ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"03" листопада 2017 р. Справа № 4/286-09

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши заяву публічного акціонерного товариства Дельта Банк про заміну стягувача у виконавчому провадженні у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Столиця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідницько-виробничий центр «Еконива»

про звернення стягнення на заставлене майно в розмірі 1559698,67 грн.

за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання;

встановив:

До господарського суду Київської області звернулось публічне акціонерне товариство Дельта Банк з заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні по справі за позовом публічного акціонерного товариства Банк Столиця до товариства з обмеженою відповідальністю Дослідницько-виробничий центр Еконива про звернення стягнення на заставлене майно в розмірі 1559698,67 грн.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на наявність договору купівлі- продажу прав вимоги від 21.05.2014 та акту приймання-передачі, підписаний між ПАТ «Банк Столиця» та ПАТ «Дельта Банк», за якими до останнього перейшло право вимоги боргу згідно кредитного договору, а тому саме останній є стягувачем у виконавчому провадження № 33876004.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2017 заяву прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 09.10.2017.

09.10.2017 від боржника через канцелярію суду надійшли письмові пояснення щодо заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, які залучені до матеріалів справи.

На підставі ухвали суду від 09.10.2017 розгляд заяви було відкладено на 20.10.2017.

20.10.2017 боржником були додатково подані письмові пояснення з приводу поданої заяви.

В судовому засіданні 20.10.2017 було оголошено перерву до 27.10.2017.

27.10.2017 від боржника надійшли додаткові письмові пояснення стосовно поданої ПАТ «Дельта Банк» заяви, в якій останній просить відмовити в її задоволенні.

На підставі усного клопотання заявника, з метою ознайомлення з вказаними запереченнями, в судовому засіданні 27.10.2017 була оголошена перерва до 03.11.2017.

Розглянувши в судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства Дельта Банк про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання наказів у справі № 4/286-09 та дослідивши подані документи, суд прийшов до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

21 травня 2014 року між ПАТ «Банк Столиця» та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) укладено Договір про купівлю-продаж прав вимоги (Договір), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за № 730, за яким продавець бажає продати (відступити), а покупець бажає купити (прийняти) права вимоги за винагороду та на умовах, що визначені у цьому Договорі.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Договору встановлено, що продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

В підпункті 2.2 пункту 2 Договору встановлено засвідчення наміру сторін розглядати правочин, передбачений цим Договором, як продаж та застосовувати до нього обовязкові положення законодавства України, що регулюють правочини купівлі-продажу права вимоги.

Посилаючись на зазначений Договір, а також норми цивільного законодавства щодо уступки прав вимоги, заявник стверджує, що він набув статусу та всіх процесуальних прав та обовязків Нового кредитора, а тому на підставі приписів ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» просить замінити сторону у виконавчому провадженні (стягувача) ПАТ «Банк Столиця» на ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відтак, дана норма чітко відмежовує правонаступництво - тобто, перехід всіх прав та обовязків внаслідок певного юридичного факту від однієї особи до іншої, від передання прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відмінність між правонаступництвом та заміною кредитора внаслідок відступлення права вимоги підкреслюється і різним механізмом їх реалізації: якщо правонаступництво є безумовним, то проти заміни кредитора боржник може висунути заперечення, відтак, правочин щодо відступлення права вимоги не обовязково веде до реалізації новим кредитором всіх своїх прав у зобовязанні.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного суду України від 18.02.2009 у справі № 6-5527св08.

Питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у зобов'язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ст. 25 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 25 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

В даному випадку заявник звертається із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у звязку із заміною кредитора у зобовязанні (згідно договору).

Частиною п'ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що процесуальне правонаступництво як перехід процесуальних прав і обовязків сторони у справі до іншої особи відбувається у звязку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення, тому для вирішення питань можливості правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права.

Зазначене свідчить, що передумовою заміни сторони у виконавчому провадженні (в даному випадку стягувача) є встановлене правонаступництво, яке може бути вчинене лише на підставі ст. 25 ГПК України.

Зважаючи на те, що факт правонаступництва, внаслідок укладення договору цесії, на який посилається стягувач, судом не досліджувався та не встановлений, а саме правонаступництво в порядку ст. 25 ГПК України здійснене не було, заява про заміну сторони у виконавчому провадженні на підставі договору купівлі-продажу є передчасною, та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 86, ч. 1 ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Відмовити в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

2. Копію ухвали направити боржнику, стягувачу, державному виконавцю та ПАТ «Дельта Банк».

Суддя О.В. Щоткін