ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" листопада 2017 р.Справа № 916/2116/17

За позовом Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля";

до відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Українська залізниця"

про стягнення 5505.62грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: - не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_2 - за дорученням;

Суть спору: Приватне акціонерне товариство „ДТЕК Павлоградвугілля звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Українська залізниця про стягнення вартості нестачі вантажу в сумі 5505,62 гривень, посилаючись на наступне.

ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля здійснило відправлення вагону № 58917725 зі станції Богуславський РФ Придніпровська залізниця на станцію Ладижин РФ Одеська залізниця. На станції Тимкове РФ Одеська залізниця було проведено перевірку стану вантажу та виявлена нестача, про що був складений комерційний акт № 414115/10/113.

Позивач у своєму позові зазначає, що вантажовідправник вжив всіх необхідних заходів щодо збереження вантажу під час його перевезення, як це передбачено Технічними умовами навантаження. Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджено комерційним актом, де вказано про порушення маркування та виїмки на поверхні вантажу. Вагон знаходився у технічному стані справним, слідів просипання вантажу не виявлено та на думку позивача, виявлена нестача свідчить про те, що залізниця не забезпечила збереженість вантажу під час його перевезення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивача посилається на ст.ст. 105, 110 та 113 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу у межах і розмірах, передбачених Статутом та окремими договорами. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Поряд з цим позивач вказує, що відповідно до ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України, ст. 114 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

За розрахунками позивача, вартість нестачі вугілля у вагоні № 58917725 складає 5505,62 гривень.

Позивач звертає увагу суду на те, що вантажоодержувач передав право на пред'явлення позову ПрАТ „ДТЕК Павлоградвугілля, також надав оригінал комерційного акту та залізничну накладну та зробив відповідний переуступний підпис. Наразі позивач послався на положення ст. 133 Статуту, згідно яких передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику. Можливість передачі права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28 серпня 2017 року позовну заяву ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/2116/17.

Представник позивача у судові засідання не зявився.

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, про що зазначено у відзиві на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.

Зокрема, відповідач зазначає, що відповідно до залізничної накладній № 46090510 завантаження вагону № 58917725 проводилося засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці. На станції Тимкове регіональної філії „Одеська залізниця складено комерційний акт № 414115/10/113 від 04.04.2017 року, яким встановлено наступне: на підставі акту АЗФ № 1527 від 03.04.2017 року та акт АЗФ №27 від 03.04.2017 року, при огляді вагону було встановлено комерційну несправність(код-9142002) наявність ознак не збереженості навалочного вантажу при перевезені. Виявлено: навантаження навалом нижче бортів 200 мм., ліворуч по руху потягу з 1 по 6 люками наявне поглиблення довжиною 1500мм., глибиною 300 мм., шириною 500 мм., 4-5 люками довжиною 3000 мм., шириною 500 мм., глибиною 500 мм., двері на люках замкнені щільно, просипання вантажу відсутнє.

Крім того відповідач зазначив, що відповідно комерційного акту №414115/10/113 від 04.04.2017 року у технічному стані вагон справний, нестача вантажу згідно документів склала 3540 кг..

Так на думку відповідача, залізниця прийняла вантаж масою, у стані у якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схороненому стані. Відповідно до п. а) ст.111 Статуту Залізниць України, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу залізниця звільняється від відповідальності за втрату або нестачу вантажу. Пунктом 3.9 роз'яснення президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» від 29.05.2002 р. № 04-5/601 (із змінами) передбачено, що відповідно до статті 31 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезинфіковані вагони та контейнери. Оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежувати відповідні поняття. Згідно з зазначеною статтею Статуту, придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження. Отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон. Згідно до п. 3.20 вищезазначеного роз'яснення президії Вищого господарського суду України за змістом ст. 31 Статуту залізниць України та п.п. 5.6 Правил перевезення вантажу у вагонах відкритого типу, вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагонах повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні. При завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню та висипанню вантажу. Разом з тим, вимогами абз.2 ч. 1 ст. 917 ЦК України передбачено, що відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він не є придатним для перевезення цього вантажу. Враховуючи наведене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов до наступних висновків.

Згідно залізничної накладної № 46090510 від 01.04.2017 р. ПрАТ „ДТЕК Павлоградвугілля відправило на адресу ПАТ „ДТЕК Західенерго вугільну продукцію зі станції Богуславський РФ „Придніпровська залізниця до станції Ладижин РФ „Одеська залізниця. Як вбачається з вказаної залізничної накладної, вугілля камяне марки г-газовий Г(Г1)Р(0-200) поставлялось у власність ПАТ ДТЕК Західенерго згідно договору № 1-1-2016/006 від 27.01.2016 р., завантаження вагону № 58917725 проводилося вантажовідправником, визначення маси вантажу здійснено на 150 тонних статичних вагонних вагах, поверхня вантажу маркована 5 поздовжніми смугами. При цьому вказаний вантаж прийнято до перевезення залізницею без зауважень.

Між тим, як стверджує позивач, на станцію призначення зазначений вагон надійшов з ознаками недостачі у кількості 3540 кг вугілля, що зафіксовано в комерційному № 414115/10/113 від 04.04.2017 року.

Як вбачається з розділу І „Опис пошкодження комерційного акту №414115/10/113 від 04.04.2017 року, розділ „Д на підставі актів загальної форми № 1527, 27 від 03.04.2017 на станції Тимкове Одеської залізниці, стр. пр/п ОСОБА_3М у присутності ДС ОСОБА_4, пр/п ОСОБА_5, ВОХР ОСОБА_6 Було проведено комісійне зважування вагону №58917727 на справних 150 т. зал.тензометричних вагах ст. Тимкове ВТВ-1СТ (повірка 26.10.2016р.) де маса вантажу склала брутто 86160 кг., тара з док. 23600 кг., нетто 62560, згідно документу тара 23600 кг.. нетто 66100 кг, що менше документу на 3540 кг.. У звязку із зазначеним на станції Тимкове філії „Одеська залізниця згідно ст. 129 Статуту залізниць України був складений комерційний акт № 414115/10/113 від 04.04.2017 р.

Наразі в комерційному акті зазначено, що у перевізному документі значиться завантаження навалом, поверхня вантажу маркована 5 поздовжніми смугами, проте фактично навантаження у вагоні навалом, нижче бортів 200 мм. Поверхня вантажу розрівняна і маркована згідно перевізного документа, окрім виїмки з правої сторони за рухом поїзда над 2-м вивантажувальним люками довжиною 1500 мм, шириною 500 мм, глибиною 300 мм., над 4-5 ми вивантажувальними люками довжиною 3000 мм., шириною 500 мм.. глибиною 500 мм., з лівої сторони за рухом поїзда на 1-6 ми вивантажувальними люками довжиною 9500 мм., шириною 900 мм., глибиною 700 мм.. Вагон глуходверий, вивантажувальні люки зачинені щільно, просипання вантажу немає. Вантаж, якого не вистачає, у вагоні поміститися міг. По станції Тимкове місце виїмки вантажу помарковано вапном. Зважування вагону проводилося двічі, недостача 3540 кг підтвердилась. Також в комерційному акті зазначено, що в технічному відношенні вагон технічно справний.

За таких обставин, позивач вказує, що при перевезенні вугільної продукції у вагоні № 58917725 перевізником не забезпечено збереження ввіреного йому вантажу, тому відповідач як перевізник має відшкодувати вартість втраченого вантажу, що за наведеним у позові розрахунком позивача складає 5505,62 гривень.

Разом з тим, згідно залізничної накладної № 46090510 ПАТ „ДТЕК Західенерго (вантажоотримувач) передав переуступним підписом право на предявлення позову вантажовідправнику ПрАТ „ДТЕК Павлоградвугілля.

Так, у відповідності з ч. 1, 2 ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Відтак, з посиланням на факт виявлення нестачі вантажу, який було прийнято залізницею до перевезення, що встановлено в комерційному акті, позивач просить суд стягнути з відповідача як перевізника вищевказану вартість втраченого вантажу саме на користь позивача.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Наявна в матеріалах справи копія залізничної накладної № 46090510 свідчить про укладення між вантажовідправником і залізницею як перевізником договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача ПАТ „ДТЕК Західенерго до станції Ладижин РФ „Одеська залізниця.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч. 2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного Кодексу України визначено, що разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 110 Статуту залізниць передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на залізницю відповідальність у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є саме втрата вантажу з вини залізниці.

Згідно із ст. 8 Статуту залізниць перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

В силу вимог ч. 1 ст. 918 Цивільного кодексу України завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У залізничній накладній № 46090510 в графі 28 вказано, що завантаження вантажу у вагон здійснювалося вантажовідправником, а відповідно до вимог ч. 3 ст. 308 ГК України, яка кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 917 ЦК України, вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обовязку вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення містяться і у п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 861/5082, а також у ст. 32 Статуту залізниць України, згідно з якою навантаження вантажу здійснюється відправником з виконанням Технічних умов.

При цьому згідно ст. 37 Статуту залізниць України, п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644, загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Згідно п.1.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644, усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф.

Також згідно п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001 р., у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Як вказано в п. 3.21 Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. N 04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею, з метою забезпечення збереженості вантажу відповідно до пункту 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу на їх поверхню наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу. Конструкція відповідних пристроїв і установок, порядок ущільнення вантажів, застосування захисної плівки (емульсії), кріплення та маркування, що забезпечують збереження і свідчать про відсутність втрати вантажу при перевезенні, визначається інструкцією, розробленою відправником і узгодженою з залізницею (пункт 7 названих Правил).

Згідно залізничної накладної № 46090510 поверхня вантажу маркована 5 поздовжніми смугами, навантаження навалом, маса вантажу визначена вантажовідправником на вагонних статичних вагах (150 т).

Викладене свідчить про визначення вантажовідправником маси вантажу у відповідності з Правилами приймання вантажів до перевезення, а також засвідчено обставину вжиття вантажовідправником всіх необхідних заходів для збереження вантажу під час здійснення його перевезення, як це передбачено вимогами чинного законодавства. Також матеріали справи свідчать, що залізниця прийняла вантаж без будь-яких застережень.

Статтею 52 Статуту залізниць України визначено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Згідно п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

В ст. 3 ч. 8 Правил складання актів Міністерства Транспорту України № 334 від 28.05.2002 р. зазначено, що акт загальної форми складається у випадку пошкодження або втрати залізницею перевізних пристосувань. З цього випливає те, що такі пошкодження фіксуються у випадку, коли вони сталися в процесі перевезення, саме про це йдеться в ч. 1 ст. 33: „Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

Зі змісту комерційного акту № 414115/10/113 від 04.04.2017 р. вбачається, що у вагоні з вантажем № 58917725 за накладною № 46090510 встановлено наявність виїмок вантажу із зазначенням того, що вказаний вагон у технічному стані є справним.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що недостача вантажу при його перевезенні виникла з причин, що залежать саме від залізниці з огляду на таке. Прийняття відповідачем до перевезення вказаного вантажу свідчить про погодження з вказаною у залізничній накладній масою вантажу. Натомість зі змісту комерційного акту випливає, що фактично наявні виїмки, а не протікання (просипання) вантажу, також перевізному документі міститься відмітка про нанесення маркування.

Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку про недоведеність залізницею обставини відсутності її вини у нестачі вантажу, а тому доводи позивача щодо наявності підстав для покладення на залізницю матеріальної відповідальності за нестачу вантажу є правомірними.

Таким чином, господарський суд вважає правомірним покласти відповідальність за недостачу вантажу у вагоні № 58917725 саме на відповідача як перевізника.

Наразі суд вважає необґрунтованими та безпідставними заперечення відповідача, які викладені у відзиві на позов.

Як було встановлено вище на відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Ст. 114 Статуту залізниць України визначає, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

В підтвердження вартості відправленого вантажу у вагоні № 58917725 позивачем надано до суду довідку, в якій зазначена вартість вугілля у розмірі 1593,62 грн. (без ПДВ) та 1912,34 грн. (з ПДВ) за 1 тонну продукції.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р. норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

- 2% маси, зазначеної в перевізних документах:

вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже;

- 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах:

вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

- 1% маси, зазначеної в перевізних документах:

мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі;

- 0,5% маси всіх інших вантажів.

Так, з урахуванням викладеного, суд вважає цілком обґрунтованим здійснений позивачем розрахунок вартості нестачі вантажу 3540 кг вугілля у вагоні № 58917725, що складає 5505,62 гривень з урахуванням ПДВ, за вирахуванням норми природної втрати ((3540 кг (66100 кг х 1%)) х 1912,34 грн.).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, господарський суд доходить до висновку про доведеність документальними доказами та наявність законних підстав для покладання матеріальної відповідальності в порядку ст. 129 Статуту залізниць України саме на перевізника у вигляді відшкодування вартості нестачі вантажу, що за правильним розрахунком позивача, зробленим у відповідності до вимог п. 27 Правил видачі вантажів, становить 5505,62 гривень.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „ДТЕК Павлоградвугілля обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, у звязку з чим підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ) в особі регіональної філії „Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) на користь Приватного акціонерного товариства „ДТЕК Павлоградвугілля (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76; ; р/р 3200 в АКІБ „УкрСиббанк м. Харків, МФО 351005) вартість нестачі вантажу в сумі 5505 (пять тисяч пятсот пять) гривень 62 копійки, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 листопада 2017 р.

Суддя Г.І. Гуляк