зв'язку з чим п.5 резолютивної частини рішення - виключити, а п.2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

« 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол» (юридична адреса: 72355, Мелітопольський район, с. Тамбовка, вул. Леніна, 143, поштова адреса: 72300, Запорізька область, м.Мелітополь, пр. 50 річчя Перемоги, 28, ідентифікаційний код 32262894) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» (72310, Запорізька область, м.Мелітополь, вул. Луначарського, 61, ідентифікаційний код 05541114) основний борг в сумі 194725,37грн., пеню в сумі 21326,35грн., 3% річних в сумі 7343,91грн., інфляційні витрати в сумі 48411,71грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 4077,24грн.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. (повний текст підписано 22.09.2017р.) у справі №908/1462/17 залишити без змін.

4. Доручити Господарському суду Запорізької області видати накази на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

5. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надрук.4 примір.: 1-Позивачу, 2-Відповідачу, 3-у справу, 4-ГСЗО