РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Справа № 906/600/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: Кльоц А.О., довіреність № 14/963, від 06.11.2017р.

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.17р. у справі № 906/600/17 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Державне підприємство "Бердичівське лісове господарство"

до відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

про стягнення 25 646,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Бердичівське лісове господарство" (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Житомирської області з позовною заявою (а.с.3-5) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача з відповідача 25646,65 грн., з яких: 17097,30 грн. основного боргу, 576,00 грн. - 3% річних; 5641,55 грн. - пеня; 2331,80 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 25.09.2017 року (а.с. 152-156) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 17097,30 грн. заборгованості за отриману необроблену деревину, 2331,80 грн. втрат від інфляції, 576,00 грн. - 3% річних та 1313,45 грн. судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції у даній справі обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджено здійснення відповідачем попередньої оплати за договором у неповному обсязі.

Крім того, суд дійшов висновку, що поставка товару на суму 15023,22 грн. була здійснена на виконання договору купівлі-продажу, вчиненого сторонами у спрощений спосіб внаслідок отримання відповідачем товару за ТТН, які у свою чергу використані відповідачем. Дана обставина підтверджується сертифікатами про походження лісоматеріалів, наданих експортерами, наявними у матеріалах справи.

Відтак, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, визнав обґрунтованими вимоги щодо стягнення суми боргу за отриману лісо продукцію, а також 3% річних та втрати від інфляції. Поряд з цим, суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення пені в сумі 2764,57 грн. з огляду на те, що поставка лісодеревини на суму 15023,22 грн. здійснена поза межами договору і на підставі правочину, вчиненого в усній формі.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.163-168) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 25.09.2017 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував обставини, що виключають відповідальність за порушення зобов'язань у даній справі. Зокрема, зазначає, що ним не надавалось ОСОБА_4, яким підписано наданий відповідачем договір купівлі-продажу, довіреності на укладання угод від імені відповідача. Крім того, товарно-транспортна накладна серії ЖТА № 210805 від 05.05.2016 не містить даних про отримання уповноваженою особою.

Також апелянт вказує, що позивачем, окрім товарно-транспортних накладних, на підтвердження договору не надано жодних документів на підтвердження виконання договору.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 906/600/17 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р. (а.с.161).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 08 листопада 2017 р. на 11.00 год. (а.с. 162).

06.11.2017 на адресу суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу , в якому останній заперечує її вимоги та просить залишити рішення господарського суду Житомирської області від 25.09.2017 без змін (а.с. 172-176).

У судовому засіданні, яке відбулось 08.11.2017, представник позивача - Кльоц А.О., проти апеляційної скарги заперечила та надала пояснення в обгрунтування своєї правової позиції, вважає рішення законним та обгрунтованим, винесеним з дотриманням норм чинного законодавства. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області від 25.09.17 р. у справі № 906/600/17 без змін.

Представник відповідача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить реєстр на відправку рекомендованої кореспонденції від 25.10.2017.

Так, копія ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 у справі № 906/600/17 направлена на адресу місцезнаходження відповідача, повернута до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою причини повернення за не запитом та за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до абз. абз. 1, 3 пп. 3.9.1 пп. 3.9 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (зі змінами), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв»язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що процесуальні документи надіслано зазначеній фізичній особі -підприємцю порядку, визначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»(із змінами). Згідно з абз. 3 пп. 3.9.2 пп. 3.9 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (із змінами), неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду апеляційним судом даної справи.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, міститься апеляційна скарга відповідача, в якій викладена його позиція, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

01.12.2015 між Державним підприємством "Бердичівське лісове господарство" (продавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4 (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини (а.с.23-25 ).

Відповідно до п.1.1 договору, за результатами проведення аукціону (спеціалізованого аукціону) із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі І кварталу 2016 року, який відбувся 26 листопада 2015 року, проведений ТБ "Товарна біржа "Житомирські торги", продавець передає у власність на умовах Франко - (верхній, нижній або проміжний) склад продавця, надалі товар, лоти № 111.1, 114.1, 117.1, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Пунктом 3.1 договору визначено, що асортимент пиловник сосна - 60 кум.м. Лот № 111.1, 114.1,117.1.

За приписами п. 4.1 договору ціна на товар встановлена в гривнях за 1 куб.м. на умовах Франко - (верхній,нижній або проміжний) склад продавця, згідно Аукціонного свідоцтва про результати проведення аукціону і продажу ресурсів І кварталу 2016 року необробленої деревини складає 64760,00 грн.

Загальна сума договору складає 64760,00 грн. (п. 4.2 договору).

Згідно п. 5.1. договору Поставка товару по даному договору здійснюється згідно щомісячного подекадного графіку поставок, який є невід'ємною частиною даного договору, на умовах Франко-(верхній, чи: проміжний) склад Продавця. (Додаток №1).

За умовами п. 6.3 договору, датою передачі товару продавцем та прийому його покупцем, тобто датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної.

Приймання товару по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами інструкцій про порядок приймання лісопродукції по кількості і якості - П-6, П-7; ДСТУ 4020-2-2001, 2034-92 (п. 6.4 договору).

Пунктом 7.1 договору передбачено, що платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати або за домовленістю сторін в термін не більше 10-ти календарних днів після відвантаження лісопродукції.

Покупець зобов'язаний здійснювати попередню оплату за кожну партію товару у відповідності до п. 7.1 договору. (п. 8.1 договору).

За умовами п. 8.4 договору, продавець зобов'язаний здійснювати поставку товару на умовах даного договору відповідно до погодженого сторонами графіка поставки, який є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.п. 13.1, 13.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Даний договір діє з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 року.

У додатку № 1 до договору № 1 від 01 грудня 2015 року сторони погодили графік поставки необробленої деревини, а саме: в січні 2016 на суму 21586,00 грн., в лютому 2016 року на суму 21586,00 грн., в березні 2016 року на суму 21586,00 грн.

За даними позивача, згідно товарно-транспортної накладної серії ЖТА № 210805 від 05.05.2016 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 45151,20 грн., згідно товарно-транспортної накладної серії ЖТА № 210740 від 31.03.2016 поставлено товар на суму 19982,78 грн., згідно товарно-транспортної накладної серії ЖТА № 252268 від 31.03.2016 поставлено товар на суму 14649,24 грн.

Таким чином позивачем відповідачу відпущено товар на загальну суму 79783,22 грн. (а.с. 27-29).

Покупцем здійснено попередню оплату товару на суму 61419,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15 від 11.03.2016. Крім того, в оплату позивачем зараховано гарантійний внесок позивача за договором на суму 1266,00 грн., сплачений за платіжним дорученням № 1985 від 16.06.2016 (а.с. 55).

Таким чином, позивач зазначає, що у відповідача перед позивачем внаслідок неналежного виконання зобов'язань з оплати товару рахується заборгованість в сумі 17097,30грн.

17.05.2017 позивач за № 14/474 надіслав відповідачу претензію, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлену лісопродукцію в розмірі 17097,30 грн. (а.с. 39, 40).

В подальшому 22.07.2016 та 28.12.2016 позивач повторно надсилав відповідач претензію з вимогою про сплату заборгованості (а.с.34,35,36).

Відповідач вимоги вищезазначених претензій не виконав та заборгованості не сплатив.

За несвоєчасну оплату продукції позивачем нараховано відповідачу 2764,57 грн. пені .

Крім того на підставі ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 576,00 грн. 3 % річних та 2331,80 грн. інфляційних.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань позивач звернувся з даним позовом до суду з метою захисту свого порушеного права.

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів вважає за необхідне врахувати наступне. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Пунктом 1 статті 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Аналогічне положення міститься і в ст.627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1 від 01.12.2015.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 ЦК України, частиною 1 якої визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, за умовами п. 7.1 договору, поставка товару мала здійснюватись на умовах 100% передплати, здійсненої шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати або за домовленістю сторін в термін не більше 10-ти календарних днів після відвантаження лісопродукції.

Так, відповідачем було здійснено попередню оплату згідно договору № 1 від 01.12.2015 в сумі 61419,92 грн. (а.с. 30) та позивачем в рахунок оплати за товар зараховано авансовий платіж в сумі 1266,00 грн., сплачений за платіжним дорученням № 1985 від 16.06.2016 (а.с. 55). Таким чином, загальна сума попередньої оплати склала 62685,92 грн., в той час як загальна сума договору становила 64760,00 грн., тобто відповідачем не доплачено за поставлену лісопродукцію 2074,08 грн.

Однак, незважаючи на те, що відповідачем не здійснено попередньої оплати в повному обсязі, позивач поставив відповідачу товар згідно товарно-транспортних накладних, які містяться в матеріалах справи. Загальна сума поставленого товару склала 79783,22грн. (а.с. 27-29).

Враховуючи те, що умовами договору сторони погодили, що загальна сума договору складає 64760,00 грн., то суд дійшов висновку, що поставка товару на суму 64760,00 грн. здійснювалась позивачем на виконання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1 від 01.12.2015.

При цьому колегією суддів відхиляються доводи відповідача, викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі про те, що підписант договору - ОСОБА_4, не мав відповідних повноважень та довіреності на укладання угод від імені відповідача, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.3 ст.244 ЦК, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути наданою особою, яку представляють (довірителем) безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 245 Цивільного кодексу України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Так, з аукціонного свідоцтва № 245/227 від 26.11.2015, яке являється одним із етапів укладення договору купівлі-продажу та свідчить про набуття права на укладання договору купівлі-продажу, вбачається, що від імені покупця (переможця аукціону) аукціонне свідоцтво підписано ФОП ОСОБА_3 (а.с. 26).

Із фабули договору купівлі-продажу необробленої деревини, останній від імені покупця (відповідача) укладено ФОП ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 30.05.2015 року на підставі аукціонного свідоцтва переможця № 245/227 від 26.11.2015.

Вивченням довіреності, видана ФОП ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 на право представлення інтересів ФОП ОСОБА_3, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 58), встановлено, що дана довіреність посвідчена Черпак Галиною Антонівною, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального кругу , зареєстрована в реєстрі за № 1787.

Даною довіреністю уповноважено ОСОБА_4, зокрема, укладати від імені ФОП ОСОБА_3 всі дозволені договори, пов'язані з наданням будь-яких послуг, розпорядженням будь-якими товарами (продукцією, обладнанням), а саме: купувати, продавати, обмінювати, передавати в оренду, безоплатне користування вказане майно, укладати договори оренди, визначаючи в усіх випадках суми, строки та інші умови на свій розсуд, проводити розрахунки за укладеними угодами, проводити митне оформлення ввезення-вивезення товарів в Україні та за кордоном, розривати угоди, укладати та розривати трудові договори з найманими працівниками та реєструвати їх у відповідних фондах та організаціях України, підписувати прибутково-видаткові документи на товарно-матеріальні цінності, супроводжувати вантажі згідно належно оформлених документів.

Відповідачем не подано доказів скасування довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_4

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що подана позивачем копія нотаріально засвідченої довіреності вказує на правомірність укладення договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1 від 01.12.2015 ФОП ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4.

Колегією суддів також береться до уваги та обставина, що повноваження осіб на укладення договорів купівлі-продажу необробленої деревини перевіряється представниками біржі - організатором аукціону, а оригінал довіреності знаходиться саме у відповідача. Крім того, відповідачем не подано доказів скасування довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_4

Водночас, повноваження осіб на укладення договорів купівлі-продажу необробленої деревини перевіряється представниками біржі - організатором аукціону.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення 15023,22 грн. за поставлений товар згідно товарно-транспортної накладної серії ЖТА №210805 від 05.05.2016, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо здійснення даної поставки на виконання договору купівлі-продажу, вчиненого у спрощений спосіб.

Зокрема, статтею 206 Цивільного кодексу України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Стаття 208 ЦК України передбачає, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Загалом, як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети (зазначені висновки наведено у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013р. у цивільній справі № 6-118цс13).

Колегія суддів, розглядаючи подані позивачем докази які, на його думку, підтверджують факт виконання договору купівлі-продажу лісоматеріалів на суму15023,22 грн., вважає їх такими, що стверджують обставини, на які посилається відповідач, у зв'язку із наступним.

В силу ч.1 - 6 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів; проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, яка є спеціальною нормою, яка регулює порядок проведення розрахунків при виникненні між суб'єктами господарювання правовідносин купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 10 ч.1 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону).

Відтак, належними доказами, які підтверджують здійснення господарської операції та наявність чи відсутність заборгованості, а також її розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", оскільки тільки первинні документи, які підтверджують факти здійснення господарських операцій, є правовою підставою для бухгалтерського обліку таких операцій.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.11.13 № 961/707 "Про затвердження спеціалізованої форми товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс)" (далі - Наказу) - товарно-транспортна накладна при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) за формою, затвердженою пунктом 1 цього наказу, є обов'язковою для державних лісогосподарських підприємств (структурні підрозділи: лісництва, склади, цехи) при обліку, первинному відпуску та перевезенні деревини автомобільним транспортом - тобто ТТН-ліс повинна була бути виписана держлісництвом для відповідача як для суб'єкта господарювання, що одержує (оприбутковує) вказану в товарно-транспортній накладній деревину.

Разом з тим, вищевказаним Наказом не передбачено наявність печатки продавця у спеціалізованій формі ТТН при перевезенні деревини автомобільним транспортом.

Відтак, колегія суддів приходить до висновків про те, що факт поставки товару на склад покупця має місце, отже виходячи з норм ст. 692 ЦК України відповідач повинен провести оплату отриманого товару на наступний день після його отримання.

Крім того, отримання відповідачем лісопродукції як за товарно-транспортною накладною серії ЖТА №210805 від 05.05.2016, так і за рештою товарно-транспортних накладених, підтверджується матеріалами справи.

Зокрема, з листів ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" ДП "ЛІАЦ" вбачається, що на підставі товарно - транспортних накладних наведених у запиті позивача, а саме: ЖТА № 210805 від 05.05.2016 , ЖТА № 210740 від 31.03.2016 та ЖТА № 252268 від 31.03.2016 Житомирським обласним управлінням лісового та мисливського господарства видавались сертифікати про походження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" - сертифікат походження є обов'язковим документом під час здійснення експорту лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів та п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. № 1260 "Про затвердження тимчасового порядку видачі сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій" - для отримання сертифіката експортери подають територіальному органові Держлісагентства заяву за встановленою Агентством формою, до якої додається копія (з обов'язковим пред'явленням оригіналу) товарно-транспортної або залізничної накладної про придбання лісо - та пиломатеріалів, або лісорубного квитка (для постійних лісокористувачів).

Починаючи з 2006 року територіальні органи Держлісагентства України проводять видачу експортерам сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (далі Сертифікат).

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції щодо заповнення форми Сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства від 07 вересня 2007 року № 528 п. 2.5. зазначено - у рядку 4 "Підстава видачі сертифіката" вказуються найменування товаросупровідних документів, згідно з якими була придбана лісопродукція. До товаро-транспортних накладних в обов'язковому порядку прикладається специфікація-накладна (форма ЛГ-25).

Матеріалами справи підтверджено, що зазначені ТТН використані у повному обсязі. Сертифікати були видані експортерам ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_6

До наданої відповіді додано Сертифікати про проходження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій з доданими до них документами (а.с. 106-149).

Таким чином, навіть за неналежного оформлення з боку сторін господарської операції первинних документів, зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідачем отримано від позивача лісопродукцію на загальну суму 79783,22грн., яку в подальшому останнім було реалізовано, що в свою чергу свідчить про волевиявлення відповідача відносно виконання договору, укладеного у спрощений спосіб.

Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення 576,00 грн. - 3% річних та 2331,80 грн. - інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора вважає даний розрахунок арифметично вірним, відтак вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача 2764,57 грн. пені, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Неустойка, у відповідповідності до ст. 546 ЦК України, є одним із видів забезпечення зобов"язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Судом встановлено, що поставка лісопродукції на заявлену суму боргу відбулася поза межами договору від 01.12.2015р., тобто на підставі усного правочину.

А тому відсутність правочину щодо забезпезпечення виконання зобов"язання вчиненого в письмовій формі, виключає можливість застосування до відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов"язання, а тому відсутні правові підстави для її стягнення.

Розглянувши доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, стосовно застосування наслідків позовної давності у даному спорі, колегія суддів з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, погоджується із висновком місцевого господарського суду стосовно відсутності підстав для їх застосування.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Крім того, у судовому рішенні суд першої інстанції, приймаючи доводи позивача щодо наявності між сторонами правовідносин купівлі-продажу, належним чином навів правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи прийнято до уваги. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду. Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідачем у апеляційній скарзі не вказано, які саме порушення норм матеріального та процесуального права допущено судом першої інстанції.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 04.10.17р. на рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2017р. у справі № 906/600/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року у справі №906/600/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/600/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Філіпова Т.Л.