ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року Справа № 904/4594/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 961 від 12.04.2017 р.;

від відповідача: Армашова І.М., представник, довіреність №9-4-0.61-6605/2-17 від 26.04.2017 року;

третя особа: ОСОБА_3, посвідчення НОМЕР_2 від 13.06.2015 р.

адвокат ОСОБА_3 : ОСОБА_4, доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 0402-0001154 від 08.11.2017 р.

третя особа: ОСОБА_5, паспорт серія НОМЕР_3 від 28.07.2005 року.

Треті особи на стороні відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі № 904/4594/17

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 с.Преображенське, Васильківського району, Дніпропетровської області

до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області м. Дніпро

треті особи на стороні відповідача:

ОСОБА_5 с. Артемівка, Миколаївська сільська рада, Васильківський район, Дніпропетровська область;

ОСОБА_6 смт. Васильківка, Васильківський район, Дніпропетровська область;

ОСОБА_7 с. Великоолександрівка, Васильківський район, Дніпропетровська область;

ОСОБА_3 с. Великоолександрівка, Васильківський район, Дніпропетровська область,

про зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернувся Фізична особа - підприємець ОСОБА_8, в якій просить суд зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - відповідач) вчинити дії щодо укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 року, укладеного між позивачем та Васильківською районною державою адміністрацією Васильківського району Дніпропетровської області, який зареєстровано за № 99 від 24.12.2010 року та визнано поновленим на той самий строк та на тих же умовах рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду України від 19.10.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 28.12.2016 року визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 08.11.2010 року (кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_4), укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 та Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, який зареєстрований за № 99 24.12.2010 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі №904/4594/17 (головуючий суддя Фещенко Ю.В.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області укласти додаткову угоду про поновлення на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди землі від 08.11.2010 (кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_4), укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) та Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, який зареєстрований за № 99 24.12.2010.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 - 1 600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано тим, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 08.11.2010 (кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_4), укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 та Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (зареєстрований за № 99 24.12.2010), однак додаткову угоду від 19.10.2016, надіслану позивачем 21.02.2017, відповідач не підписав, чим порушив вимоги статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Зміст додаткової угоди від 19.10.2016 року, надісланої позивачем, свідчить, що її умови відповідають рішенню господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року, а саме: договір поновлюється на тих же умовах та на той же строк.

Під час вирішення даного спору, суд не вважав за можливе та необхідне здійснити оцінку законності наказам про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянам України та наказам про затвердження документації із землеустрою та надання вищевказаним громадянам земельних ділянок у власність, оскільки їх дослідження не входило до предмету доказування у даній справі.

Не погодившись з даним рішенням Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області частина спірної земельної ділянки, на яку претендує позивач, була передана у приватну власність учасникам антитерористичної операції, натомість судом це не було взято до уваги та зазначено, що наявність наказів про затвердження документації із землеустрою та надання громадянам земельних ділянок у власність не може скасовувати, змінювати або бути причиною для невиконання рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року.

Прийнявши рішення про зобов'язання Головного управління укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 08.11.2010 року, укладеного між ФОП ОСОБА_9 та Васильківською РДА Дніпропетровської області, суд тим самим позбавив власників земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8 вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. В той час, як діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Крім того, судом не було прописано у рішенні на підставі якого саме законодавчого акту ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 повинні допустити ФОП ОСОБА_9 до користування своїми земельними ділянками.

Також, представником Головного управління наголошувалося в судовому засіданні на тому, що прийнявши рішення по справі Господарський суд Дніпропетровської області може порушити права ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та необхідність залучення даних осіб у якості третіх осіб до участі у справі, чого судом зроблено не було.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_9 у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що судовий спір виник виключно з вини відповідача, який допустив дві помилки, а саме:

- по-перше, всупереч здоровому глузду передав у власність частину земельної ділянки учасникам АТО в той момент, коли відбувався судовий процес щодо визнання договору оренди цієї ж земельної ділянки поновленим на той самий строк і на тих самих умовах між Позивачем та Відповідачем;

- по-друге, Відповідач передав земельні ділянки учасникам АТО всупереч чинному законодавству України, а саме без поділу вже сформованої земельної ділянки, що і створило накладки, які є неприпустимими і можуть слугувати підставою для скасування права власності учасників АТО на земельні ділянки.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 року прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 12.09.2017 року.

В судовому засіданні 12.09.2017 року колегія суддів погодилась з доводами апеляційної скарги про те, що рішення по справі може вплинути на права або обов'язки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5 щодо однієї із сторін, у зв'язку з чим задовольнила клопотання відповідача та ухвалою від 12.09.2017 року залучила вищезазначених фізичних осіб до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалами суду від 05.10.2017 року та від 26.10.2017 року розгляд справи відкладався через неявку в судове засідання представників третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В судовому засіданні 09.11.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед підстав для скасування або зміни рішення місцевого суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року було визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 08.11.2010 (кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_4), укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, який зареєстрований за № 99 24.12.2010.

Вказане рішення мотивоване тим, що

- Розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 58-р-05 від 09.02.2005, було затверджено проект відведення земельної ділянки, що передається в оренду, та вирішено передати ОСОБА_8 в оренду для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва земельну ділянку з земель запасу Великоолександрівської сільської ради загальною площею 20,0 га із них: 20,0 га - рілля, терміном на 5 років;

- на підставі зазначеного розпорядження, 21.03.2005 року між Васильківської районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_8 (орендар) був укладений договір оренди землі, згідно умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області. В оренду передано земельну ділянку земель запасу площею 20,0 га, у тому числі: 20,0 га - рілля. Договір укладено на п'ять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його (пункт 2.1. договору оренди). Зазначений договір, було зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі вчинено запис від 18.05.2005 за № 27;

- 28.09.2010 року головою Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області було видано розпорядження № 384-р-10 про поновлення з приватним підприємцем ОСОБА_8 договору оренди від 18.05.2005 на земельну ділянку площею 20,00 га (ріллі), яка знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на п'ять років. На виконання зазначеного розпорядження 08.11.2010 між Васильківської районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_8 (орендар), був укладений новий договір оренди земельної ділянки, за яким позивачеві в користування передано ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, площею 20,0 га, у тому числі: 20,0 га - рілля. Договір укладено на п'ять років. Пунктом 2.2. договору сторони передбачили переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк, або продовження терміну дії договору. Крім того, сторони визначили, що продовження терміну дії договору відбувається у порядку, визначеному діючим законодавством, за умови письмового повідомлення про намір продовжити його дію не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору. 24.12.2010 зазначений договір, було зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 99. 12.10.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 11558535 про реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі наведеного вище договору оренди від 08.11.2010. Згідно з розділом реєстру "Зміст, характеристика іншого речового права", строк дії договору - 08.11.2015, з правом пролонгації, додаткові відомості: орендна плата складає 1,5% на рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Таким чином, виходячи з умов договору оренди землі від 08.11.2010, та даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, строк дії зазначеного договору встановлено до 08.11.2015, що становить п'ять років з моменту його укладення. Станом на дату закінчення строку дії договору оренди від 08.11.2015, повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, належать центральним органам виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, територіальним органом якого являється відповідач;

- позивач за два місяці до спливу строку договору оренди (до 08.09.2015) не повідомив відповідача про свій намір продовжити договір, з обов'язковим поданням проекту відповідної додаткової угоди, що, відповідно, виключає підстави для поновлення спірного договору за правилами встановленими частиною 2 статті 33 Закону України "Про оренду землі". Разом із тим, після 08.11.2015 (дата закінчення строку дії договору оренди землі), позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, і жодних заперечень протягом місяця після закінчення строку договору, з боку орендодавця не надходило (доказів не надано);

- таким чином, виходячи з приписів частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", такий договір оренди земельної ділянки від 08.11.2010 слід вважати автоматично поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором;

- з огляду на викладені вище обставини, враховуючи висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду України від 28.02.2015 по справі № 6-10цс15, вимоги позивача про визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди землі від 08.11.2010, суд визнав обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню, саме з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі";

- задовольняючи позовні вимоги, суд зазначив, що в силу приписів частин 6, 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", автоматичне поновлення договору оренди землі не виключає обов'язку сторін щодо укладення відповідної додаткової угоди, відмова, а також наявне зволікання в укладенні якої може бути оскаржено в суді.

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду України від 19.10.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 28.12.2016 року.

Позивач з метою дотримання порядку, встановленого статтею 33 Закону України "Про оренду землі", звертався до відповідача з листом від 23.11.2016 року, до якого долучав проект додаткової угоди, на який відповідачем було надано відмову - лист № 31-4-0.62-13983/2.16 від 30.12.2016. Так, у вказаному листі відповідач вказав таке:

- направлений вами на узгодження проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 (додаток до заяви від 23.11.2016 (вх. 31-10225/0/1-16 від 30.11.2016)) не відповідає вимогам статті 33 Закону України "Про оренду землі" та рішенню господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 по справі № 904/2680/16;

- відповідно до резолютивної частини рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 у справі № 904/2680/16 визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 08.11.2010 (кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_4), укладений між ФОП ОСОБА_9 та Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, який зареєстрований за № 9 24.12.2010;

- в запропонованому Вами проекті додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 пункт 1 викладений в наступній формі: "На підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.206 поновити договір оренди земельної ділянки від 08.11.2010, який зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2010 за № 99 строком на 5 років починаючи з 08.11.2015";

- виходячи з вищевикладеного, пропонуємо Вам оформити проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 належним чином та повторно направити на узгодження до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.19).

Після отримання вказаної відмови, позивач повторно направив відповідачу разом з заявою від 17.01.2017 примірник додаткової угоди (а.с.20).

Так, в матеріалах справ наявний примірник вказаної додаткової угоди з таким змістом:

"1. На підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 вважати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди земельної ділянки, який укладено від 08.11.2010 та зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2010 № 99 строком на 5 років, починаючи з 08.11.2015.

2. Кадастровий номер земельної ділянки площею 20,0000 га: НОМЕР_4.

3. Відповідно до пункту 12.1. договору оренди земельної ділянки внести зміни та доповнення до договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 та деякі пункти викласти в наступній редакції:

- замінити сторону договору орендодавця з "Васильківська районна державна адміністрація" на "Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області".

4. Всі інші умови вищевказаного договору не зачеплені даною угодою, залишаються незмінними.

5. Ця додаткова угода є невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 (державна реєстрація від 24.12.2010 за № 99) та набирає чинності після підписання сторонами та її державної реєстрації.

6. Додаткова угода укладена у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендаря, другий - у орендодавця, третій - в органі, який здійснив державну реєстрацію." (а.с.22).

На вказану заяву відповідачем було надано відповідь - лист № 31-4-0.61-3581/2-17 від 21.02.2017, в якій відповідач вказав таке:

- зазначаємо, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на сьогоднішній день утримується від встановлення розміру орендної плати на рівні менше 8% від нормативної грошової оцінки. Відповідно до інформації, наданої відділом Держгеокадастру у Васильківського районі Дніпропетровської області земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 20,00 га державної форми власності до 08.11.2015 знаходилась в оренді ПП ОСОБА_8. У зв'язку з тим, що договір оренди не було поновлено, земельна ділянка набула статусу "не наданої у власність чи користування". На теперішній час вищезазначена земельна ділянка частково розподілена Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області між учасниками АТО (а.с.21).

Відмова відповідача в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди і стала причиною звернення позивача із позовом.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

01.01.2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року № 5245-17, відповідно до якого райдержадміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Дніпропетровської області дані функції передано Головному управлінню Держземагенства у Дніпропетровській області.

Наказом від 25.01.2013 року № 40 Міністерство аграрної політики України затвердило зміни до Положення про Головні управління Держземагенства в областях, згідно з пунктом 4.32 якого Головні управління Держземагенства в областях наділені повноваженнями передавати відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах областей.

Відповідно до пунктів 2 та 5 частини першої постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державне агентство земельних ресурсів України реорганізоване шляхом перетворення в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; реорганізовані територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області шляхом його приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Встановлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294-р "Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів у зв'язку з розформуванням покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до положень ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Як вбачається із матеріалів справи земельна ділянка, яка є предметом Договору, розташована на території Дніпропетровської області, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, а тому повноваження по розпорядженню такою земельною ділянкою в тому числі й за Договором оренди земельної ділянки від 08.11.2010 року відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення.

При цьому, згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

В силу частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судове рішення у справі № 904/2680/16 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення не можуть йому суперечити.

З урахуванням того, що у справі № 904/2680/16 було встановлено факт поновлення на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди землі від 08.11.2010 року з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", господарський суд підставно не досліджував та встановлював вказані обставин під час розгляду даної справи.

Право користування земельними ділянками унормоване главою 15 Земельного кодексу України. Різновидом права користування земельною ділянкою є право на її оренду.

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 126 цього Кодексу, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Cтатті 125 та 126 Земельного кодексу України передбачають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як було вказано вище, рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року, яке набрало законної сили, було визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 08.11.2010 (кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_4), укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, який зареєстрований за № 99 24.12.2010 року.

Так, відповідно до статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час закінчення дії договору) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Отже, згідно з частиною 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Отже, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони повинні укласти угоду про поновлення договору оренди.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25.02.15 у справі №6-219цс14.

Таким чином, укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі між сторонами у даній справі має здійснюватися із уповноваженим органом виконавчої влади, яким на момент звернення позивача до суду є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

В той же час, частиною 11 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Як вже було встановлено вище, рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 08.11.2010 року (кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_4), укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (зареєстрований за № 99 24.12.2010), однак додаткову угоду від 19.10.2016, надіслану позивачем 21.02.2017, відповідач не підписав, чим порушив вимоги статті 33 Закону України "Про оренду землі".

При цьому, з приводу причини відмови (в частині невідповідності розміру орендної плати вимогам законодавства) господарський суд правильно зазначив, що внесення змін до договору щодо приведення розміру орендної плати у відповідність до положень Податкового кодексу України, здійснюється сторонами саме шляхом укладання додаткової угоди до договору оренди. У разі виникнення суперечностей з цього приводу, спір між сторонами вирішується у судовому порядку, однак у справі про внесення змін до правочину, а не у спорі про визнання договору поновленим чи зобов'язання укласти відповідну додаткову угоду у відповідності до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Аналогічні висновки були викладені у постанові Вищого господарського суду України від 28.12.2016 у справі № 904/2680/16.

Колегія суддів також відзначає, що зміст додаткової угоди від 19.10.2016 року, надісланої позивачем, свідчить, що її умови відповідають рішенню господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року, а саме: договір поновлюється на тих же умовах та на той же строк.

Згідно з частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком суб'єкта господарювання, у випадках передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно ж до частини 1 статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядається судом.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить пряму вказівку щодо обов'язковості укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та продовження договору оренди землі з мовчазної згоди орендодавця.

Отже, враховуючи, що нормами законодавства України, які були чинними під час виникнення спірних правовідносин, прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренду землі для оформлення факту його поновлення і виникнення за орендарем права оренди, господарський суд дійшов вірного висновку, що позивачем правильно обрано спосіб захисту свого цивільного права чи інтересу, а саме - визнання права на укладання додаткової угоди, який відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбаченим статтею 16 Цивільного кодексу України (п. 1 ч. 2 ст. 16), а також способам захисту прав на земельні ділянки, передбаченим спеціальним законодавчим актом - ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.

У зв'язку з чим, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року «Про судове рішення» у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду.

При цьому, господарські суди повинні зазначати у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

У постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі № 6-110цс12 зазначено, що зобов'язуючи відповідача укласти договір, суд не зазначив, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту вимогам закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Відповідно до Аналізу практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, проведеного Верховним Судом України цивільне законодавство передбачає загальний принцип свободи договору (п. 3 ст. 3 ЦК) і не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу як зобов'язання примусового укладення договору.

Можна погодитися з практикою судів, які відповідно до ст. 33 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» вважають укладеною додаткову угоду до договору оренди землі про поновлення цього договору у разі непідписання її орендодавцем, якщо орендар не пізніше ніж за місяць до закінчення строку договору направив орендодавцю лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди і після спливу строку договору продовжує користуватися земельною ділянкою, а орендодавець протягом місяця після спливу строку договору не висловив заперечень проти додаткової угоди і пропозицій про зміну договору.

За цих умов згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду» договір оренди вважається продовженим на той самий строк і на тих саме умовах, які передбачалась договором, з мовчазної згоди орендодавця. Відомості про наявність додаткової угоди необхідні для її державної реєстрації, що здійснюється одночасно з внесенням записів до Поземельної книги відповідно до порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021 (зі змінами), з часу проведення якої настає момент поновлення договору і виникнення за ним права оренди (ст. 640 ЦК, ст. 125 ЗК).

У висновках Аналізу зазначено, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Положення ст. 16 ЦК України не узгоджуються зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст. 3 ЦК про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відтак не можна погодитися з практикою судів, які відмовляють у позові у зв'язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11.

Оскільки цю постанову було прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права в подібних правовідносинах, вона відповідно до процесуального законодавства є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а також зумовлює обов'язок останніх привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що господарський суд вірно встановивши фактичні обставини справи, а саме те, що позивач мав право на захист свого цивільного права чи інтересу шляхом визнання права на укладання додаткової угоди, і це право порушено відповідачем, невірно сформулював резолютивну частину рішення.

У зв'язку з чим, рішення господарського суду підлягає зміні шляхом викладення резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що задоволенням позову суд позбавив власників земельних ділянок вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, не прописавши у рішенні на підставі якого саме законодавчого акту ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 повинні допустити ФОП ОСОБА_9 до користування своїми земельними ділянками, колегія суддів зазначає наступне.

Під час вирішення даного спору, суд не має права надавати оцінку законності наказам про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянам України та наказам про затвердження документації із землеустрою та надання вищевказаним громадянам земельних ділянок у власність, оскільки їх дослідження не входить до предмета доказування у даній справі.

В той же час, колегія суддів констатує, що всі накази про затвердження документації із землеустрою та надання третім особам земельних ділянок у власність прийняті відповідачем вже після винесення господарським судом Дніпропетровської області рішення у справі № 904/2680/16 від 29.06.2016 року, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання в силу норм статті 124 Конституції України, яким визнано поновленим договір оренди землі між сторонами.

У зв'язку з чим, при прийнятті Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області рішень (наказів) про надання дозволу третім особам - громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, головне управління було обізнане про поновлення договору оренди землі за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", про неодноразові звернення до нього позивача з листами та про розгляд господарським судом Дніпропетровської області даної справи, тобто накази про затвердження документації із землеустрою та надання третім особам земельних ділянок у власність прийняті щодо спірних земельних ділянок, які на момент прийняття відповідних наказів перебували та на даний час продовжують перебувати в оренді у позивача на підставі чинного договору оренди землі.

Посилання скаржника на неможливість укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди з огляду на наявність наказів про затвердження документації із землеустрою та надання третім особам земельних ділянок у власність, відхиляються судом, як такі, що не впливають на вирішення даного спору, оскільки встановлені судом у даній справі обставини свідчать про поновлення дії договору оренди з позивачем в силу приписів частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", наслідком чого є обов'язок сторін укласти додаткову угоду про продовження дії цього договору, а тому саме ці дії мали бути вчинені відповідачем, відповідно до зазначених вище приписів статті 19 Конституції України. Відтак питання правових наслідків інших дій відповідача, у тому числі зміни конфігурації земельних ділянок, надання дозволів на розробку проектів землеустрою іншим особам, затвердження документації із землеустрою та надання третім особам земельних ділянок у власність, тощо, не є предметом спору в даній справі та не впливає на її вирішення по суті спору, який виник безпосередньо між позивачем та відповідачем.

Наявність вказаних наказів не може скасовувати, змінювати або бути причиною для невиконання рішення господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням, в тому числі, платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

За згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки.

Отже, до третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з моменту прийняття відповідних наказів та переходу права власності на відповідну частину спірної земельної ділянки перейшли не лише права попереднього власника земельної ділянки, в тому числі право на отримання орендної плати, право на внесення змін до договору із зазначенням нового власника земельної ділянки, а й обов'язки відповідача за чинним, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договором оренди землі від 08.11.2010 року.

Таким чином, на підставі саме ч. 1 ст. 770 ЦК України, ст. 148-1 Земельного кодексу України треті особи повинні допустити ФОП ОСОБА_9 до користування належними їм земельними ділянками.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області м. Дніпро - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі № 904/4594/17 - змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити.

Визнати укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 додаткову угоду до договору оренди землі, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) та Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області від 08.11.2010 року, зареєстрованого у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2010 № 99, загальною площею 20,0000 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_4 у наступній редакції:

"Додаткова угода

до договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 року

(зареєстрований у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис

від 24.12.2010 № 99)

с. Васильківка __ _________ року

Дніпропетровська область

Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, від імені якого діє ______________, що діє на підставі статті 122 Земельного кодексу України, іменоване в подальшому "Орендодавець", з одного боку, та Фізична особа - підприємець ОСОБА_8, іменований в подальшому "Орендар", з другого боку, відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі", уклали цю додаткову угоду про наступне:

"1. На підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 року поновити на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди земельної ділянки, який укладено 08.11.2010 року та зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2010 року № 99 строком на 5 років, починаючи з 08.11.2015 року.

2. Кадастровий номер земельної ділянки площею 20,0000 га: НОМЕР_4.

3. Відповідно до пункту 12.1. договору оренди земельної ділянки внести зміни та доповнення до договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 року та деякі пункти викласти в наступній редакції:

- замінити сторону договору орендодавця з "Васильківська районна державна адміністрація" на "Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області".

4. Всі інші умови вищевказаного договору не зачеплені даною угодою, залишаються незмінними.

5. Ця додаткова угода є невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки від 08.11.2010 року (державна реєстрація від 24.12.2010 року за № 99).

6. Додаткова угода укладена у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендаря, другий - у орендодавця, третій - в органі, який здійснив державну реєстрацію."

Реквізити сторін:

"Орендодавець" "Орендар"

Головне управління Держгеокадастру Фізична особа - підприємець ОСОБА_8

49004, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 2. 52620, Дніпропетровська область,

Ідентифікаційний код 39835428 АДРЕСА_2

___________ __________ _________ _______________".

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (49004, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, будинок 2; ідентифікаційний код 39835428) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) - 1 600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили".

Доручити видачу наказів господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 13.11.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя Л.О. Чимбар