ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.11.2017р. №905/2243/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік», м.Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь»-Металургійний завод», м.Покровськ

про стягнення 120322,14 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь»-Металургійний завод», м.Покровськ про стягнення 120322,14 грн.

Ухвалою суду від 28.09.2017р. за вказаним позовом порушено провадження по справі №905/2243/17.

10.11.2017р. Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь»-Металургійний завод» звернулось до господарського суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік» про внесення змін до пункту 4.3 договору №31984дс від 07.04.2016р. суборенди залізничного рухомого складу, виклавши його у наступній редакції: «Суборендар сплачує орендну плату шляхом перерахування вартості оренди протягом 365 днів з дня підписання сторонами акту наданих послуг».

Розглянувши зустрічну позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд зазначає про наступне:

За приписами ст.60 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів. Вказана норма імперативно встановлює, що зустрічна позовна заява подається за загальними правилами подання позовів. Тобто, зустрічний позов повинен бути поданий з додержанням вимог ст.ст.54-58 Господарського процесуального кодексу України щодо форми і змісту подання такого позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом ст.8 зазначеного нормативно-правового акту враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п.3.1 постанови №7 від 21.02.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Ввідповідачем до матеріалів зустрічного позову не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

У клопотанні б/н б/д, доданому до зустрічного позову №17/2243 від 09.11.2017р., Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь»-металургійний завод» просило відстрочити сплату судового збору.

Вказана вимога мотивована важким фінансовим становищем відповідача, призупиненням роботи філії «Металургійний комплекс», яка знаходиться на непідконтрольній українській владі території, захопленням адміністративних будівель та виробничих площ підприємства у м.Донецьку.

Проте, в обґрунтування вказаної заяви жодних доказів в підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору заявником не надано. Крім того, відповідачем не наведені доводи стосовно того, що майновий стан останнього покращиться до ухвалення судового рішення у справі.

Водночас, суд зазначає, що доступ до правосуддя в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

При цьому, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами Господарського процесуального кодексу України, не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010р. у справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013р. у справі «ОСОБА_1 проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У даному випадку, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб'єктів, яке визначено Господарським процесуальним кодексом України і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику.

За приписами п.4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду у випадку неподання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність підстав для звільнення заявника від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви, враховуючи неподання доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, з огляду на приписи ст.57, п.4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду.

Одночасно, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог п.2 ст.36 Господарського процесуального кодексу України всі копії документів, що додаються до матеріалів справи повинні бути належним чином засвідчені. За змістом п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Проте, додані до зустрічної позовної заяви документи не засвідчені Приватним акціонерним товариством «Донецьксталь»-металургійний завод» належним чином.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.57, п.4 ч.1 ст.63, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь»-металургійний завод», м.Покровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік», м.Київ про внесення змін до пункту 4.3 договору №31984дс від 07.04.2016р. суборенди залізничного рухомого складу, виклавши його у наступній редакції: «Суборендар сплачує орендну плату шляхом перерахування вартості оренди протягом 365 днів з дня підписання сторонами акту наданих послуг», і додані до неї документи заявнику без розгляду.

Роз'яснити Приватному акціонерному товариству «Донецьксталь»-металургійний завод», що повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Додаток (тільки заявнику): позовна заява з додатками.

Суддя Ю.О.Паляниця