ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Справа № 923/412/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Кравчук Г.А., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Колективного підприємства "Промжилбуд"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017
у справі№923/412/16 Господарського суду Херсонської області
за позовомАгрофірми радгосп "Білозерський"
до Колективного підприємства "Промжилбуд"
простягнення боргу в сумі 101 930,62грн.
та за зустрічним позовомКолективного підприємства "Промжилбуд"
доАгрофірми радгосп "Білозерський"
провизнання недійсним договору від 01.04.2012 про надання послуг
за участю представників сторін:
від позивача:Білоусова О.М.,Чумаченко О.М.
від відповідача:Берьозка Ю.Д.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 16.02.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі №923/412/16, первісні позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Колективного підприємства "Промжилбуд" на користь Агрофірми радгосп "Білозерський" 53000,00грн. - заборгованості з оплати послуг, 43725,00грн. - інфляційних втрат, 5205,62грн. - 3% річних. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Колективне підприємство "Промжилбуд" з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодилось та звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.10.2017 зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалою від 31.10.2017 Вищий господарський суд України відклав розгляд касаційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 10.11.2017 №08.03-04/5582 у зв'язку з запланованою відпусткою судді Дроботової Т.Б., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №923/412/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Кравчук Г.А., Яценко О.В.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 14.11.2017 представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги, представник позивача - заперечував проти її задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи касаційної скарги, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Колективного підприємства "Промжилбуд".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, спірні правовідносини стосуються договору від 01.04.2012 про надання послуг оформленого між Колективним підприємством "Промжилбуд" (далі за текстом - підприємство) та Агрофірмою радгосп "Білозерський" (далі за текстом - агрофірма), відповідно до умов якого агрофірма зобов'язалась власними трудовими ресурсами, матеріалами та технікою надавати підприємству послуги з догляду та проведення агрозаходів з вирощування стосовно насаджень плодових дерев та ягідних кущів, загальною площею 560,00га. (з них 332,9га виноградників, 11,8га вишневого саду, 32,3га грушевого саду, 4,5га кизилового саду, 2га малиннику, 49,0га персикового саду, 23,9га сливового саду, 103,6га яблуневого саду), за графіком, що встановлюється сторонами даного договору відповідно до природних умов та технологічних процесів, з встановленням вартості послуг сторонами на момент їхнього виконання (надання) та фіксацією вказаної вартості послуг та фактичних, по кожному полю, обсягів надання послуг в акті щодо їхнього виконання, а підприємство, в свою чергу, зобов'язалося забезпечити агрофірму необхідним для надання послуг обсягом пального та по завершенню робіт за договором, а саме, протягом 5 (п'яти) банківських днів після підписання останнього акту щодо надання послуг за даним договором повністю розрахуватися з агрофірмою за її послуги

Також господарські суди попередніх інстанцій з урахуванням приписів ст. 35 ГПК України встановили, що факт укладення вищезазначеного договору між сторона підтверджується постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2013 у справі №821/934/13-а, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013.

На виконання умов договору між сторонами складені та підписані акти здачі-прийняття робіт при відсутності будь-яких зауважень щодо обсягів, строків та якості послуг: від 31.12.2012 №ОУ-0000036 на суму 8 564 460,00грн. (з ПДВ), з додатком до нього; від 24.02.2014 №ОУ-0000005 на суму 630 656,10грн. (з ПДВ), з додатком до нього; від 10.03.2014 №ОУ-0000006 на суму 152 697,00грн. (з ПДВ), з додатком до нього, проте, підприємство оплату послуг не здійснило.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи вимоги законодавства, обсяг заявлених первісних позовних вимог та встановлені судами обставини, останні дійшли правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з оплати послуг.

В статтях 610, 611 ЦК України закріплено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом перевірений розрахунок нарахованих позивачем інфляційних втрат та відсотків річних.

Посилання скаржника щодо пропуску строку позовної давності для стягнення заборгованості відхилені господарськими судами попередніх інстанцій з огляду на умови договору, відповідно до яких оплата всіх наданих в межах (на підставі) договору послуг, здійснюється після складання останнього у часі акта щодо надання послуг до договору (останній акт про надання послуг складений 10.03.2014, а з відповідною первісною позовною заявою позивач звернувся 22.04.2016, тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності).

Судами встановлено, що при укладенні спірного договору, сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, а відтак позивачем за зустрічним позовом належними та допустимими доказами у розумінні статті 34 ГПК України не доведено факту недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору та підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, необхідних для визнання договору недійсним у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що зустрічна позовна вимога про визнання недійсним договору від 01.04.2012 про надання послуг є такою, що не підлягає задоволенню та відмовили в задоволенні зустрічного позову.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003 (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006 (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі №923/412/16 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі №923/412/16 - залишити без змін, а касаційну скаргу Колективного підприємства "Промжилбуд" - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Г.А. Кравчук
Суддя О.В. Яценко