УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20.11.2017Справа № 910/20176/17

Суддя Турчин С.О., розглянувши

позовну заяву Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "Овас"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд"

про стягнення 14 224,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство, що повністю належить іноземному інвестору «Овас» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хауленд» про стягнення 14 224,37 грн.

Суд вважає за необхідне повернути позовну заяву з доданими до неї документами без розгляду з наступних підстав.

Пунктом 4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду у випадку неподання доказів сплати судового збору у передбаченому порядку та розмірі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні д о ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" станом на 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становить 1 600,00 грн.

Позивач звернувся до суду з вимогою майнового характеру про стягнення з відповідача 14 224,37 грн.

Враховуючи викладене, при зверненні з позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

В порушення зазначених вище приписів позивачем взагалі не надано доказів сплати судового збору.

Однак, разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на те, що у позивача відсутні грошові кошти, які можна спрямувати на сплату судового збору, а позивач є банкрутом.

На підтвердження зазначених вище обставин, позивачем надано виписку по рахунку станом на 05.11.2017.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутні грошових коштів для сплати судового збору саме станом на дату подання позовної заяви до суду.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності/відсутності інших рахунків позивача у банківських установах та наявність/відсутність на них грошових коштів.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, вказаною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення заявника від сплати судового збору.

З аналізу положень чинного в Україні законодавства вбачається, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. При цьому, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.013 №7, клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Саме лише послання на відсутність грошових коштів для сплати судового збору не може вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Крім того, позивачем не наведено жодного факту щодо можливості сплати судового збору у майбутньому.

Разом з тим, необхідно також зазначити, що до положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до витрат ліквідатора в ліквідаційній процедурі відносяться, зокрема, витрати по сплаті судового збору.

Статтею 115 названого Закону врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Згідно з ч. 4 ст. 115 зазначеного закону, витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Частиною 5 ст. 115 зазначеного Закону передбачено, що сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Отже, арбітражний керуючий Ващишина О.В. як ліквідатор позивача, не позбавлена можливості сплатити судовий збір за власні кошти з подальшим їх відшкодуванням у відповідності до ч. 4 ст. 115 Закону про банкрутство шляхом подання на погодження або схвалення комітетом кредиторів звіту про відшкодування витрат у зв'язку із здійсненням повноважень ліквідатора банкрута.

При цьому, під час розгляду клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору суд також враховує позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі „Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі „Наталія Михайленко проти України", в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку, що позивачем в обґрунтування доводів свого клопотання не подано належних та допустимих доказів, у зв'язку з чим у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору суд відмовляє.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду для усунення допущеного порушення, після чого заявник не позбавлений права повторно звернутись з позовною заявою до господарського суду в загальному порядку (ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному підприємству, що повністю належить іноземному інвестору «Овас» в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору

2. Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток: позовна заява з додатками.

Суддя С.О.Турчин