ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Справа № 921/299/17-г/7

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Тернопільська фірма "Меблі" (надалі ПП Тернопільська філія Меблі), б/н від 04.08.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/4075/17 від 28.08.2017р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 25.07.2017р.

у справі № 921/299/17-г/7

за позовом: ПП "Тернопільська фірма "Меблі", м. Тернопіль

до відповідача-1: публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі ПАТ Банк Фінанси та Кредит) особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_2, м. Київ

відповідача-2: приватного підприємства "Аріол-Тернопіль" (надалі ПП Аріол-Тернопіль), м. Тернопіль

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3, м. Тернопіль

про визнання недійсним іпотечного договору №6603 від 28.10.2011р. із змінами та доповненнями,

за участю учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 12.09.2017р.)

від відповідача-1: ОСОБА_5 представник (довіреність б/н від 01.09.2017р.)

від відповідача-2: не зявився

від третьої особи: не зявився

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 25.07.2017р. у справі №921/299/17-г/7 (суддя М.С. Стадник) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами недотримання сторонами під час укладання іпотечного договору від 28.10.2011р. вимог ст. 5 та п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПП Тернопільська філія Меблі подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що на момент укладення іпотечного договору 28.10.2011р. та внесення змін до нього 30.09.2013р. предметом іпотеки був цілісний майновий комплекс, до складу якого входила сукупність взаємоповязаного нерухомого майна без окремих свідоцтв на право власності, тобто обєкти нерухомого майна не були виділені у натурі із окремою реєстрацією права власності щодо кожного із них, у зв'язку з чим порушено ст. 5 Закону України "Про іпотеку". Окрім того, скаржник вважає, що умови іпотечного договору не містять достатнього опису предмета іпотеки для його ідентифікації та/або його реєстраційні дані, як цілісного майнового комплексу ПП "Тернопільська фірма "Меблі", а тому договір суперечить ст.18 Закону України "Про іпотеку" в частині відсутності істотної умови опису предмета іпотеки, що є підставою визнання його недійсним.

Згідно з протоколом про автоматичний розподіл справ між суддями від 28.08.2017р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_6, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляду на 14.09.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.10.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 24.10.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.11.2017р.

Скаржник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Відповідач-1 в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/6612/17 від 02.10.2017р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 відзиву на апеляційну скаргу не подав, участі уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача письмових пояснень щодо апеляційної скарги не подала, участі уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.10.2011р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та ПП «Аріол-Тернопіль» (позичальник) було укладено кредитний договір №2-01-11, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 28 184 326,80 грн., а позичальник зобовязується повернути отримані кошти згідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору) з кінцевим строком погашення до 28.10.2016р. та сплатити за користування кредитом проценти. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (а.с. 57-65).

У п. 5.1 кредитного договору зазначено, що забезпеченням виконання зобовязань за договором є, зокрема, наступна іпотека нерухомого майна: комплекс будівель загальною площею 4 613,9 кв.м., розташованого за адресою: м. Тернопіль, вул. Фабрична, 24-А та земельна ділянка площею 23 541,39 кв.м., розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Фабрична 24-А, загальною заставною вартістю 20 220 595,00 грн., які є власністю ПП «Тернопільська фірма «Меблі».

Додатковими договорами до кредитного договору №2-01-11 від 28.10.2011р.: №1 від 27.04.2012р., №2 від 22.08.2012р., №3 від 19.10.2012р. №4 від 20.12.2012р., №5 від 29.08.2013р., №6 від 30.09.2013р., №7 від 23.01.2014р., №8 від 24.06.2014р., №9 від 31.03.2015р. було внесено зміни умов договору, зокрема графік погашення кредиту викладено у новій редакції та кінцевий строк погашення кредиту встановлено до 20.04.2017р. (а.с. 66-106).

В забезпечення повернення кредиту, виданого ПП «Аріол-Тернопіль» (позичальник) за кредитним договором №2-01-11 від 28.10.2011р. (основне зобов'язання) 28.10.2011р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (іпотекодержатель) та ПП «Тернопільська фірма «Меблі» (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно будівлі за адресою: м. Тернопіль, вул. Фабрична, 24а, за РПВН №23627452, а саме: - приміщення контори (А) пл. 556,9 кв.м; - склади (Б) пл. 3363,7 кв.м; - прохідна (В) пл.. 10,4 кв.м; - трансформаторна (Г) б/пл.; - приміщення на майданчику для миття автомобілів (Д) б/пл.; - приміщення гаражів (Е) пл. 682,9 кв.м.; - огорожа (1); - вимощення; земельну ділянку загальною площею 2,354139 га з земель житлової та громадської забудови (іншої комерційної діяльності), яка знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Фабрична, 24а, кадастровий номер :03:006:0031 (далі предмет іпотеки) (а.с. 44-49).

Узгоджена сторонами ринкова вартість предмету іпотеки становить 20 220 595,00 грн. (п. 3 договору іпотеки);

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №220000, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Тернополі 29.12.2007р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №20; - Свідоцтва про право власності на майно, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області 09.02.1994р., реєстраційний №13, договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 22.11.1993р., зареєстрованого в реєстрі за №3-6485, акту прийому-передачі державного майна від 08.02.1994р. (п. 4 договору іпотеки);

За даними витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" (м. Тернопіль) 26.10.2011р. №31810898, вартість будівель, що є предметом іпотеки становить 303 951,00 грн. Згідно з висновком про експертну грошову оцінку від 24.10.2011р., виконаним незалежним оцінювачем ТзОВ "Реноме-Груп", вартість земельної ділянки, що є складовою предмета іпотеки, становить 1 566 876 грн. (п. 5 договору іпотеки).

Відповідно до пп. 6.10 п. 6 договору іпотеки на момент укладення договору, предмет іпотеки перебуває в іпотеці іпотекодавця за іпотечними договорами: - від 29.12.2007р. зареєстрованим за №12731 та від 18.09.2008р. зареєстрованим за №7215, посвідченими приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Згідно з п.7 договору предмет іпотеки залишається в користуванні і володінні іпотекодавця відповідно до цільового призначення та технічних можливостей.

Відповідно до пп. 8.4.3 п.8.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобовязань, забезпечених іпотекою за договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя, або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем на умовах договору (п. 9 договору іпотеки);

Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем своїх зобовязань за основним зобовязанням. Сторони обумовлюють накладення заборони відчуження предмету іпотеки. Нотаріусом сторонам розяснено порядок державної реєстрації іпотеки та порядок задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (п. 17 договору іпотеки).

Договорами про внесення змін до іпотечного договору від 28.10.2011р., зареєстрованого в реєстрі за №6603 від 28.04.2012р. сторонами внесено зміни у п. 2 договору щодо суми основного зобовязання та строку його виконання до 20.04.2017р. (а.с. 50-53).

30.09.2013р. сторонами підписано договір про внесення змін до іпотечного договору, яким викладено п.1, п.3 та п.4 договору у наступних редакціях:

- іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно (предмет іпотеки) будівлі за адресою: м. Тернопіль, вул. Фабрична, 24а, за РПВН №23627452, а саме: - приміщення контори (А) пл. 556,9 кв.м; - склади (Б) пл. 3363,7 кв.м; - гуртожиток (Б) пл. 2012,2 кв.м; - прохідна (В) пл. 10,4 кв.м; - трансформаторна (Г) б/пл.; - приміщення на майданчику для миття автомобілів (Д) б/пл.; - приміщення гаражів (Е) пл. 682,9 кв.м.; - огорожа (1); - вимощення (далі - Будівлі); земельну ділянку загальною площею 2,354139 га з земель житлової та громадської забудови (іншої комерційної діяльності), яка знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Фабрична, 24а, кадастровий номер :03:006:0031 (Земельна ділянка) (п. 1 договору іпотеки);

- узгоджена сторонами ринкова вартість предмету іпотеки становить 24 681 595,00 грн. (п. 3 договору іпотеки);

- предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №220000, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Тернополі 29.12.2007р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №20. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 01.03.2013р., номер запису про право власності 251211, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1; - Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 27.06.2013р., індексний номер: 5458745. Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5458834 від 27.06.2013р., який виданий Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, номер запису про право власності 199730, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1 (п. 4 договору іпотеки).

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання іпотечного договору із змінами та доповненнями до нього недійсними, оскільки вважає, що на момент укладення іпотечного договору 28.10.2011р. та внесення змін до нього 30.09.2013р. предметом іпотеки був цілісний майновий комплекс, до складу якого входила сукупність взаємоповязаного нерухомого майна без окремих свідоцтв на право власності. Тобто, обєкти нерухомого майна не були виділені у натурі із окремою реєстрацією права власності щодо кожного із них, у зв'язку з чим порушено ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, зокрема, за умови якщо нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, а частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено Законом; - умови іпотечного договору не містять достатнього опису предмета іпотеки для його ідентифікації та/або його реєстраційні дані, як цілісного майнового комплексу ПП "Тернопільська фірма "Меблі", а тому договір суперечить ст.18 Закону України "Про іпотеку" в частині відсутності істотної умови опису предмета іпотеки.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р. зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, у силу ч.1, ч.2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особливості укладення договорів іпотеки врегульовані Законом України "Про іпотеку", у ст.1 якого іпотека визнана як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає, зокрема, на підставі договору; іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.5 Закону предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, зокрема за таких умов: нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

У п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотечний договір повинен містити, зокрема, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації та/або його реєстраційні дані. Вказані умови відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" є істотними умовами іпотечного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до ч. 6 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (чинний на момент укладення спірного іпотечного договору), право власності на об'єкти нерухомості (будівлі, споруди, приміщення) підлягає державній реєстрації, яка здійснюється реєстраторами бюро технічної інвентаризації;

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" встановлено, що державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно;

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про право власності на майно, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області 08.02.1994р. на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.1993р., акту приймання-передачі державного майна від 08.02.1994р. та Реєстраційного посвідчення від 21.09.2005р., виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, власником майна: приміщення контори під л. "А" пл. 556,9 кв.м; - склади під л. "Б" пл. 3363,7 кв.м; - прохідна під л. "В" пл. 10,4 кв.м; - трансформаторна під л. "Г"; - приміщення на майданчику для миття автомобілів під л. "Д"; - приміщення гаражів під л. "Е" пл. 682,9 кв.м.; - огорожа (1); - вимощення, всього загальна площа 4 613,9 кв.м. являється Організація орендарів Тернопільської орендної комерційно виробничої фірми "Меблі" (а.с. 154-155).

У п. 1 Статуту ПП "Тернопільська фірма "Меблі" (в редакції від 14.10.2011р.) зазначено, що підприємство створено в результаті реорганізації ЗАТ "Тернопільська фірма "Меблі" (створене на підставі рішення зборів орендарів №1 від 04.05.1994р.) шляхом перетворення його у приватне підприємство. Засновником та одноосібним власником підприємства є Приватне підприємство "Аріол Тернопіль". Відповідно до п.9.1 Статуту, вищим органом управління є власник підприємства за попереднім погодженням якого, зокрема, погоджуються договори (контракти), які укладаються підприємством на суму, яка перевищує 100 тис. грн., а також договори кредиту (позики), застави, поруки, гарантії на будь-яку суму (а.с. 184-188).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №220000 (акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №20 від 29.12.2007р.), виданого ЗАТ "Тернопільська фірма "Меблі" (правова форма товариства зареєстрована 04.07.1994р., про що свідчать дані витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань), товариство є власником земельної ділянки площею 2,354139 га розташованої по вул. Фабрична, 24а, м. Тернопіль, Тернопільська область. Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація про державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,354139 га, кадастровий номер: :03:006:0031 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вулиця Фабрична 24а, належна на праві власності ПП "Тернопільська фірма "Меблі", внесена 01.03.2013р. (а.с. 189-202).

Рішенням власника (ПП "Аріол-Тернопіль", в особі Заблодського.О.Є.) - протокол №2 від 24.10.2011р., вирішено звернутися до банку для отримання строкового кредиту на суму 28 184 326,80 грн. та надати банку в іпотеку (наступну) для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором нерухоме майно, що є власністю ПП "Тернопільська фірма "Меблі", а саме: 1/ комплекс будівель загальною площею 4 613,9 кв. м., розташований за адресою: м. Тернопіль, вул. Фабрична, 24-А та земельну ділянку загальною площею 23 541,39 кв.м., розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Фабрична 24-А, загальною заставною вартістю 20 220 595,00 грн.; 2/ обєкт незавершеного будівництва гуртожитку, який є надбудовою над складським корпусом (літ "Б", магазин оптового продажу) ПП "Тернопільська фірма "Меблі", загальною площею 1 611,70 кв.м., після реєстрації права власності та уповноважено директора ПП "Тернопільська фірма "Меблі" ОСОБА_8. на укладення іпотечного договору (а.с. 192-193).

Як вбачається з ОСОБА_5 з Реєстру прав власності на нерухоме майно №31810898 від 26.10.2011р., на момент укладення спірного договору, ПП "Тернопільська фірма "Меблі" є власником комплексу будівель, а саме: приміщення контори під л. "А" пл. 556,9 кв.м; - склади під л. "Б" пл. 3363,7 кв.м; - прохідна під л. "В" пл. 10,4 кв.м; - трансформаторна під л. "Г"; - приміщення на майданчику для миття автомобілів під л. "Д"; - приміщення гаражів під л. "Е" пл.682,9 кв.м.; - огорожа (1); - вимощення, всього загальна площа 4 613,9 кв.м., які мають єдину адресу: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Фабрична, будинок 24а,. Та зареєстровано 26.10.2011р. ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації, як окремо визначений обєкт нерухомого майна будівлі, загальною вартістю 30 3951,00 грн., за єдиним реєстраційним номером №23627452 (а.с 199-200).

Як зазначалося вище, предметом іпотечного договору від 28.10.2011р. є комплекс будівель та земельна ділянка, які значаться в Реєстрі за єдиним реєстраційним номером №23627452 (а.с. 44-49).

Відповідно до державної реєстрації змін, внесених 21.02.2013р. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, до комплексу будівель, належних ПП "Тернопільська фірма "Меблі", за адресою Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Фабрична, будинок 24а, внесено гуртожиток під л. "Б-1", при цьому, реєстраційний номер комплексу не змінювався (а.с. 31-33).

Окрім того, відповідно до договору про внесення змін від 30.09.2013р. до договору іпотеки, внесено зміни до предмету іпотеки, а саме такий доповнено будівлею гуртожиток під л. "Б-1", яка є надбудовою будівлі під л. "Б", та такі зміни погоджено власником майна протокольним рішенням від 24.10.2011р. №2 (а.с. 54-56).

Отже, матеріалами справи встановлено, що предметом іпотеки, зокрема, є комплекс будівель, а не його частина, а та обставина, що у договорі не зазначено, що дані будівлі є цілісним майновим комплексом не є підставою для визнання його недійним, оскільки цілісність обєкту, з врахуванням гуртожитку, випливає із реєстраційних даних будівель та земельної ділянки, на якій вони розташовані: такі мають один реєстраційний номер, одну адресу місцезнаходження, знаходяться на одній земельній ділянці та належать на праві власності одному власнику, тобто відносять до цілісного майнового комплексу.

Таким чином, договір іпотеки містить опис нерухомого майна, майнові права на яке є предметом іпотеки, достатній для його ідентифікації та/або його реєстраційних даних.

Також, суд звертає увагу на те, що позивачем не оспорюється правомірність дій учасників договору щодо предмета іпотеки земельної ділянки, на якій знаходиться комплекс будівель, а тому, враховуючи, що згідно земельного законодавства земельна ділянка слідує за будівлями, і станом на день розгляду спору судом не здобуто доказів поділу такої, що також підтверджує цілісність обєкта предмету іпотеки комплексу будівель та дає достатньо підстав стверджувати відповідність спірного іпотечного договору вимогам Закону України "Про іпотеку".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач не довів, що в момент вчинення оспорюваного правочину сторонами не додержано вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, тобто не доведено наявність підстав недійсності спірного договору.

При цьому судом встановлено, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що необхідною умовою для визнання недійсним договору є наявність факту порушення таким договором прав та/або інтересів позивача, а відсутність такого порушення є підставою для прийняття рішення про відмову в позові, враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами недотримання сторонами під час укладання іпотечного договору від 28.10.2011р. вимог ст. 5 та п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку", відтак позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що приймаючи рішення про відмову у задоволені позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем-1 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 116-117).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р., №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до ст. 267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таким чином, для застосування строку позовної давності суд повинен встановити правомірність звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

З огляду на викладене, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки в позові відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

В ст. 42 ГПК України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32 - 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.49 ГПК України при відмові у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 25.07.2017р. у справі № 921/299/17-г/7 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу повернути до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.І. Матущак

ОСОБА_1