ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.11.2017 Справа № 904/9121/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 2 946,24 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Сирота М.О.

Представники:

від позивача: Добра Я.О., представник за довіреністю від 01.03.2017

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відділу освіти і науки Нікопольської міської Ради (далі - відповідач) про стягнення 2946,24 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені зобов'язання за договором № 714 від 22.12.2016 про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти.

Ухвалою господарського суду від 23.10.2017 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду в засіданні на 07.11.2017.

02.11.2017 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині суми основного боргу 2 684,18 грн., інфляційних втрат 152,63 грн., процентів за користування коштами 34,63 грн. та 1 600,00 грн. судового збору. В частині витрат на правову допомогу просив відмовити.

07.11.2017 у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, жодних документів не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 14.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" (далі - позивач, виконавець) та Відділом освіти і науки Нікопольської міської ради (далі - відповідач, замовник) було укладено Договір №714 про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти (НСЗШ № 21 - 35 учнів) (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. укладеного Договору виконавець зобов'язується протягом 2016 року надати Замовникові послуги 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів міста Нікополя Дніпропетровської області), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно п.3.1. укладеного договору ціна Договору становить 264,25 гривень.

Відповідно до п. 1.2. Договору кількість послуг та ціна зазначені в Додатках № 1 "Специфікація", що є невід'ємною частиною договору.

Як зазначено у п. 6.1. укладеного Договору, Замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги: приймати надані послуги з актом приймання-передачі.

Згідно п. 6.4.1. укладеного Договору виконавець має право своєчасно та в повному обсязіотримувати плату за надані послуги.

Відповідно до п. 10.1. та п.10.2. Договору, Договір набирає чинностіз 22.12.2016 і діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Дія договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початкунаступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків цього договору, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Позивачем були в повному обсязі надані послуги з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладівміста Нікополя Дніпропетровської області.

Однак відповідачем у порушення умов укладеного Договору надані послуги оплачені не були.

У зв'язку з цим позивач 03.03.2017 та 05.05.2017 звертався до відповідача з відповідними вимогами, проте відповіді на вказані вимоги не отримав, заборгованість за надані послуги погашена не була.

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем складає 2684,18 гривень, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 13.02.2017, який підписаний та погоджений обома сторонами.

Відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині суми основного боргу 2 684,18 грн., інфляційних втрат 152,63 грн., процентів за користування коштами 34,63 грн. та 1 600,00 грн. судового збору.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положенням ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарським судом враховано факт визнання відповідачем суми основної заборгованості.

Таким чином, основна заборгованість у розмірі 2 684,18 гривень господарським судом визнана обґрунтованою.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця коштів після пред'явленого належно оформленого рахунка та акту виконаних послуг з відстрочкою платежу до 60 календарних днів при умові відсутності фінансування.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач вказує, що першу вимогу відповідачеві було направлено 03.03.2017, а тому початком нарахування інфляційних втрат та 3% річних слід вважати 11.03.2017.

В свою чергу відповідач вказав, що вперше вимогу від позивача ним було отримано 12.05.2017, на яку 29.05.2017 ним була направлена відповідь.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано належних і допустимих доказів направлення відповідачеві вимоги від 03.03.2017, оскільки із наданої суду копії вбачається, що дана вимога від 03.03.2017 була отримана невідомою особою 01.03.2017, тобто раніше, ніж вона була складена, та не зрозуміло ким саме. Таким чином, суд не бере до уваги дану вимогу від 03.03.2017, так як вважає її не належним і не допустимим доказом.

Таким чином, оскільки відповідачем вимога позивача була отримана вперше 12.05.2017, суд вважає, що початком нарахування інфляційних втрат та 3% річних є 20.05.2017.

Тому розрахунки позивача інфляційних втрат та 3% річних за період з 11.03.2017 по 23.10.2017 є невірними, натомість нарахування слід здійснювати за період з 20.05.2017 по 23.10.2017.

Судом перевірено наданий відповідачем розрахунок трьох відсотків річних за період з 20.05.2017 по 23.10.2017 та визнано обґрунтованою сумою, яка підлягає стягненню - 34,64 грн.

Після перевірки розрахунку інфляційних втрат за цей же період судом визнано обґрунтованою сумою до стягнення у розмірі 133,68 грн.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати послуг за договором № 714 від 22.12.2016 про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів пільгової категорії середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню частково.

В порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1533,60 грн., з урахуванням того, що 95,85% позовних вимог позивача судом задоволено.

Щодо заявлених вимог позивача по стягненню 1000,00 грн. на правову допомогу адвоката, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, що підлягають сплаті за послуги адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір №01/17 від 03.03.2017 про надання правової допомоги адвокатом Доброю Яною Олександрівною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №3213 від 25.11.2016, посвідчення №0667 від 25.11.2016, прибутковий касовий ордер № 21/17 від 12.10.2017, квитанція до прибуткового касового ордеру № 21/17 від 12.10.2017 та погодинний розрахунок фактично витраченого часу адвокатом.

Відповідно до п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи, ціну заявленого позову та фінансовий стан відповідача, вимогу про стягнення витрат по оплаті на правову допомогу суд вважає за необхідне задовольнити частково в сумі 200,00 грн.

Керуючись статтями 1, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, 3; ідентифікаційний код 02142336) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" (53200, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Кооперативна, 3; ідентифікаційний код 40013869) 2 684,18 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 18 коп.) основної заборгованості; 34,64 грн. (тридцять чотири грн. 64 коп.) три відсотки річних, 133,68 грн. (сто тридцять три грн. 68 коп.) інфляційних втрат; 200,00 грн. (двісті грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу, 1533,60 грн. (одна тисяча п'ятсот тридцять три грн. 60 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 17.11.2017

Суддя Н.Е. Петренко