ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Справа № 922/5743/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Короткевича О.Є. (доповідач у справі),
суддів:Коваленка В.М., Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргу Гр. ОСОБА_4
на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017
у справі Господарського суду№ 922/5743/15 Харківської області
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма "Баярд"
пробанкрутство

Представники сторін в судове засідання не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 листопада 2015 року у справі № 922/5743/15 (суддя Казарцева В.В.) порушено провадження про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма "Баярд" за загальною процедурою відповідно Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

ОСОБА_4 з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою від 06 липня 2017 року Харківський апеляційний господарський суд у справі № 922/5743/15 (судді: Лакіза В.В. - головуючий, Пуль О.А., Плахов О.В.) відмовив гр. ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги та апеляційну скаргу останнього на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11 листопада 2015 року повернув заявникові на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою суду апеляційної інстанції, скаржник гр. ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, якою просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 06 липня 2017 року у справі № 922/5743/15 та передати справу до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, приписів ст.ст. 22, 53, 93, 97 Господарського процесуального кодексу України, ст. 129 Конституції України.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 93 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, апеляційна скарга була направлена скаржником 19 червня 2017 року, тобто з пропуском встановленого п'ятиденного строку на апеляційне оскарження ухвали від 11 листопада 2015 року. Клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку мотивоване тим, що лише 21.11.2016р. ОСОБА_4 в повній мірі зміг ознайомитись з усіма матеріалами справи про банкрутство ТОВ юридична фірма "Баярд" та дізнатись, що справа про банкрутство була порушена господарським судом безпідставно з істотним порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 53 ГПК України суд може відновити пропущений строк у разі наявності поважних причин пропуску цього строку. При цьому, виходячи зі змісту згаданої статті, поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана ухвала була оголошена судом першої інстанції 11 листопада 2015 року. При цьому, оскаржувана ухвала в електронному вигляді була розміщена на загальнодоступному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/). Оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ Юридична фірма "Баярд" було офіційно оприлюднено на сайті Вищого господарського суду України 12.11.2015.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство сторонами у справі про банкрутство є кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Згідно з ст. 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Як встановлено апеляційним судом, оскаржувана ухвала була направлена скаржнику ОСОБА_4, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 17.11.2015, що свідчить про обізнаність скаржника про порушення провадження у даній справі про банкрутство ще в листопаді 2015 року.

Крім того, апеляційний господарський суд встановив, що скаржник ОСОБА_4 неодноразово оскаржував інші ухвали місцевого господарського суду, винесені в межах зазначеної судової справи № 922/5743/15.

Так, 08.12.2015р. до Харківського апеляційного господарського суду подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.11.2015 у справі № 922/5743/15, яку було повернуто заявникові судом апеляційної інстанції з підстав, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду щодо недоведеності наявності об'єктивно непереборних, що не залежать від волевиявлення заявника, обставин, що перешкоджали ОСОБА_4 подати апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11 листопада 2015 року у справі №922/5743/15 в строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Заявником не наведено жодних обставин, пов'язаних з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій, а також не надано належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження протягом більш як два роки з дня винесення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 N 23436/03).

Таким чином, необхідною передумовою здійснення стороною права на апеляційне оскарження є обізнаність з рішенням суду, що дає можливість заявнику викласти свої вимоги та зазначити підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення в апеляційному порядку, як того вимагає пункт 3 частини першої статті 94 Господарського процесуального кодексу України.

Як було зазначено вище, скаржник мав об'єктивну можливість відстежувати хід провадження у справі № 922/5743/15, а також оскарження ухвал в передбаченому процесуальним законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції правомірно відмовлено скаржнику у відновленні пропущеного строку на подання апеляційної скарги з огляду на відсутність поважних причин його пропуску.

У зв'язку з чим ухвала апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін, як така, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111-11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу гр. ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 06 липня 2017 року у справі № 922/5743/15 залишити без змін.

Головуючий О.Є. Короткевич

Судді В.М. Коваленко

Б.М. Поляков