ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2017 р. Справа № 907/577/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ліквідатора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агро ХХІ, с. Бабин Гощанського району Рівненської області арбітражного керуючого ОСОБА_3 вих.№01-01/10/349 від 04.10.2017

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2017

у справі № 907/577/17

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агро ХХІ, с. Бабин Гощанського району Рівненської області

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Плодоовоч - УЖ, м. Ужгород

про стягнення заборгованості у сумі 4 000,00 грн.

за участю представників:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: не зявився;

Представники сторін та арбітражний керуючий в судове засідання не з»явились. У поданих клопотаннях вих.№01-01/10/366 від 30.10.2017 та вих. №юр.-41/17 від 30.10.2017 просять здійснювати розгляд справи за наявними у ній матеріалами за відсутності повноважних представників.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку про можливість розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 75 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2017 у справі № 907/577/17 (суддя Ремецькі О.Ф.) за позовом ТОВ Агро ХХІ, с. Бабин до ТОВ Плодоовоч - УЖ, м. Ужгород про стягнення заборгованості у сумі 4 000,00 грн. у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факт передачі відповідачеві товару на суму 4 000,00грн., а тому у відповідача не виник обов»язок оплати.

Ліквідатором ТОВ Агро ХХІ, с. Бабин арбітражним керуючим ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу б/н від 10.04.2017, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги, посилаючись на те, що при вирішенні справи судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що станом на 21.02.2016 ліквідатором ТОВ «Агро ХХІ» проведено інвентаризацію розрахунків з дебітором і кредитором та встановлено, що ТОВ «Плодоовоч-УЖ» є дебітором ТОВ «Агро ХХІ». Розмір заборгованості ТОВ «Плодоовоч-УЖ» становить 4 000,00грн., яка виникла на підставі договору поставки цукру №99 від 27.09.2012.

Також, скаржник вважає, що судом всупереч вимог процесуального законодавства, зважаючи на позицію суду про відсутність порушеного права позивача було розглянуто заяву відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

ТОВ Плодоовоч - УЖ у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду грунтується на всебічному, повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.02.2016 у справі №918/54/16 було прийнято заяву ТОВ Агро ХХІ до розгляду та ухвалою суду від 16.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ Агро ХХІ, введено мораторій на задоволення грошових вимог кредиторів, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого ОСОБА_3

Постановою Господарського суду Рівненської області від 24.01.2017 у справі №918/54/16 ТОВ Агро ХХІ, с. Бабин Гощанського району Рівненської області визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Постановлено здійснити офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зобов'язано ліквідатора заходи ліквідаційної процедури проводити у відповідності до вимог статей 37-48 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ст. 38 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

- господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо;

- строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав;

- у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

- припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

- відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;

- продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом;

- скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

- вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі;

- виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

- з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Відповідно до ч. 2 ст. 38, ч. 6 ст. 41 Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також повноваження власника (власників) майна банкрута. Посадові особи банкрута зобовязані протягом п'ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора, передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору.

07.02.2017 арбітражний керуючий ОСОБА_3 звернулася до керівника ТОВ Агро ХХІ з вимогою № 01-01/10/162 про передання документації, печаток, штампів, матеріальних та інших цінностей банкрута (докази направлення в матеріалах справи).

Судом першої інстанції встановлено, а також підтверджується арбітражним керуючим, що у вказаний законом та судом строк документація банкрута, печатки, штампи, матеріальні та інші цінності не були передані ліквідатору.

На виконання вимог постанови суду ліквідатором банкрута було встановлено, що станом на 05.04.2017 за наслідками проведеної інвентаризації розрахунків з дебіторами і кредиторами, ТОВ Плодоовоч - УЖ є дебітором боржника. Розмір заборгованості ТОВ Плодоовоч-УЖ становить 4 000,00грн. і виник на підставі договору поставки цукру №99 від 27.09.2012.

Також, позивачем зазначено, що керівником ТОВ Агро ХХІ не передано ліквідатору відповідні первинні бухгалтерські документи у підтвердження факту здійснення господарської операції за договором поставки цукру №99 від 27.09.2012.

Окрім того, як вбачається із пояснень відповідача, відповідні документи у підтвердження поставки товару у нього також відсутні у звязку з закінченням терміну зберігання відповідної документації та знищення у відповідності до вимог пункту 6.6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами пункту 1 статті 692 цього ж Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Отже, якщо інше не визначено договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання починається з моменту прийняття товару або товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

У статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку зазначено, що первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а в частині 9 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" міститься застереження про те, що вилучення оригіналів первинних документів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджується факт передачі відповідачеві товару на суму 4 000,00грн., а тому у відповідача не виник обовязок по його оплаті.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем подано суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Скаржник зазначає, що, строк позовної давності до позовних вимог не є пропущеним, оскільки починається з моменту призначення ліквідатором банкрута ОСОБА_3Н, тобто з 24.01.2017.

З огляду на викладене судова колегія зазначає наступне.

Згідно статті 256 ЦК України позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

При цьому, суд враховує ту обставину, що при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

У абз. 3 п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 року роз'яснено, якщо порушення права мало місце до призначення ліквідаційної комісії, а позов подається у процесі ліквідації юридичної особи, перебіг позовної давності починається з моменту, коли про порушене право чи про особу, що його порушила, стало відомо чи мало стати відомо правовласникові, а не ліквідаційній комісії.

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

У зв'язку із наведеним судова колегія зазначає, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" спеціальних норм про позовну давність, у тому числі для звернення до суду арбітражного керуючого із відповідними заявами не встановлено.

Крім того, судом враховано висновок Верховного суду України, викладеного в постановах від 19.08.2014 у справі № 5013/492/12 та від 02.09.2014 у справі № 915/1437/13, про те, що для юридичної особи (суб'єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу позовної давності за позовом про визнання правочину (договору) недійсним слід вважати день вчинення правочину (укладення договору), оскільки він збігається з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а не днем, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про укладені спірні договори.

Однак, в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки позивачем не доведено порушення його прав.

Згідно приписів ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2017 у даній справі за клопотанням скаржника відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до початку розгляду справи.

Однак, скаржником станом на 07.11.2017 (оголошення вступної та резолютивної частини постанови суду) не надано доказів сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р., якщо строк, на який судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або залишити позов чи скаргу без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Згідно із п.п.4 п.2 ст.2 Закону України Про судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами підлягає стягненню судовий збір - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З огляду на викладене, відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню судовий збір із скаржника у розмірі 1 760,00грн. за розгляд апеляційної скарги.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, в ході розгляду справи в суді першої інстанції відстрочено сплату судового збору позивачу в сумі 1 600,00грн. до вирішення спору по суті та згідно ст.49 ГПК України вирішено покласти зазначений судовий збір у зв»язку із відмовою у задоволенні позовних вимог на позивача. Докази сплати судового збору позивачем за розгляду справи в суді першої інстанції в матеріалах справи відсутні.

В той же час, судом помилково не вирішено питання щодо стягнення судового збору у резолютивній частині рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія прийшла до висновку змінити рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2017 у справі №907/577/17, доповнивши резолютивну частину рішення таким змістом: «Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агро ХХІ» (вул. Заводська, буд.1, с.Бабинці, Гощанського району Рівненської області, 35431, ) в доход Державного бюджету 1600,00грн. за розгляд справи в суді першої інстанції .»

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ліквідатора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агро ХХІ, с. Бабин Гощанського району Рівненської області арбітражного керуючого ОСОБА_3 вих.№01-01/10/349 від 04.10.2017 залишити без задоволення.

2.Змінити рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2017 у справі № 907/577/17 доповнивши резолютивну частину рішення таким змістом: «Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агро ХХІ» (вул. Заводська, буд.1, с.Бабинці, Гощанського району Рівненської області, 35431, ) в доход Державного бюджету 1600,00грн. за розгляд справи в суді першої інстанції .»

В решті рішення суду залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агро ХХІ» (вул. Заводська, буд.1, с.Бабинці, Гощанського району Рівненської області, 35431, ) в доход Державного бюджету (код класифікації доходів бюджету 22030101, рахунок отримувача УДКСУ у Личаківському районі м.Львова; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007620; Банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області; Код банку отримувача (МФО) 825014; рахунок отримувача 2006) 1760,00грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати накази.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.Справу направити у Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.