ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2017 р. Справа № 914/1421/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, м. Львів від 25.09.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/4682/17 від 03.10.2017)

на рішення господарського суду Львівської області від 12.09.2017 (суддя Юркевич М.В.)

у справі № 914/1421/17

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування, м. Київ

до відповідача-1: Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, м. Львів

до відповідача-2: товариства з додатковою відповідальністю СТДВ Глобус, м.Київ

про стягнення 36 906,04 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник;

від відповідача-1: не зявились;

від відповідача-2: не зявились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.09.2017 (суддя Юркевич М.В.) у справі № 914/1421/17 позов задоволено, стягнуто з Львівського комунального підприємства Львівелектротранс (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2; ) на користь ТОВ Експрес Страхування (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 15/2; ) 36 906,04 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 600 грн. витрат по сплаті судового збору. ТОВ СТДВ Глобус від відповідальності звільнено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Львівське комунальне підприємство Львівелектротранс звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Львівської області від 12.09.2017 у справі № 914/1421/17 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Скаржник посилається зокрема на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не врахував, що ЛКП Львівелектротранс виконало всі зобовязання по договору ДВЦ-15-С-01 № 0000402 від 18.06.2015, зателефонувало на гарячу лінію ТОВ СТДВ Глобус НОМЕР_1 та в телефонному режимі повідомило про страховий випадок, що підтверджується відміткою в журналі обліку страхових випадків ЛКП Львівелектротранс. Крім того, Апелянт зазначає, що ним 14.07.2017 було надіслано на адресу ТОВ СТДВ Глобус заяву про здійснення виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 прийнято апеляційну скаргу ЛКП Львівелектротранс, м. Львів від 25.09.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/4682/17 від 03.10.2017) на рішення господарського суду Львівської області від 12.09.2017 у справі № 914/1421/17 до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 10.10.2017 в складі колегії суддів: Давид Л.Л. (головуючий суддя), ОСОБА_3, ОСОБА_1 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.10.2017.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та 31.10.2017 розгляд апеляційної скарги відклався з підстав, викладених в ухвалах суду.

В поясненнях до апеляційної скарги від 31.10.2017 Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 12.09.2017 у справі № 914/1421/17 - без змін, з підстав його правомірності та обґрунтованості.

20.11.2017 в канцелярію суду представником Відповідача-2 подано заяву від 14.11.2017, в якій він просить суд розглядати справу без участі представника ТОВ СТДВ Глобус.

Перед початком судового засідання 21.11.2017 на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника Відповідача-1 від 20.11.2017 про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, в якій просив суд витребувати у ТОВ СТДВ Глобус письмові матеріали, що стосуються страхового випадку, який мав місце 11.06.2016 на перехресті вул. Княгині Ольги-Сахарова у м. Львові за участю трамвая КТ4СУ реєстраційний № 1172, та автомобіля НОМЕР_2, а також імя, прізвище особи, яка 11.06.2016 зареєструвала повідомлення про страховий випадок , за яким номером зареєстроване це повідомлення та вказати деталі цього випадку.

Розглянувши подане клопотання, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення, оскільки Апелянт не вказав неможливість звернення з таким клопотанням під час розгляду справи в суді першої інстанції до винесення судом рішення, не зазначено в клопотанні обставини, які може підтвердити ці докази та не навів доказів неможливості здобуття таких самостійно (звернення до ТОВ СТДВ Глобус, відмова останнього надати такі докази тощо).

Також, у поданому клопотанні від 20.11.2017 Апелянт зазначає, що у разі відмови в задоволенні клопотання про витребування доказів просить суд про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника в судовому засіданні через зайнятість в інших судових процесах та про продовження строку розгляду спору.

З огляду на те, що згідно з ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення клопотання Відповідача-1.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції двічі відкладено за клопотанням представника Відповідача-1 (10.10.2017 та 07.11.2017) у звязку з неможливістю останнього фізично забезпечити явку до Львівського апеляційного господарського суду свого представника (а.с. 157, 183).

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017, 10.10.2017, 02.11.2017, 07.11.2017 участь представників Сторін обовязковою не визнавалася.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, оцінивши зібрані по них докази, судова колегія встановила наступне:

21.01.2016 між ОСОБА_4 (страхувальник) та ТОВ Експрес Страхування (страховик) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №208.16.2298281, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, повязані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим на умовах даного договору ТЗ та/або ДО.

Як встановлено судом першої інстанції, 11.06.2016 на пр. ОСОБА_5 вул. Сахарова у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_6, керуючи трамваєм Татра КНИ СУ, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, що належить ОСОБА_4 (договір КАСКО від 21.01.2016 № 208.16.2298281), в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 29.06.2016 ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 гривень в дохід держави (а.с. 17).

Автомобіль KIA RIO, д/н НОМЕР_4, що належить ОСОБА_4, на момент ДТП було застраховано у ТзДВ Експрес Страхування відповідно до договору страхування від 21.01.2016 № 208.16.2298281.

Згідно з калькуляцією №КА-304049 від 13.06.2016 ТОВ Радар-Сервіс вартість відновлювального ремонту становить 37 556,04 грн. (а.с. 19-20).

Як вбачається із наявних матеріалів справи доказів, на підставі звіту №1463 від 07.07.2016 Про оцінку КТЗ КІА RIO д.н.з. НОМЕР_5, встановлено вартість відновлювального ремонту, завданий власникові КТЗ КІА RIO д.н.з. НОМЕР_5, в результаті його пошкодження при ДТП, яка складає 38 089,36 грн.

Відповідно до умов договору страхування ТзДВ Експрес Страхування було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 36 906,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЦО02136 від 24.06.2016 (а.с. 40).

Відтак, ТзДВ Експрес Страхування направило на адресу ЛКП Львівелектротранс претензію про відшкодування шкоди № 609 від 27.02.2017, яка була залишена без належного реагування (а.с. 41).

Надалі, 19.07.2017 на адресу ТзДВ СТДВ Глобус надійшла заява ЛКП Львівелектротранс від 14.07.2017 з доданою претензією ТзДВ Експрес Страхування № 609 від 27.02.2017 з проханням розглянути цю претензію та повідомити про результати (а.с. 106-107)

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2017 на адресу ТзДВ СТДВ Глобус надійшла заява від ТзДВ Експрес страхування про відшкодування шкоди по договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту ДЦВ-15-С-01 №0000402 від 18.06.2015 (а.с. 109-110).

Надалі, 08.09.2017 ТзДВ СТДВ Глобус надіслало на адресу ТзДВ Експрес страхування лист, в якому повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування у звязку з неналежним виконанням ЛКП Львівелектротранс умов договору страхування, а саме: несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика про настання випадку з ознаками страхового без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків (а.с. 111-112).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія керувалася наступним:

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до п. «г» ч. 1 ст. 38 Закону України № 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови Шевченківського районного суду міста Львова від 29.06.2016 ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 гривень в дохід держави (а.с. 17). Зокрема, в постанові вказано, що водій ОСОБА_6, який працює у ЛКП Львівелектротранс, керуючи трамваєм ТАТРА КНИ-СУ, для якого було ввімкнено три верхні сигнали рух заборонено, продовжив рух та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_4, який здійснював рух на зелений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.5.1 Правил дорожнього руху.

Як зазначено в постанові суду, винність ОСОБА_6 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, письмовими поясненнями. Постанова набрала законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обов'язків.

Також згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно підп. г п. 38.1 ст. 38 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

З аналізу статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України 1961-IV вбачається, що страховик має право зворотної вимоги (регресу) до страхувальника лише у розмірі виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику на суму 36 906,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЦО02136 від 24.06.2016.

З матеріалів справи вбачається, що винна особа (працівник Відповідача-1) застрахував цивільно-правову відповідальність у Відповідача - 2 згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №0000402 від 18.06.2015.

У відповідності до п. 17.3.4 договору № 0000402 від 18.06.2015 страхувальник зобовязаний повідомити страховика про страховий випадок протягом одного робочого дня з моменту його настання. В разі такого неповідомлення страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування (п. 21.2.5.) (а.с. 104-105).

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Як зазначає Відповідач-2 - ТДВ СТДВ Глобус, Відповідач-1 (страхувальник) не повідомив його у передбачені договором строки про настання страхового випадку (ДТП мала місце 11.06.2016), його представник не був присутній під час огляду автомобіля КІА RІО. В свою чергу, Відповідач-1 як доказ повідомлення страхувальника про ДТП подав суду копію журналу обліку страхових випадків (а.с. 15-116), яка, як правильно зазначено судом першої інстанції, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки такий запис є внутрішнім документом Відповідача 1 і не підтверджує самого факту звернення до СТДВ Глобус як до страховика. При цьому, судова колегія зазначає, що інших доказів (листів, повідомлень) повідомлення ТДВ СТДВ Глобус про страховий випадок у встановлені договором строки Відповідач-1 суду не подав.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається з заяви ЛКП Львівелектротранс останній звернувся до ТДВ СТДВ Глобус із заявою про виплату страхового відшкодування 14.07.2017, тобто із спливом одного року після настання страхового випадку (11.06.2016) (а.с. 133).

З огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 11.06.2016 визначена постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі № 466/5681/16-п безпосереднім наслідком порушення водієм ЛКП Львівелектротранс п. 8.7.5. Правил дорожнього руху, регресні позовні вимоги про стягнення з Відповідача-1 виплаченого страхового відшкодування в розмірі 36 906,04 грн. є підставним та обґрунтованими, а відтак місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення таких шляхом стягнення 36 906,04 грн. саме з ЛКП Львівелектротранс.

У відповідності до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, Апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, м. Львів від 25.09.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/4682/17 від 03.10.2017) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 12.09.2017 у справі № 914/1421/17- без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 23.11.2017.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Суддя В.М.Гриців

Суддя Г.Т.Кордюк