ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.11.2017 Справа № 902/618/17

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Приватного підприємства "Золотий колос", с. Михайлівка, Вінницька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сурі", м. Дніпро

про стягнення суми боргу у розмірі 460319грн.45коп. шляхом звернення стягнення на заставлене майно вартістю 4942668грн.38коп.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство "Золотий колос" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Шаргородський маслозавод" з позовом про стягнення суми боргу у розмірі 460319грн.45коп. шляхом звернення стягнення на заставлене майно вартістю 4942668грн.38коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на закупівлю молока в 2012 році №13 від 01.01.2012р.; договір застави обладнання №2246 від 25.10.2012р.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області у справі №902/618/17 від 21.06.2017р. було порушено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області у справі №902/618/17 від 29.08.2017р. замінено відповідача у справі з Приватного акціонерного товариства "Шаргородський маслозавод" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сурі".

Справу №902/618/17 було направлено за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017р. справу №902/618/17 прийнято до провадження. Справа призначалась до розгляду в судових засіданнях на 26.09.2017р., 11.10.2017р., 01.11.2017р., 13.11.2017р.

01.11.2017р. позивач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 20.06.2017р. поштовим відправленням з описом вкладення направив на адресу Приватного акціонерного товариства "Шаргородський маслозавод" повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Також позивач зазначає, що того ж дня направив на адресу Приватного акціонерного товариства "Шаргородський маслозавод" позовну заяву з додатками.

10.11.2017р. на адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю направити в судове засідання свого повноважного представника.

Зазначене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки спір має бути вирішено у строк встановлений статтею 69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд не має можливості відкласти судове засідання, у звязку із закінченням строку розгляду справи, передбаченого статтею 69 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд не обмежує коло осіб, які можуть бути представниками юридичних осіб у судовому засіданні. Так, відповідно до положень статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

У звязку з невиконанням відповідачем вимог суду, викладених в ухвалах Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017р., 26.09.2017р., 11.10.2017р., 01.11.2017р. та незявленням у судові засідання, розгляд справи відкладався.

Вказані ухвали суду були направлені відповідачу у справі в установленому порядку на адресу, вказану у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, який наявний в матеріалах справи (т.1 а.с. 143 149).

Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу відповідача повернулась до суду з відміткою підприємства звязку "за зазначеною адресою не проживає".

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, відповідача відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи.

На день розгляду справи у судовому засіданні 13.11.2017р. будь-яких письмових заяв та клопотань від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи, що від відповідача повідомлення щодо неможливості участі у судовому засіданні 13.11.2017р. до господарського суду Дніпропетровської області не надходило, відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Позивач про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (т.2 а.с. 13).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

01.01.2012р. між Приватним підприємством "Золотий колос" (далі товаровиробник) та Приватним акціонерним товариством "Шаргородський маслозавод" (далі заготівельник) підписаний договір про закупівлю молока №13 (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору товаровиробник зобовязується продавати заготівельнику молоко в перерахунку по базисному вмісту жиру, що відповідає за якістю діючим стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним нормам.

Згідно з пунктом 1.3 договору товаровиробник зобовязується передати молоко або ж доставити його на приймальний пункт заготівельника з правильно оформленими товаротранспортними накладними на перевезення молочної сировини.

Пунктом 2.1 договору визначено, що заготівельник зобовязується своєчасно прийняти молоко, предявлене товаровиробником у відповідності з даним договором і узгодженим графіком; визначити кількість та якість його згідно з вимогами державного стандарту ДСТУ 3662-97; забезпечити розвантаження, миття та дезинфекцію тари. Молоко, предявлене до приймання безпосередньо у господарстві, прийняти за кількістю та якістю; забезпечити періодичний контроль молока по показниках безпеки на відповідність МБВ та РД-97.

Положеннями пункту 2.2 договору передбачено, що заготівельник зобовязується оплату за молоко проводити за договірними погодженими цінами згідно протоколу погодження цін на підставі приймальної квитанції не пізніше, яка за 10 календарних днів після звітного періоду, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок товаровиробника або в готівковій формі.

Відповідно до пункту 4.3 договору, він діє з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., а в частині розрахунку до повного розрахунку між сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

25.10.2012р. між Приватним підприємством "Золотий колос" (далі заставодержатель) та Приватним акціонерним товариством "Шаргородський маслозавод" (далі заставодавець) підписаний договір застави обладнання №2246 (далі - договір застави). Положеннями договору застави визначено, що заставодавець з метою забезпечення повного виконання зобовязання, зазначеного в пункті 2 даного договору, передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає від заставодавця в заставу на умовах, визначеним даним договором, майно, зазначене в пункті 5 даного договору.

Відповідно до пункту 2 договору застави, ним забезпечується виконання зобовязань заставодавця перед заставодержателем за договором №13 на закупівлю молока в 2012 році, укладеним між заставодавцем та заставодержателем 01.01.2012р. та акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2012р. по 24.10.2012р., зі всіма додатковими угодами, змінами і доповненнями до нього, надалі за текстом договір, а саме: повернення боргу 460319грн.45коп. в строк до 01.05.2013р. зі сплатою 0 відсотків річних, неустойки та інших можливих витрат заставодержателя.

Пунктом 4 договору застави визначено, що за рахунок заставленого майна, визначеного в пункті 5 даного договору, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, а саме:

- вимоги за основним зобовязанням, включаючи нараховані за договором основну суму боргу та будь-яке збільшення цієї суми, інші платежі на користь заставодержателя, передбачені договором;

- вимоги щодо відшкодування витрат на утримання та збереження заставленого майна; витрат на страхування заставленого майна (якщо заставодержатель поніс такі витрати); збитки, заподіяні простроченням виконання, витрати понесені заставодержателем зі звернення стягнення і реалізації заставленого майна, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам, інших документально підтверджених витрат заставодержателя, якщо вони будуть мати місце.

Розмір забезпечених заставою вимог за договором включає суму витрат з звернення стягнення та реалізації заставленого майна.

Перелік заставного майна за договором застави обладнання №2246 від 25.10.2012р. визначений в пункті 5 вказаного договору.

Відповідно до пункту 7 договору застави, право застави, передбачене даним договором, поширюється на предмет застави разом з усіма існуючими та майбутніми майновими та іншими правами, що відносяться до предмету застави.

Згідно з пунктом 8 договору застави, предмет застави знаходиться у приміщенні цехів: казеїнового, згущеного молока, машинного відділення та обєднаного цеху заставодавця за адресою: м. Шаргород Вінницької області по вул. Леніна, 284.

Пунктом 9 договору застави визначено, що за домовленістю сторін на момент укладення даного договору оціночна вартість предмету застави складає 494268грн.38коп. При цьому, сторони згодні з тим, що при зверненні стягнення та реалізації предмету застави заставодержатель не буде звязаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмету застави.

Відповідно до пункту 22 договору застави заставодержатель має право у випадках та в порядку, передбачених даним договором та чинним законодавством України, одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами.

Згідно пункту 24 договору застави заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця у разі невиконання чи неналежного виконання зобовязання заставодавця за договором.

Пунктом 27 договору передбачено, що заставодержатель здобуває право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання терміну виконання зобовязань за договором, забезпеченими заставою, вони не будуть виконані.

За приписами пункту 28 договору застави звернення стягнення може здійснюватись на вибір заставодержателя в такий спосіб:

- на підставі рішення суду;

- на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- шляхом позасудового звернення стягнення на предмет застави.

Використання позасудового способу звернення стягнення на предмет застави не позбавляє заставодержателя права звернутися до суду для звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до пункту 29 договору застави стягнення може бути звернено на все обладнання, що складає предмет застави або будь-яку його частину за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на частину предмету застави, він зберігає право наступного стягнення на іншу частину предмету застави.

Пунктом 33 договору застави визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється на вибір заставодержателя: за рішенням суду; шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України; на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно пункту 36 договору застави у разі виникнення у заставодержателя права звернути стягнення а предмет застави заставодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету застави у свою власність, про що письмово повідомляє заставодавця. В зазначеному повідомленні мають міститися: підстави звернення стягнення на предмет застави, ціна за якою предмет застави переходить у власність заставодержателя, суть та розмір вимог за зобовязанням по договору та вимог щодо відшкодування витрат, передбачених п. 4 даного договору, які припиняються в результаті переходу до заставодержателя права власності на предмет застави.

Пунктом 37 договору застави визначено, що зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог заставодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності заставодержателя на предмет застави.

Договір застави від 25.10.2012р., підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього, посвідчений приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за №2246.

Як вбачається з матеріалів справи, відбулась зміна організаційно - правової форми та найменування відповідача з Приватного акціонерного товариства "Шаргородський маслозавод" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сурі". При цьому, ідентифікаційний код юридичної особи залишився незмінним.

Відповідно до пункту 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996р.(із змінами та доповненнями), ідентифікаційний код зберігається за суб'єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сурі" (ідентифікаційний код 00444576) є належним відповідачем.

Дослідивши договір на закупівлю молока в 2012 році №13 від 01.01.2012р., акт звіряння між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2012р. по 05.10.2012р. та договір застави обладнання №2246 від 25.10.2012р., судом встановлено, що сторонами узгоджений факт існування заборгованості відповідача перед позивачем за договором на закупівлю молока в 2012 році №13 від 01.01.2012р. за період з 01.01.2012р. по 05.10.2012р. в розмірі 460319грн.45коп.

З огляду на положення пункту 2 договору застави обладнання №2246 від 25.10.2012р., відповідач був зобовязаний сплатити суму боргу в розмірі 460319грн.45коп. в строк до 01.05.2013р.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, строк виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати заборгованості в розмірі 460319грн.45коп., є таким, що настав. В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості в розмірі 460319грн.45коп.

З огляду на положення пункту 27 договору застави, позивач здобув право звернути стягнення на предмет застави, оскільки в момент настання терміну виконання зобовязань за договором, забезпеченими заставою, відповідачем не була сплачена заборгованість в розмірі 460319грн.45коп.

Внаслідок невиконання відповідачем грошових зобовязань з оплати заборгованості в розмірі 460319грн.45коп., Приватне підприємство "Золотий колос" звернулось до суду із позовом про звернення стягнення на заставлене майно, яке є предметом застави за договором застави обладнання №2246 від 25.10.2012р., шляхом передачі предмету застави у власність позивача.

Положеннями пунктів 28 та 33 договору застави визначене право позивача звернути стягнення на предмет застави, зокрема, за рішенням суду. Крім того, пунктом 36 договору застави, визначено право позивача прийняти рішення про прийняття предмету застави у свою власність.

Відповідно до частини 1 статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 2 Закону України "Про заставу" визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Ані позивачем, ані відповідачем не надано інформації щодо інших обтяжувачів спірного майна за договором застави обладнання №2246 від 25.10.2012р.

Приватне підприємство "Золотий колос" направило на адресу Приватного акціонерного товариства "Шаргородський маслозавод" повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання, в якому вимагало протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення погасити заборгованість в розмірі 460319грн.45коп. або передати предмет обтяження у володіння Приватного підприємства "Золотий колос". Поштове відправлення №185 повернулось на адресу позивача з відміткою підприємства поштового звязку "за зазначеною адресою не проживає".

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

З наведеного вбачається, що на момент прийняття рішення у справі строк, встановлений Приватним підприємством "Золотий колос" для добровільного виконання відповідачем забезпеченого обтяженням зобовязання закінчився.

Таким чином, Приватне підприємство "Золотий колос" скористалось своїм правом на звернення стягнення на майно, яке є предметом застави за договором застави обладнання №2246 від 25.10.2012р., шляхом прийняття предмету застави у власність.

Відповідно до змісту позовних вимог, позивач просить визнати за ним право власності на предмет застави, рухоме майно, згідно переліку (57 одиниць), що відповідає переліку майна, визначеному в пункті 5 договору застави обладнання №2246 від 25.10.2012р.

Як вбачається з пунктів 5 та 9 договору застави, сторони визначили, що вартість заставного майна за договором становить 494268грн.38коп. При цьому, загальна сума заборгованості відповідача за договором на закупівлю молока в 2012 році №13 від 01.01.2012р. становить 460319грн.45коп.

З наведеного вбачається, що вартість майна, на яке просить звернути стягнення позивач, перевищує існуючу суму заборгованості на 33948грн.93коп.

Положеннями пункту 11 договору застави передбачено, що у разі звернення стягнення на предмет застави за рахунок заставодавця проводиться оцінка предмету застави на момент проведення стягнення із залученням експерта.

В матеріалах справи відсутні докази того, що сторони здійснювали оцінку предмету застави на момент проведення стягнення із залученням експерта, як того вимагає пункт 11 договору застави.

Також, відсутні будь-які інші докази того, що вартість предмету застави є іншою, ніж визначена в пунктах 5 та 9 договору застави обладнання №2246 від 25.10.2012р. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вартість заставного майна, за договором застави обладнання №2246 від 25.10.2012р., становить 494268грн.38коп.

Як зазначено судом раніше, пунктом 29 договору застави визначене право позивача звернути стягнення на будь-яку частину предмету застави за вибором заставодержателя. З матеріалів справи вбачається, що Приватне підприємство "Золотий колос" не скористалось правом наданим йому, відповідно до положень пункту 29 договору застави обладнання №2246 від 25.10.2012р.

У разі задоволення позовних вимог в повному обсязі, будуть порушені права відповідача, оскільки сума боргу відповідача перед позивачем становить 460319грн.45коп., а вартість предмету застави, який є предметом спору у цій справі, становить 494268грн.38коп., що перевищує існуючу суму заборгованості на 33948грн.93коп.

При цьому, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визнати за ним право власності на предмет застави згідно договору застави обладнання №2246 від 25.10.2012р., а саме: рухоме майно, згідно переліку 57 одиниць (т.1 а.с. 7-9). З огляду на зміст позовних вимог, суд позбавлений можливості самостійно визначити перелік майна для часткового задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Золотий колос" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сурі" про стягнення суми боргу у розмірі 460319грн.45коп. шляхом звернення стягнення на заставлене майно вартістю 4942668грн.38коп. слід відмовити.

При цьому, з урахуванням наведеного вище, відмова у задоволенні позову не порушує права позивача як заставодержателя, реалізувати наявне у нього право на задоволення своїх вимог, в порядку визначеному договором із застосуванням процедури (способу) звернення стягнення на предмет застави, в сумі, яка відповідає розміру існуючої заборгованості в розмірі 460319грн.45коп.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись нормами Закону України "Про заставу", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимоги Приватного підприємства "Золотий колос" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сурі" про стягнення суми боргу у розмірі 460319грн.45коп. шляхом звернення стягнення на заставлене майно вартістю 4942668грн.38коп.

В судовому засіданні від 13.11.2017р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 20.11.2017р.

Суддя ОСОБА_1